ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 195, 2010-03-16 14:00

זבולון אורלב: שלום לכולכם.

זבולון אורלב: האמת היא שאני מתרגש.

זבולון אורלב: לא תמיד אדם זוכה לעבור מעגל חיים ולראות איך רעיון ומעשה שצמח לפני שמונה עשרה שנים מתנהל, מתפתח, הפך להיות בעיני מהמפעלים החינוכיים הציוניים החשובים ביותר.

זבולון אורלב: חבריי וידידיי, מתוכנית נעל"ה, מהאגודה, ממשרד החינוך, שר הקליטה לשעבר צבן, משרד הקליטה, "נתיב", הסוכנות היהודית.

זבולון אורלב: אורחים יקרים אחרונים חביבים, הבוגרים והתלמידים.

זבולון אורלב: הזמנתי לאירוע הזה את ראש הממשלה בנימין נתניהו, שאישר את השתתפותו אלא שלמרבה מזלו בנו זכה בחידון התנ"ך המחוזי בירושלים ועלה לחידון התנ"ך הארצי, ובשעה שאנחנו יושבים פה מתנהל חידון התנ"ך הארצי לנוער בקריית שמונה.

זבולון אורלב: הוא אב טוב, והוא התנצל ואמר לי שהוא צריך להיות עם בנו.

זבולון אורלב: אני ביקשתי ממנו לברך את הכנס.

זבולון אורלב: אמש קיבלנו את הברכה של ראש הממשלה, כך כתב לי: "לכבוד חבר הכנסת זבולון אורלב, יושב ראש וועדת החינוך, התרבות והספורט.

זבולון אורלב: זבולון היקר, אודה לך אם תוכל להעביר את ברכתי לבאי הכנס לציון ח"י שנים לפרויקט נעל"ה.

זבולון אורלב: "חנוך לנער על פי דרכו", זה ממשלי כ"ב.

זבולון אורלב: ח"י שנים פועלת תוכנית מופלאה שמאפשרת לבני נוער יהודיים לעלות לישראל.

זבולון אורלב: ח"י שנים שבוגרי נעל"ה, נוער עולה לפני הורים, עולים ומכשירים את הקרקע לעליית הוריהם.

זבולון אורלב: עלייה ארצה היא היענות לציווי "לך לך", ציווי שמלווה את שרשרת הדורות בעמינו אלפי שנים.

זבולון אורלב: אני מקווה שלשלושה עשר אלף הצעירים והצעירים שהחליטה להגיע במסגרת התוכנית יצטרפו בקרוב עוד צעירים יהודיים מכל רחבי העולם.

זבולון אורלב: אני מבקש לברך את בוגרי נעל"ה, העושים את דרכם ומשתלבים בצבא ההגנה לישראל ובחברה הישראלית.

זבולון אורלב: ברכה מיוחדת לתלמידי התוכנית הלומדים בימים אלו בארץ – עלו והצליחו.

זבולון אורלב: בברכה, בנימין נתניהו ראש הממשלה".

זבולון אורלב: מוריי ורבותיי היום ראש חודש ניסן, חודש הגאולה, היציאה ממצרים ועלייה לארץ ישראל.

זבולון אורלב: בחג הפסח אנחנו אומרים בהגדה שבכל דור ודור חייב אדם לראות עצמו כאילו הוא יצא ממצרים.

זבולון אורלב: איך אפשר שבכל דור ודור, הרי הגלות ממצרים הייתה לפני אלפי שנים.

זבולון אורלב: בדורנו כל יהודי התפוצות יכולים לקיים מאמר חז"ל זה, בגופם ממש, ובוודאי תלמידי נעל"ה קיימו מצווה זו למהדרין.

זבולון אורלב: מה עוד, שראשית התוכנית אז בברית המועצות והיום בחבר העמים, שבמובנים רוחניים לא הייתה רחוקה ממצרים.

זבולון אורלב: שבעים שנים היה משטר מדכא רוח יהודית, אסר על לימודי עברית ופסל כל אפשרות לקיים חיים יהודיים, קהילתיים ואישיים.

זבולון אורלב: בביקורי הראשון בברית המועצות יחד עם יוחנן בן יעקב, שיש לו חלק חשוב מאוד בחזון נעל"ה, אנחנו שני הצברים לא האמנו על עומק הניתוק.

זבולון אורלב: והנה – בדור שלנו יש פה אולם מלא שיכול לומר – אנחנו רואים עצמנו לא כאילו, אלא אנחנו יצאנו ממצרים והגענו למדינת ישראל.

זבולון אורלב: אחד מהיסודות החשובים ביותר של ערכי הציונות והגשמת החזון של הקמת מדינה יהודית ריבונית בטוחה בארץ ישראל בכל מרחביה הוא קיבוץ הגלויות.

זבולון אורלב: לקרוא לעם היהודי באשר הוא, לעלות, להתיישב ולהעצים את מדינת ישראל.

זבולון אורלב: בחילופי האופנות והתרבויות היה נראה כאילו גם כמה ערכים כבר התיישנו בעיני הדור, והפכו להיות "פאסה".

זבולון אורלב: עם ישראל יכול לברך שהנה החזון חי וקיים, ולא רק זאת שעולה המשפחה כולה ותומכת בעצמה, פה כל אחד מכם נחשון בן עמינדב, הראשון שקופץ לים ומסייע לעם כולו לעבור בתוך הים.

זבולון אורלב: כל אחד מכם עזב משפחה, עזב את הקן המשפחתי ואת רשת הביטחון, ועלה אל ארץ בלתי נודעת לבד, אל עתיד מעורפל.

זבולון אורלב: ברוך השם אנחנו יכולים היום לברך על המוגמר.

זבולון אורלב: תוקפו של חזון הוא בכך שאין הוא לשעתו בלבד, אלא לדורות.

זבולון אורלב: אנחנו עוסקים בחזון של קיבוץ הגלויות וקיבוץ העם היהודי כאן בארץ, לא לתקופה כזאת או תקופה אחרת אלא לדורות.

זבולון אורלב: פרויקט נעל"ה מהווה חוליה מאוד משמעותית, גם אם העלייה ממדינות כאלה אחרות יש להן עליות ומורדות, פרויקט נעל"ה תמיד בעליה.

זבולון אורלב: הוא יכול היה עוד יותר לעלות אם הממשלה והמוסדות הלאומיים שלנו היו מאפשרים בהגדלת המשאבים כדי להרחיב את התוכנית הזו.

