ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 259, 2010-03-16 12:00

חיים כץ: צהריים טובים.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: הנושא: תקנות עובדים זרים (פיקדון לעובדים זרים בענף הבניין), התש"ע-2009.

חיים כץ: הייתי רוצה לשמוע את נציגי משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, מה יש להם להגיד.

חיים כץ: למה אין פה הרבה אנשים מהצד השני?

חיים כץ: זה לא מעניין אותם?

נטע ברנר: מהצד השני, זה הצד השני הזה?

חיים כץ: של אלה שצריכים להעביר את הפיקדון.

נטע ברנר: אנחנו הרבה.

חיים כץ: שני נציגים זה מספיק?

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: אם הכל בסדר, אז זה בסדר.

נטע ברנר: סעיף (1)(יא) לחוק עובדים זרים מסמיך לקבוע תקנות בעניין הפיקדון.

נטע ברנר: בעצם התקנות האלה הן עיגון של נוהל שקיים משנת 2005.

נטע ברנר: התקנות האלה עוסקות בסכומים שקבלני כח אדם, המעסיקים עובדים זרים בענף הבניין, רק בענף הבניין, אלה תאגידים שמעסיקים עובדים זרים, צריכים להפריש מדי חודש לטובת ועבור העובדים הזרים שהם מעסיקים.

נטע ברנר: הפיקדון הוא על סך 700 שקלים והוא משולם לעובדים בעת יציאתם מהארץ.

נטע ברנר: אני יכולה להסביר על הפרוצדורה, אם אתם תרצו, אבל יציאה שאינה זמנית.

נטע ברנר: כלומר אם הם חוזרים, זה לא משולם, מקבלים פטור מוויזה או משהו כזה, אבל כשהם יוצאים מהארץ בתוך חמש השנים שהם יכולים ורשאים להיות פה, הם יכולים לקבל את סכום הפיקדון.

חיים כץ: מה עושים עם הפיקדון?

חיים כץ: איפה הוא מופקד?

נטע ברנר: בחשבון בנק הפועלים.

חיים כץ: ומה עושים עם הכסף?

תהילה לוגר: הוא צובר ריבית.

תהילה לוגר: יש ריבית.

חיים כץ: מה זה ריבית?

חיים כץ: הריבית היא אפס עכשיו.

חיים כץ: אתם שוחקים את הכסף הזה.

חיים כץ: יש אינפלציה של 3% בשנה, אתם שוחקים 3% בשנה.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: מי גברתי?

תהילה לוגר: אני ממשרד הפנים.

חיים כץ: את טובה בחשבונות, בבנקים?

חיים כץ: היא טובה בכסף, היא יודעת איך להשקיע?

חיים כץ: את נכנסת ומדברת כאילו את בקיאה בריביות ובכספים, אז אני בטוח שאני גם יכול להשקיע אצלך.

תהילה לוגר: לא כדאי.

חיים כץ: טוב.

חיים כץ: נכנסת לשיחה כאילו---

נטע ברנר: לא, אני הפניתי את רשות הדיבור אליה.

נטע ברנר: סליחה שזה לא ברשותך, אבל רציתי שהיא תסביר על חשבון הבנק.

חיים כץ: היא לא יודעת להסביר, אני רוצה מישהו שמבין בעניין, שלוקח את הכסף שנותן מנהל כח האדם והוא רוצה שאותו עובד, שהוא מפקיד עבורו, יקבל תשואה מינימלית, לא שפקידי האוצר ישתמשו, או מישהו ישתמש בכסף הזה כלאחר יד ויהיה מה שיהיה.

קריאה: שאלה מצוינת.

חיים כץ: תודה רבה, אדוני.

תהילה לוגר: אני לא זוכרת את זה במדויק, אבל אני חושבת שההפקדה בחשבון הבנק זה במקום דמי הניהול.

שי סומך: לפי מה שאני זוכר, אדוני---

חיים כץ: לא, זה לא מספיק טוב.

חיים כץ: לא 'זוכר', נעשה הפסקה ותבדוק.

חיים כץ: אני רוצה לדעת במה מושקע הכסף הזה, או שמפקידים את ה-700 שקלים ובן האדם מקבל שחיקה של 3% או 4% לשנה על כל הכסף, כי הוא לא חשוב, הוא עובד זר, את מי הוא מעניין?

חיים כץ: הוא בא, נתן פה חמש שנים, עזב את המשפחה, עזב את הילדים...

חיים כץ: ראיתי סרט באחת מתכניות הטלוויזיה על עובדת זרה שחוזרת, איך הילדים מתנכרים לה, איך הם לא מכירים אותה, איך הם לא יודעים מי היא.

חיים כץ: אז את המעט, במה משקיעים את זה?

חיים כץ: הכסף הזה צמוד?

שי סומך: לפי מה שאני זוכר---

חיים כץ: לא מספיק טוב.

שי סומך: אבל אני בכל זאת אומר.

שי סומך: מדובר במקום דמי הניהול, כי לא משלמים דמי ניהול על ניהול החשבון.

חיים כץ: איזה דמי ניהול?

חיים כץ: אתה משלם ואתה מפקיד את זה.

חיים כץ: ..

חיים כץ: קודם כל אתה משלם דמי ניהול, בי"ת, איפה אתה מפקיד את זה?

שי סומך: לדעתי, בפועל לא משלמים.

חיים כץ: בסעיף 1(יא)(ד) יש דמי ניהול בסוף.

שי סומך: אבל צריך לראות מה קורה בפועל.

שי סומך: את זה נבדוק.

חיים כץ: אבל זה מה שכתוב.

שי סומך: כן, אבל בפועל, נבדוק את הנושא הזה.