זבולון אורלב: אני מקווה מאוד שההסכמה הלאומית הרחבה מקיר לקיר בכנסת הזאת, שהיא יוצאת דופן, תביא לידי כך שהחזון שהוא חזון לדורות, תביא לידי כך שפרויקט נעל"ה יכול להתרחב.

זבולון אורלב: גם ביום חג יש לומר שהיו קשיים, וקיימים קשיים.

זבולון אורלב: כאיש חינוך אני יודע היטב את קשיי המתבגר, מה עוד שמדובר במוסד פנימייתי שאני מגיע ממנו – מדרשיית עמליה של האגודה לקידום החינוך, ובוודאי קשיי המתבגר שמחליף תרבות ומשנה שפה ללא הוריו.

זבולון אורלב: אנחנו יודעים על הקשיים.

זבולון אורלב: אבל המבחן של מערכת החינוך הוא היכולת להתמודד עם אותם קשיים, ואנחנו בהחלט יכולים לברך אחרי שמונה עשרה שנים שהמערכת ידעה לפצח את הקוד לפיו התוכנית החינוכית הזו היא תוכנית מצליחה.

זבולון אורלב: פרמטר אחד הוא של נשירה גלויה וסמויה.

זבולון אורלב: הנשירה הגלויה ידועה – כמה חזרו וכמה לא התאזרחו, ומדובר הרי באחוזי הצלחה מדהימים.

זבולון אורלב: נשירה סמויה בנעל"ה מתגלה בסוף כיתה י"ב – אם התלמיד היה באמת נוכח בכיתה.

זבולון אורלב: פרמטר אחר הוא ההשתלבות בחברה הישראלית בכל המערכות, והרי נמצאים פה לובשי המדים עם ראש אגף כוח אדם האלוף זמיר, שהשתתף בישיבת הוועדה שקדמה לכנס והתגאה בהישגי בוגרי נעל"ה בצבא.

זבולון אורלב: אבל לא מדובר רק על השתלבות בצבא ההגנה לישראל - הופיעו בפנינו נציגים שמשתתפים בכל תחומי החיים, למשל האקדמיה והחינוך.

זבולון אורלב: אלו פרמטרים שהם הרבה מעל ומעבר למקובל לגבי תלמידי מדינת ישראל.

זבולון אורלב: אנחנו עם התלמידים שלנו, שגרים פה והוריהם פה ויודעים את השפה, לא מגיעים להישגים כאלה.

זבולון אורלב: לכן אני אומר, חרף הקשיים והבעיות התוכנית מצליחה לפי כל קנה מידה, וככל שהתוכנית מצליחה יש לומר ברכה והוקרה קודם כל למחנכים.

זבולון אורלב: אני מאלו שאומרים שאין תלמיד מצליח או נכשל, אלא יש מורה מצליח או נכשל.

זבולון אורלב: כל תלמיד יכול, זה רק שאלה של השקעה של המערכת ושל המחנכים.

זבולון אורלב: לא תמיד המדינה מעמידה לרשות המחנכים את כל האמצעים, אבל בעיקרון כל תלמיד יכול.

זבולון אורלב: אם המערכת מצליחה, כל הכבוד למחנכים, אני מעריך אותם.

זבולון אורלב: הם עברו מיון מאוד קפדני, בחרו את הדובדבנים ואת הקצפת ולא קיבלו כל אחד.

זבולון אורלב: אז התלמידים בהחלט יכולים לצחצח את המדליות, אבל צריך לומר ביושר ולדעת להוקיר ולהעריך מאוד את המחנכים והמורים, המנהלים שעבדו.

זבולון אורלב: אני כמעט בטוח שלכל אחד מכם יש את המדריך והמחנך שהוא נוצר אותו בליבו – ואני חייב לציין שאני רואה הרבה ראשים מהנהנים ומסכימים איתי.

זבולון אורלב: תוך כדי הדיונים דיבר רב סרן אבי על המחנך שהוא זוכר, איני זוכר את שם משפחתו.

זבולון אורלב: אני מקווה מאוד ומאמין שהחזון הזה יביא גם לידי מעשה של המנהיגות האחראית במדינת ישראל להרחיב ולהגדיל וגם להבטיח את היציבות.

זבולון אורלב: מנהל כללי הייתי וגם בגרתי, וראינו במשך השנים את האיומים הבירוקרטים שלא מבינים בדיוק בחינוך, שמנסים ואם היו מצליחים היו פוגעים בתוכנית.

זבולון אורלב: אני לא יודע למה הטבע במדינת ישראל הוא כזה שאנחנו אוהבים לתקן דברים מתוקנים.

זבולון אורלב: אני אומר – אם המערכת עובדת באופן סביר, ובוודאי התוכנית הזו, למה צריך לתקן אותה?

זבולון אורלב: הרי לא מתקנים, מקלקלים.

זבולון אורלב: לכן אני מקווה שגם היום הזה, שהוא באמת יום חג לא רק לנעל"ה אלא גם למערכת החינוך, יוסיף עוצמה ומוטיבציה לחברי הכנסת ולשרים אכן להבטיח בחקיקה את היציבות של התוכנית הזו, כי החזון הזה אינו חזון לשעתו אלא חזון לדורות.

זבולון אורלב: אם ירצה השם אני מקווה שגם בעניין זה נעשה ונצליח.

זבולון אורלב: כאמור, לפני קיום הכנס ישבו שתי וועדות חשובות של הכנסת – ועדת החינוך, התרבות והספורט, וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, עם השתתפות ראויה של חברי כנסת, אמנם לא לאורך כל הישיבה, מפני שחברי הכנסת חברים בוועדות נוספות.

זבולון אורלב: אפילו הייתה לנו אורחת לדקה שרת החינוך של אוסטריה.

זבולון אורלב: קיבלנו שורת החלטות – בצד ההוקרה וההערכה גם קריאה לממשלה לתרגם את ההערכה הזו למעשים.

זבולון אורלב: אתם יודעים ששר שהוא מושבע להיות חבר ממשלה, ויש פה שני עדים שהם השר צבן ואנוכי, השר מושבע בין היתר לשמור על החלטות הכנסת.

זבולון אורלב: השרים מחויבים מוסרית, משפטית אם זה חוק, בין אם הכנסת קיבלה את ההחלטה בוועדותיה המוסמכות ובין אם לאו, השרים מחויבים לפעול על פיה.

זבולון אורלב: שר החינוך תומך תמיכה רחבה וגם הופיע בוועדה, ולא נמצא פה איתנו מפני שגם הוא נוכח כרגע בחידון התנ"ך.

זבולון אורלב: אני משוכנע שגם השרים האחרים, כמו שרת הקליטה, שר ההסברה והתפוצות, שר האוצר ובוודאי שרים נוספים שיכולים לתרום לעניין.

זבולון אורלב: אנחנו נביא את ההחלטות הללו למבחן אולי כבר בתקציב לשנת 2011 שהדיונים עליו יתחילו בעוד חודשים ספורים בכנסת.

זבולון אורלב: אבל זה לא מספיק.

זבולון אורלב: אם תשאירו את העניין אך ורק לחברי הכנסת והשרים – אני מודאג, כי סדר היום פה מאוד עמוס, עניין רודף עניין, נושא רודף נושא.

זבולון אורלב: האינטנסיביות פה היא מדהימה ולכן גם דברים חשובים מאוד אם לא מטפחים אותם מכל הכיוונים הם נדחקים הצידה.

זבולון אורלב: לכן, אני קורא לבוגרי נעל"ה, שהם כבר בוגרים - תדאגו לממשיכים שלכם, קחו אחריות.

זבולון אורלב: יש לחברה האזרחית משקל גדול מאוד בציבוריות הישראלית, אל תשאירו אותנו לבד ואל תסמכו רק עלינו.

זבולון אורלב: אתם אזרחים במדינת ישראל שזכיתם לעבור את מסלול ההכשרה הטוב ביותר שהעם היהודי יודע להעניק – תתחילו להחזיר.

זבולון אורלב: אתם יכולים להחזיר על ידי כך שתפעילו את העוצמות שלכם, כמו כושר הדיבור ויכולת החשיבה שלכם.

זבולון אורלב: נוכל להצליח יותר במשימתנו ככל שאתם תעצימו את ההשפעה הציבורית שלכם.

זבולון אורלב: אתם עטופים הרבה אנשים שיכולים לתת לכם עצות טובות.

זבולון אורלב: נשמח גם בעתיד לעמוד לימינכם, אנחנו מאמינים בחזון הזה.

זבולון אורלב: גדולתנו הציונית שידעה לא להישאר רעיון בספר על המדף אלא לתרגם את הרעיון למציאות.

זבולון אורלב: חזון שיישאר חזון ישכח, חזון שיהיה לו תרגום במציאות הוא יתקיים.

זבולון אורלב: יחד כולנו נעלה את נעל"ה.

זבולון אורלב: תודה רבה ובהצלחה.

מיכאל פליברג: תודה רבה לחבר הכנסת אורלב על הרצאתו המאלפת.

מיכאל פליברג: אני מזמין לבימה את איתן מורן, המנהל הכללי של האגודה לקידום החינוך, וכמובן את ישעיהו, מר נעל"ה, להעניק תעודת הוקרה לחבר הכנסת אורלב.

מיכאל פליברג: בבקשה.

ישעיהו יחיאלי: נכבדנו חבר הכנסת זבולון אורלב.

ישעיהו יחיאלי: במלות ח"י שנים לתכונית נעל"ה אנו מוקירים לך תודה מקרב לב בשם רבבות בני משפחת נעל"ה המורחבת על חלקך המכריע ביסודה של התוכנית בכהונתך כמנהל הכללי של משרד החינוך והתרבות, ועל התגייסותך המלאה לקיומה לאורך כל שנותיה כנבחר ציבור וכיושב ראש וועדת החינוך, התרבות והספורט.

ישעיהו יחיאלי: הוגש בכנסת, א' בניסן תש"ע, שישה עשר במרץ 2010.

מיכאל פליברג: שוב תודה, ועתה נשמע את תזמורה שפיה בשני שירים.

מיכאל פליברג: "אי שם מעבר לקשת", המלים של הרבורג ולחן של הרלן, תרגום ירון כפכפי, הסולנים מיתר פורת ותלמידת נעל"ה אניה סוברובסקי שחזרה הבוקר מפולין, מלווה בפסנתר המנצח בוריס פלדמן.

מיכאל פליברג: אחר כך לביצוע "ארץ", מלים ולחן שייקה פייקוב, תצטרף התזמורת וכן שתי סולניות תלמידות נעל"ה, ריטה גלבס ומרינה קרפ'צי.

לאורה חנין: תודה לתזמורת, לסולניות ולסולן, ולמנצח והמלווה בוריס פלדמן.

לאורה חנין: אנו עוברים עתה לפסיפס חי של נעל"ה.

לאורה חנין: ארץ, ארץ, ארץ, ארץ שנאהב, היא לנו אם ואב.

לאורה חנין: סיפורם של כל תלמיד ותלמידה בנעל"ה מתחיל מההורים.

לאורה חנין: את דבר הורי נעל"ה יביא דוקטור שארל עיון, שהגיע במיוחד מצרפת לטקס.

לאורה חנין: במשפחת עיון גדלים שמונה ילדים, ארבעה מהם בוגרי נעל"ה וחיים בארץ, החמישי תלמיד נעל"ה בבן שמן והשישי נרשם לנעל"ה לשנה הבאה.

לאורה חנין: זהו שיא עולמי של נעל"ה.

לאורה חנין: בבקשה.

שארל עיון: קודם כל אני מתנצל שהעברית שלי חלשה, שהתרגלתי לתרגם דבריי מצרפתית.

שארל עיון: כבוד השר, כבוד האחראים על נעל"ה, אני מתכבד לייצג את הורי תלמידי נעל"ה שבאו מצרפת ומחוץ לארץ.

שארל עיון: את התוכנית ושיטת החינוך הכרנו כבר חמש שנים.

שארל עיון: החלטתנו להיפרד מבנינו כשהם בני חמש עשרה לא הייתה החלטה קלה, כי כמו שידוע לכם החיים בצרפת הם חיים נוחים.

שארל עיון: הצעירים והצעירות חיים בנחת ובשלווה בבית אבא ואימא בו נשארים ואותו עוזבים ככל המאוחר.

שארל עיון: ממשיכים ללמוד כשהם במסגרת המשפחה, חושבים אך ורק על מקום החופשה הבאה כשהם מהססים בין אילת ובין מיאמי.

שארל עיון: לכן, לעזוב את ההורים וכל חיי המותרות בגיל חמש עשרה ולחיות בפנימייה בארץ, זה דרש מכל אחד מבני אומץ לב עצום.

שארל עיון: הם חשבו עצמם מוסרים ליעד בלתי מוגדר, בדיוק כמו נחשון בן עמינדב לפני קריעת ים סוף, שקפץ הראשון לים ולא ידע מראש אם בקעו המים או לא.

שארל עיון: כל אותן השנים שעברו והם רחוקים מאיתנו ההורים היו ניסיון אמיתי בעיניהם ובעינינו.

שארל עיון: היום אני יכול לאשר שהיתרונות התעלו בהרבה על החסרונות, על אותן הדאגות הקטנות של חיי היום יום בפנימייה.

שארל עיון: אני יכול לאשר שבניי, ברוך השם, נהיו לישראלים אמיתיים – צברים.

שארל עיון: הם שירתו את ארצם כל אחד לפי טבעו.

שארל עיון: בדומה לכל הצעירים בני גילם ילידי הארץ הם לא פחדו ולא נחטואו לא מעליית שער הדולר ולא מירידת היורו, ולא מיוזמת הגרעין האיראנית.

שארל עיון: כל התכונות הללו הן פרי עבודות מורי נעל"ה וחינוכם.

שארל עיון: חובה עליי להודות מעומק ליבי לרב אביקר, לרב שאול ולרב פרידמן שממשיכים לעקוב אחרי תלמידיהם.

שארל עיון: רב תודות לרב טויטון בניו, לג'רמי ולנדין וגם לאחרים בבן שמש.

שארל עיון: תודה למר סמק ולמדריך אליאב, לאם הבית ברידגי'ט ולרב דוד, וכמובן למר אדרי סינו.

שארל עיון: לסיום דבריי תרשו לי לפנות להורים העתידים לשלוח בניהם לארץ ולומר להם – אתם יכולים למסור בבטחה ובמרגוע נפש ושאננות את בניכם ביד האחראים על נעל"ה.

שארל עיון: אתם התלמידים העתידים לעלות, דעו לכם שאחרי ניסיון תשוכנעו שנעל"ה תהפוך אתכם לגברים חדשים המוכנים לתרום למען הארץ מהעושר הזה שיתגלה לכם אודות חינוך שתקבלו מהורי נעל"ה.

שארל עיון: אנו תקווה שרוב המשפחות ילכו אחרי בניהם ויעלו ארצה בעזרת השם, כמונו בעוד כמה חודשים.

שארל עיון: תודה רבה על ההקשבה.

מיכאל פליברג: תודה רבה אדוני, אלוף העולם בנעל"ה, שהגיע במיוחד בצרפת.

מיכאל פליברג: איחולי הצלחה לך ולמשפחתך לקראת עלייתכם ארצה.

מיכאל פליברג: "ארץ, ארץ, ארץ, ארץ בה נולדנו, ארץ בה נחיה, יהיה מה שיהיה".

מיכאל פליברג: אנחנו אמנם לא נולדנו בה אך נולדנו אליה.

מיכאל פליברג: אחרי ששמענו את דבר ההורים, הגיע זמן לשמוע את דבר התלמידים.

מיכאל פליברג: מאדמונטון הרחוקה שבקנדה הגיעה אלינו מייסון פורבס, כמו רבים מתלמידי נעל"ה לא ידעה עברית בבואה ואחרי שנתיים בבית הספר מוסינזון בהוד השרון נשמע אותה בעברית, ובשנה הבאה נראה אותה במדי צבא.

מייסון פורבס: שלום, שמי מייסון פורבס והגעתי מכאן מאדמונטון שבקנדה, לפני שנתיים וחצי במסגרת תוכנית נעל"ה, או כפי שהיא נקראת בקנדה ובארצות הברית – Elite Academy.

מייסון פורבס: הקהילה היהודית באדמונטון היום מונה כשלושת אלפים חמש מאות ועד ארבעת אלפים איש.

מייסון פורבס: לפני שמשפחתי עברה לשם, גרתי עד גיל ארבע בארקטי הקנדי.

מייסון פורבס: היום אני תלמידת י"ב בכפר הנוער מוסינזון שבהוד השרון ואני לא מאמינה במזל שנפל בחלקי.

מייסון פורבס: כל חיי חלמתי להגיע לארץ, לשרת בצבא ולהתחבר לעמי ולארץ מולדתי.

מייסון פורבס: בערך בגיל 11 התחלתי לגלוש באינטרנט ולחפש דרך להגיע לארץ.

מייסון פורבס: כעבור מספר חודשים במהלך חיפוש בגוגל קפצה מילה אחת משמעותית שמעוררת את הסקרנות של כל אדם במערב- "חינם" – לימודים בישראל חינם.

מייסון פורבס: כמו הרבה דברים טובים בחיי, גיליתי בלא מתכוון את פרויקט נעל"ה.

מייסון פורבס: היו לי הרבה התלבטויות לגבי ההגעה לארץ, בעיקר הרעיון של לעזוב את הבית בגיל כה צעיר והועבדה שאין לי בכלל משפחה בארץ.

מייסון פורבס: היום, שלוש שנים אחרי ההחלטה הגורלית ההיא, אני בדרך לסיים את לימודי התיכון שלי ומתכוננת להתגייס לצבא.

מייסון פורבס: במהלך השנים גיליתי שהתוכנית מאוד ערוכה לעזור לחניכים כמוני להתאקלם ולהצליח בארץ.

מייסון פורבס: המסגרת של הפנימייה היא מאוד מבינה ותומכת, זה מתבטא במערכת היחסים החמה שבין חניכי הקבוצה והפנימייה, היחס החם והאוהב של צוות הפנימייה ובראש ובאשונה הקשר שנוצר עם המדריכים האישיים.

מייסון פורבס: אלמנט נוסף שתרם להצלחתי היא התמיכה שקיבלתי מהבית דרך הטלפון והאינטרנט, והקשר הרציף בין המדריכים לבין ההורים בקנדה.

מייסון פורבס: התמונות, האימיילים וגם התעודות שההורים שלי קיבלו עזרו להם להיות בטוחים שאני נמצאת בידיים טובים.

מייסון פורבס: מרגע שהחלטתי להצטרף לתוכנית, הוריי מאוד תמכו בי.

מייסון פורבס: בנוסף לשיחות המוטיבציה היומיות שאימי עושה איתי, היא גם עושה הרבה באדמונטון על מנת לקדם את התוכנית ומועמדים אחרים.

מייסון פורבס: בנקודה זו חשוב לי לציין שבדרך כלל התגובה הראשונה של אנשים היא שהם מעולם לא שמעו על התוכנית הזו, איך ייתכן שהיא לא מפורסמת.

מייסון פורבס: חבל לי שהאופציה המיוחדת הזו לבוא ולהתחנך בישראל לא מפורסמת מספיק – אם בכלל.

מייסון פורבס: שווה וכדאי להשקיע הרבה יותר מאמץ כדי שהמסר המיוחד של התוכנית יגיע ליותר הורים וילדים.

מייסון פורבס: היום, כשאני כבר קרובה לסוף התיכון, אני יכולה להגיד בלב שלם שאני מאוד מאמינה בתוכנית נעל"ה.

מייסון פורבס: אני מספרת בגאווה על בוגרים שהכרתי באופן אישי, שסיימו תיכון והתגייסו לצבא וכמעט כל הבנים מגייסים ליחידות קרביות, ורוב הבנות לתפקידים חשובים ומעניינים עבורן ועבור מדינתנו.

מייסון פורבס: אני מקווה שעתיד ניראה יותר ויותר תלמידים מגיעים לארץ במסגרת פרויקט נעל"ה.

מייסון פורבס: הייתי רוצה לנצל את המעמד על מנת להודות מעומק ליבי למנהלי התוכנית, למשרד החינוך והסוכנות היהודית, לאנשי כפר הנוער מוסינזון, ולכל הצוות הישיר שהיה לצידי במשך שלושת השנים האחרונות.

מייסון פורבס: תודה רבה.

לאורה חנין: תודה רבה למייסון.

לאורה חנין: אנו רוצים לאחל לך ולחבריך הצלחה בבחינות הבגרות ובכל התהליכים שאתם עוברים.

לאורה חנין: תודה גם לאימך שאוהבת את התוכנית וגייסה תלמידים נוספים מאדמונטון לתוכנית.

לאורה חנין: "ארץ, ארץ, ארץ, בצפון כינרת בדרום חולות, ומזרח למערב נושק גבולות".

לאורה חנין: כיתות נעל"ה במשך ח"י השנים למדו בכמאה מקומות חינוך, מהגליל העליון ועד אילות בשער אילת.

לאורה חנין: מאות מחנכים עסקו בחינוכם של תלמידי נעל"ה במשך השנים, ורבים מהם ממשיכים בקשר עם הבוגרים.

לאורה חנין: מקומות חינוך עוסקים במלאכה ברצף במשך השנים, ואם היו יותר תלמידים רבים מהם היו מוכנים להמשיך בקליטת נעל"ה.

לאורה חנין: את דבר מחנכי נעל"ה לדורותיהם יביא רונן דורי, מנהל המשרד החינוכי מבואות עירון, שם נקלטו תלמידי נעל"ה ממחזור א' ועד היום, ומשם החלה היוזמה להביא תלמידי נעל"ה מאמריקה הלטינית – כך הגעתי גם אני ארצה.

רונן דורי: שלום לכולם, הרשו לי לפתוח במשהו אישי.

רונן דורי: אני רונן, דור שישי למשפחה שהגיעה לארץ במסגרת העלייה הראשונה מתימן בשנת 1882.

רונן דורי: בראשית שנות החמישים סבא וסבתא שלי, שנולדו בירושלים נסעו לתימן והיו שם שליחי מחנות העלייה, סבי גם כתב ספר בנושא – "חיים חדשים, שבעים שנות עלייה מתימן", שמתאר בצורה מרתקת את סיפור העולים והקולטים על האתגרים הקשיים וההצלחות, אכן חיים חדשים.

רונן דורי: מאה ועשר שנים מפרידות בין העלייה של משפחתי לבין העלייה של נעל"ה א', והנה אני רואה עצמי שותף לאותו מפעל עלייה של קיבוץ גלויות של מזרח ומערב, בו הנקלטים של היום הם הקולטים של המחר ללא פסק זמן משמעותי לטובת הפנמה ולמידה.

רונן דורי: המעשה הציוני אין הוא שייך לדור אחד של מייסדים.

רונן דורי: אני רואה עצמנו חוליה בשרשרת הזו.

רונן דורי: בשנת 1992, מחזור נעלה ראשון נוחת במוסד החינוכי "מבואות עירון", ובזיכרוני תמונה של שלושים או יותר בנים ובנות יורדים מהאוטובוס משדה התעופה, לבושים בבגדי עולים זרים לעין הצברית שלנו, כשבידיהם מזוודות ישנות ושקי בד.

רונן דורי: היה זה מפגש ראשון בין החניכים הקיבוצניקים, שתפסו עצמם הכי צברים שאפשר, עם צעירים שנראו גלותיים כמו בתמונות משיעורי ההיסטוריה.

רונן דורי: הייתה התרגשות גדולה.

רונן דורי: הייתה תחושה שהנה אנו עדים למשהו גדול שלא ידענו להסביר במלים.

רונן דורי: תמונות נוספות עולות בזיכרוני – כניסת החניכים לחדר האוכל והמפגש עם עגלות ההגשה המלאות כל טוב, ההיסוס, המבוכה – האם כל זה בשבילנו?

רונן דורי: ילדי נעל"ה בשיעורי האולפן לשפה העברית.

רונן דורי: מרגש עד דמעות לשמוע אותם דוברים מילים ראשונות בשפה העברית.

רונן דורי: "קוראים לי מאשה ואני עולה חדשה", "קוראים לי קסושה ואני מאוקראינה", "אני דימה ואני משפחה בבאר שבע".

רונן דורי: לשמוע אותם ממלמלים ואחר כך שרים את שירי החגים ואת שירי קבלת השבת.

רונן דורי: הם היו כל כך חדורי אמביציה, זה היה פשוט מעורר השראה.

רונן דורי: כמו באולפן העברי כך בכל מקצועות הלימוד הם לומדים בתוך כוונה להצליח ולהצטיין, בוחרים ללמוד חמש יחידות במתמטיקה, וחמש יחידות בפיזיקה, ולא מוותרים על פרויקט גמר.

רונן דורי: האמביציה הזו הכניסה גם אותנו וגם את תלמידנו לאתגר , חתירה להשכלה וללמידה ברמה גבוהה.

רונן דורי: נתפח לנו צוהר לתרבות אחרת, משהו שונה ממש שהכרנו, ניכר שמדובר בתרבות עם מטען, עומק ומשקל סגולי שאי אפשר להתעלם ממנו.

רונן דורי: די מהר הבנו שאין מדובר בתהליך קליטה פשוט שבו החברה מטמיעה לתוכה את הנקלטים תוך טשטוש זהותם ותרבותם.

רונן דורי: נדרשנו לתהליך מורכב יותר ומרתק יותר, בו אנו הקולטים מוצאים עצמו בעמדה של ללמד, אך גם ללמוד.

רונן דורי: היה מדובר בתהליך דינאמי שדרש גמישות במחשבה ובפעולה.

רונן דורי: תהליך הקליטה של נעל"ה הציב בפנינו אתגרים, ואנחנו בחרנו לראות בהם הזדמנות לבחון את הערכים והאמונות של עצמנו כישראלים, כיהודים, כציונים.

רונן דורי: תהליך קליטת העולם זימן לנו כחברה הזדמנות אדירה לחדש, לימד אותנו שיעור ברגישות ואמפתיה, וגם צניעות למדנו.

רונן דורי: בנוסף לתרומה המשמעותית שציינתי זה עתה בכל הקשור לבית ספרי "מבואות עירון", לילדי נעל"ה הייתה תרומה גם בפיתוח העולם התרבותי שלנו, בעיקר בתחום המוזיקלי.

רונן דורי: מגמת המוזיקה שקמה בתקופת קליטת ילדי נעל"ה זכתה לדחיפה של כישרונות רבים, שצלילי הכלים שלהם מתנגנים עדיין באוזננו.

רונן דורי: ילדי נעל"ה החזירו לנו את נגינת הכינור והאקורדיון, צ'לו ופסנתר.

רונן דורי: תארו לעצמכם שאת כל תהליך הלמידה שלנו ליוו צלילים נפלאים של תלמידים מהמוכשרים שיש.

רונן דורי: מלבד לימודים, רצינו להיות לילדי נעל"ה בית חם, רצינו להיות בעבורם מבוגרים משמעותיים ואוהבים, רצינו ללמד אותם לא רק שפה אלא גם קודים ותרבות יהודית וישראלית באמצעות שירים, טיולים, סמינרים ופעילות תנועתית.

רונן דורי: מאז נעלה א', קלטנו ברצף שבע עשרה קבוצות מחבר המדינות ושלוש קבוצות מאמריקה הלטינית, שלאורה היא הבוגרת של המחזור הראשון של אמריקה הלטינית.

רונן דורי: קבוצות נעל"ה של היום שונות מאוד מהקבוצות הראשונות, שונות וגם דומות בהיבטים מסוימים.

רונן דורי: המשותף הוא, שלמרות הקשיים אנו גאים לראות את הרוב המוחלט של הבוגרים שלנו משתלבים בחברה הישראלית, בצבא, בלימודים הגבוהים ובכלל.

רונן דורי: במהלך השנים, אם לנעלה שלושה עשר אלף בוגרים, לנו ב-"מבואות עירון" יש ארבע מאות בוגרים ויותר, והנאה גדולה לראות אותם חוזרים אלינו לביקור ויודעים להכיר תודה.

רונן דורי: רבים רואים ב-"מבואות עירון", ובכלל במוסדות החינוך הקולטים, בית אוהב ומעניק, בית משמעותי עם מחנכים משמעותיים.

רונן דורי: לסיום, הגדיל לעשות חניך נעל"ה שלצערי איני זוכר את שמו, באחד מהביקורים חיפש מלים להודות ולהוקיר ולבטא את עוצמת תחושותיו כלפי "מבואות עירון".

רונן דורי: הוא אמר לי, אולי בהשראת שיעורי הספרות, שלכל אדם יש תמונת נוף ילדות, ותמונת נוף ילדותו מורכבת מתמונות של הרבה ירוק והרבה לבן של רוסיה, ותמונות של הרבה צבע ופנים של אנשים מיוחדים ממבואות עירון.

רונן דורי: עוד דבר לסיום בהשראת המפגש שהיה בדיון המוקדם שבו השתתפתי, ואני פונה ללאה שהיא הבכירה ממשרד החינוך, אני כבר ארבע עשרה שנים בתפקיד מנהל "מבואות עירון" ואני יכול לומר שהתמודדנו עם קליטה של קבוצות שונות ממקומות שונים והצלחנו, אין נפלא מהדבר הזה שנקרא נעל"ה.

רונן דורי: בואו נשכפל הצלחה וניישם אותה על דברים אחרים.

רונן דורי: יש שם איכות, מחויבות אין קץ, ואני כל הזמן עומד במבחן.

רונן דורי: זה מה שמניב את התוצאות כפי שהן.

רונן דורי: לא רק "מבואות עירון" אלא כל מערכות החינוך הקולטות.

רונן דורי: אני גם מודה על כך וגם מקווה שמשהו ילמד מכך.

רונן דורי: תודה רבה.

מיכאל פליברג: תודה רבה לרונן דורי על דבריו המרגשים, ותודה לכל המחנכים שאנו כבוגרים מצדיעים לכם על מסירותם לנו כאילו היינו ילדיכם הפרטיים.

מיכאל פליברג: "ארץ, ארץ, ארץ, ארץ התורה, את מקור האור ושפת האמונה".

מיכאל פליברג: תלמידי נעל"ה רבים מגיעים ארצה בשם שנתנו להם הוריהם וכאן משנים את שמם.

מיכאל פליברג: אחת מהן היא יבה גרוס, שהתחברה לשפת האמונה ולאחר שהתגיירה בקיבוץ לביא בעת שלמדה באולפנית "אמונה" בטבריה, בחרה לעצמה את השם יהודית.

מיכאל פליברג: אחרי שנתיים בשירות לאומי הייתה בשליחות בצרפת, חזרה ולמדה ספרות ושפות, שוב שינתה שם – והפעם שם משפחה עם נישואיה לדוד ויינשטיין אותו הכירה בטיול של נעל"ה.

מיכאל פליברג: יחד הם יצאו לשליחות בקוסטה ריקה והביאו לעולם את ביתם אליה.

מיכאל פליברג: יהודית ויינשטיין גרוס תביא את דבר בוגרי נעל"ה.

יהודית ויינשטיין גרוס: צהריים טובים, שלום לכולם – לאורחי הכנסת הנכבדים, למנהלי נעל"ה, תלמידים ומחנכים.

יהודית ויינשטיין גרוס: כפי שאמר מיכאל שמי יהודית, אני ירושלמית תלמידת תואר שני למנהל עסקים באוניברסיטה העברית, סיימתי את לימודי במגמת שפות וספרות ואני מורה לספרדית ולעברית.

יהודית ויינשטיין גרוס: לפני שנתיים חזרנו בעלי ואני משליחות בקוסטה ריקה והיום אני עובדת ב-"בית אביחי" שזהו מוסד תרבות ירושלמי, ובמכון ללימודי יהדות שעוסק במערך הגיור בישראל.

יהודית ויינשטיין גרוס: זוהי הזדמנות עבורי להיות בקשר מתמיד עם בוגרי נעל"ה שחוזרים לקורס "נתיב" או כאזרחים המעוניינים לעבור את תהליך הגיור בישראל, וזהו צעד נוסף בתהליך קליטתם בארץ.

יהודית ויינשטיין גרוס: המסר החשוב בעיני הוא מסר למחנכים – אני חושבת שאילו שאר המוסדות במדינתנו היו לומדים קצת ממחנכי נעלה תהליך קליטת העולם ומצבם בארץ היה טוב הרבה יותר.

יהודית ויינשטיין גרוס: אני חושבת שהמחנכים בתוכנית עושים עבודת חסד אמיתית, הם אלו שמצליחים לגרום לתלמידי נעל"ה להשתלב ולהיקלט בארץ בצורה הטובה ביותר.

יהודית ויינשטיין גרוס: זו הזדמנות לברך את הדגול מנהל בית הספר אולפנית בטבריה, שקיבל לא מזמן תפקיד במשרד החינוך והיה עבורי דמות הכי משמעותית בשנים שלי בתוכנית נעל"ה, אברום ליפשיץ.

יהודית ויינשטיין גרוס: היום הוא אחראי על התחום התורני במשרד החינוך.

יהודית ויינשטיין גרוס: הוא אמנם לא נמצא כאן היום אבל אני מוסרת לו מכאן תודות רבות על כל מה שאני היום וברכות על תפקידו החדש.

יהודית ויינשטיין גרוס: אני חושבת שמשרד החינוך זכה ובגדול.

יהודית ויינשטיין גרוס: בעוד כמה ימים אני ובעלי וביתנו אליה אמורים לטוב לקלן לשליחות נוספות כדי להעביר שם באחת הקהילות את ערב הסדר.

יהודית ויינשטיין גרוס: כשסיפרתי על כך לבתי אליה, היא אמרה שהיא לא אוהבת מטוס ורוצה להיות בבית, ואני חושבת שזו אמירה מרגשת – בשבילה ישראל זה בית.

יהודית ויינשטיין גרוס: היא לא מכירה בית אחר ולא רוצה להכיר מקום אחר, זהו המקום היחיד אליו היא קשורה.

יהודית ויינשטיין גרוס: אני חושבת שההשתלבות הזו היא סוד ההצלחה.

יהודית ויינשטיין גרוס: הזכירו פה הצלחות של תלמידי ובוגרי נעל"ה.

יהודית ויינשטיין גרוס: בין החברים האישיים שלי ישנם אנשים במשרתים בצבא כקצינים ביחידות בכירות, כותבים דוקטורטים באוניברסיטאות בארץ בכימיה, ביולוגיה ועוד, ואני חושבת שבכך הם מחזירים את חובותיהם למדינה שהשקיעה בהם בתחילת דרכם, ואנו בהחלט יכולים להיות גאים בכך.

יהודית ויינשטיין גרוס: הצטיינות איננה מילה גסה.

יהודית ויינשטיין גרוס: אחד הדברים שאנחנו כמערכת ותוכנית יכולים ללמוד – שאנחנו תוכנית מצטיינת.

יהודית ויינשטיין גרוס: עלינו לטפח את התחושה הזו, להמשיך לשאוף להביא את מיטב הנוער היהודי בעולם ולעזור להם להצליח כאן בארץ.

יהודית ויינשטיין גרוס: תודה רבה וחג פסח שמח.

לאורה חנין: תודה רבה ליהודית ויינשטיין גרוס על דבריה ועל סמל ח"י לנעל"ה, שנוצר בהשראת סמל העשור לנעל"ה, אותו עיצבה יהודית לפני שמונה שנים בהיותה תלמידת נעל"ה.

לאורה חנין: "ארץ, ארץ, ארץ, ים אל מול חוף, ופרחים וילדים בלי סוף".

לאורה חנין: ילדי נעל"ה רבים זקוקים למרכז קליטה ומשפחות המארחות אותם בסופי שבוע ובחגים.

לאורה חנין: לעתים הקשר נמשך שנים רבות, במהלך השירות הצבאי ועד לחופה ולשמחות.

לאורה חנין: משפחת חודורוב מארחת את ארתור זברסקי, תלמיד נעל"ה בהרצליה.

לאורה חנין: אם המשפחה, גנית, תביא את דבר המשפחות המארחות.

גנית חודורוב: שלום, כפי ששמעתם שמי גנית חודורוב ואני מודה לכם על הסבלנות שהייתה לכם לחכות ולשמוע אותי.

גנית חודורוב: אני רציתי לספר לכם על הרקע שלי.

גנית חודורוב: אני הגעתי לארץ בגיל שמונה עשרה כדי להתנדב לקיבוץ, ורציתי לעזור למאמץ המלחמתי.

גנית חודורוב: אין מי שיודע להעריך כמוני את חשיבות ההשפעה של המשפחות המאמצות.

גנית חודורוב: המשפחה המאמצת שלי עזרה לי בלימוד עברית, מתן ערכים ובהכתרת אהבת הארץ בדרך שבהובילה אותי להתנדב לצבא, לעבוד בחריצות, והיוותה בשבילי דוגמה להקמת בית ומשפחה בישראל, והם מלווים את המשפחה שלי עד היום.

גנית חודורוב: היום אני נושאה באושר שלושים ושתיים שנים, יש לי בן ובת – אלה ואלדן, שהם ציונים ומתנדבים גם הם ותורמים הרבה למדינה.

גנית חודורוב: עסקתי רוב חיי בפיתוח שווקים לייצוא עבור תעשייה מקומית, ובמקביל התנדבתי בארגונים כחברת הנהלה וכיושבת ראש.

גנית חודורוב: אימצנו משפחות עולות מארצות הברית ומדרום אמריקה במסגרת תוכנית "רעות" של הפורום הישראלי.

גנית חודורוב: אנו נחשפנו לתוכנית נעל"ה כחברים ב-"ליונס", ארגון המתנדבים הגדול בעולם אשר הובא לארץ על ידי בן גוריון לפני חמישים שנים.

גנית חודורוב: ארתור הגיע אלינו, ילד מקסים בן חמש עשרה, מקאזאן שברוסיה.

גנית חודורוב: הוא החליט על דעת עצמו כי עתיד טוב יותר צפון לו בארץ והוא בן לאם חד הורית, שרצה חינוך טוב כדי להבטיח עתיד טוב יותר.

גנית חודורוב: בינואר מלאו לו שבע עשרה שנים, הוא מדבר עברית שוטפת, תלמיד מוצלח ומעורב בבית הספר.

גנית חודורוב: ביום שישי בערב הוא בא לארוחת שבת ומשתף אותנו בכל מעשיו ואירועיו.

גנית חודורוב: בכל יום שבת במקום לצאת איתנו לטייל הוא עצמו הולך ומתנדב בארגון אס.

גנית חודורוב: או.

גנית חודורוב: אס כדי למצוא בית חם לכלבים.

גנית חודורוב: לאן שילך – יאהבו אותו, הוא מאיר פנים לכל סביבתו.

גנית חודורוב: הוא אוהב מאוד גדנ"ע, והוא בעצמו מחכה כמו סוס בקו הזינוק לשירות הצבאי שלו.

גנית חודורוב: בחגים אנו חוגגים בביתנו גם עם חברים ומדריכים שלו מהפרויקט – אנשים נפלאים ומודלים לחיקוי.

גנית חודורוב: ארתור מודיע לנו בצהלה על תוצאות מבחניו ומשתף אותנו בקשיים ובהתלהבות שלו, וגם בהתלבטויות הרבות.

גנית חודורוב: הוא חלק מהחיים והתוכניות של חיינו, והוא בוחר אם ומתי לבוא.

גנית חודורוב: השמחה והשיתוף מוקירים אותו גם בליבנו ולכל הסביבה.

גנית חודורוב: אנו יודעים היום שמציאת משפחה מאמצת מתאימה לילד אינה משימה קלה או מובנת מאליה כמו שהיה פעם כשאני הגעתי לארץ.

גנית חודורוב: לדעתי, זה אחד הדברים החשובים והמשמעותיים ביותר שניתן להעניק לילד שמגיע לארץ עם פרויקט נעל"ה או לכל עולה.

גנית חודורוב: עבור כל שקל שאנו משקיעים כמדינה בילד כמו ארתור, אנו נקבל החזר של אלף.

גנית חודורוב: לפי הניסיון האישי שלי, אין לי שמץ של ספק שמשפחה מאמצת יכולה להדגים ולהמחיש לילד או לכל עולה את הדברים החשובים ביותר לקליטתו וחייו המאושרים בארץ.

גנית חודורוב: לכן אני פונה אליכם בקריאה, או אולי נכון יותר – בבקשה, להקים או לתמוך בגוף שיאתר, ינחה ויעודד משפחות מאמצות לילדים.

גנית חודורוב: אני אשמח להיות לעזר בנושא הזה.

גנית חודורוב: התמורה של ההשקעה הזו תהיה טובה לכולנו, והיא נושאת פרי לאורך חיים שלמים, "ואהבת לרעך כמוך".

גנית חודורוב: אני מברכת את היותכם כאן, אני מלאת הערכה ואני חושבת שהפרויקט מדהים, והמשפחות המאמצות יכולות לעשות את ההבדל המכריע.

מיכאל פליברג: תודה רבה לגנית ולכל המשפחות המארחות הפותחות את ליבן ואת ביתן לילדי נעל"ה ולבוגרים.

מיכאל פליברג: לאורה, שמעת פעם על אביהו מדינה?

לאורה חנין: הוא בוגר נעל"ה?

מיכאל פליברג: ממש לא.

לאורה חנין: הוא משפחה מארחת?

מיכאל פליברג: לא ידוע לי על כך.

לאורה חנין: איפה נולדו הוריו?

מיכאל פליברג: אימו בתל אביבי ואביו בתימן.

לאורה חנין: תלמידי נעל"ה באו מחמישים וחמש מדינות, מתימן עדיין לא.

לאורה חנין: איפה הוא נולד?

מיכאל פליברג: בתל אביב.

לאורה חנין: אז מה הקשר שלו לנעל"ה?

מיכאל פליברג: הוא כתב שיר – נעלה.

מיכאל פליברג: תזמורת שפיה עם ארבעת הסולנים, המנצח בוריס פלדמן, יסיימו עם השיר "נעלה נעלה".

מיכאל פליברג: מלים ולחן אביהו מדינה.

מיכאל פליברג: "נעלה נעלה, לא ניסוב שוב לאחור.

מיכאל פליברג: זו הדרך בה נלך, זו הדרך אל האור".

לאורה חנין: "עד נבוא בה נשב, ונפריח כל גיא ומצוק, ויברך אלוהים את בניו השבים מרחוק", וגם את ילדי נעל"ה, הבאים מרחוק.

לאורה חנין: תודה לתזמורת שפיה, ולמנצח בוריס פלדמן ולסולנים מיטל פורת ותלמידות נעל"ה אניה סוברובסקי, מרינה קרפצ'ן וריטה גלבס.

לאורה חנין: לשירת התקווה הקהל מתבקש לעמוד.

מיכאל פליברג: גבירותיי ורבותיי, בשם משפחת נעל"ה וכל הקהל ברצוננו להודות לאנשי הכנסת שאירחו אותנו מכל הלב, לראש אגף הטקסים ואירועים בכנסת הגברת מירי יכין וצוותה, למנהלת ועדת החינוך, התרבות והספורט הגברת יהודית גידלי וצוות הוועדה, וכמובן למארח חבר הכנסת זבולון אורלב, יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

מיכאל פליברג: הודעת סיום – תלמידי נעל"ה יוצאים עם המחנכים לכיוון שער היציאה ולהסעה.

מיכאל פליברג: צאתכם לשלום, וחג שמח.

מיכאל פליברג: תם הטקס.

מיכאל פליברג: תודה.