חיים כץ: יש פה נציגי אוצר?

חיים כץ: אתה יודע במה מושקע הפיקדון הזה?

חיים כץ: איזה ריביות הוא נושא?

איתי אסולין: אין לי תשובה בשבילך לעניין הזה.

איתי אסולין: יש תקנות עובדים זרים, פיקדון בחשבון בנק, וזה לפי התקנות האלה.

חיים כץ: אין לך תשובה לעניין של ההשקעה?

חיים כץ: בדיון לא פורמלי, מישהו ניגש ואמר 50,000 שקלים, אז אני לא יודע אם זה 50,000 שקל, אבל 700 לחודש, זה 8,400 כפול 5, זה 44,000, בריבית 0, במדד שאתה שוחק אותו ומביא אותו לכלום.

אריה זילברברג: אני נציג של תאגידי כח אדם זר לבניין, שהם האנשים שמשלמים את הכסף.

אריה זילברברג: אני חושב שהפיקדון הזה הוא דבר פנטסטי והניסיון הוא שאף עובד זר בענף הבניין, להבדיל מענפים אחרים, לא נשאר בארץ.

אריה זילברברג: זאת אומרת, הפיקדון הזה מאוד חשוב להם.

אריה זילברברג: מה שאני מאוד שמח שאתה, כבוד היושב הראש, העלית את הנושא, הנושא של לאן אנחנו מפקידים את הכסף.

אריה זילברברג: אני, אגב, אקטואר במקצוע, אני בדיוק מהצד השני, עסקתי ועוסק גם היום הרבה בקרנות פנסיה וכולי וגם יש לי תאגיד לכח אדם זר בבניין, אל תשאל אותי איך הדברים מסתדרים ביחד---

חיים כץ: אתה מפריש להם פנסיית חובה?

אריה זילברברג: אני מפריש להם 700 שקל לחודש.

אריה זילברברג: אגב, עשיתי המון מאזנים אקטואריים של קרנות פנסיה, אני שותף עם יעקב אדלר, אתה בטח מכיר אותו, כך שאני עוסק בדברים.

אריה זילברברג: מה שמאוד מדהים אותי בנושא של הפיקדון, אני יכול להגיד שאני, כגוף שמשלם במשך חמש שנים שהתאגיד שלי קיים, לא קיבלתי דוח אחד שמראה כמה כסף יש.

אריה זילברברג: כשזרקתי לך 50,000 זה היה מן אומדן כזה שבהשקעה נורמלית סולידית, חמש שנים, כמו שציינת, 40,000 ומשהו שקלים קרן, היו אמורים להגיע ל-50,000 שקל.

אריה זילברברג: אין לי מושג איפה זה מופקד, ואין לי מושג על איזה שהוא מכרז שנעשה בין גופים שמטפלים בזה.

אריה זילברברג: העובדים יודעים שיש להם כסף וזה חשוב להם.

אריה זילברברג: ואגב, עובדים בבניין, אולי להבדיל ממקומות אחרים, חשוב לי הכבוד שלהם, שיידעו מה מגיע להם.

אריה זילברברג: אני מוכן אפילו לחסוך למשרדים המטפלים את הדואר אליהם, שייתנו לי דיווח, יחד עם תלוש המשכורת שאני מוציא כל חודש, אני אשמח מאוד להודיע לעובד, 'שמח להודיעך שיש לך בקופת גמל כרגע, אחרי איקס שנים, 14,257 שקל'.

אריה זילברברג: זה הרבה כסף.

אריה זילברברג: אני באמת לא יודע למה הנושא כל כך לא שקוף, למה אין לי את הא'-ב', אני לא יודע כמה כסף יש.

אריה זילברברג: אני יודע שאני משלם 700 שקל לחודש וזה כמו שעון שוויצרי, כל 15 לחודש אני משלם.

יצחק גורביץ: אני סגן מנהל כללי בהתאחדות הקבלנים.

יצחק גורביץ: לגבי הסוגיה של הפיקדון, כמה הערות שהן מאוד רלוונטיות לנושא הזה וגם לנושאים אחרים שאנחנו בהתדיינות עם משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה; בהסכם הקיבוצי החדש שחתמנו עם ההסתדרות, שיוצא עליו צו הרחבה, ככל הנראה בחודשים הקרובים, הכנסנו סעיף של פנסיה לכלל העובדים, כולל מהגרי עבודה.

חיים כץ: רק אלוהים יעזור לכם.

יצחק גורביץ: הנושא הזה נובע מתוך אילוצים, או בוא נאמר ככה, להתיישר עם ההנחיות של בית הדין הארצי בעניין פסיקה של עובדים זרים, במקרה של דאטקו ניקולא, שנשיא בית הדין הארצי, סטיב אדלר, רואה לנכון שיחולו על העובדים הזרים, גם הפלשתינאים, אותן זכויות כמו שחל על ישראלים.

יצחק גורביץ: בנוסף, הנושא הזה מתיישר עם כל מה שנדרש ממדינת ישראל בנושא של ה-OECD, כניסה של ישראל ל-OECD.

חיים כץ: לא מעניין אותי העניינים האלה.

יצחק גורביץ: לא, זה הנימוק למה הנושא הזה נכלל.

יצחק גורביץ: באופן כללי, ברגע שחתמנו את ההסכם הקיבוצי, הכנסנו סעיף לפנסיה ובו מצוין שכל כסף שהולך לפיקדון מקזז, בהסכמה של ההסתדרות, את הפנסיה.

חיים כץ: אדוני, אתה יודע איפה אתה נמצא?

חיים כץ: אתה נמצא בכנסת ישראל, כל מה שסגרת עם ההסתדרות, לא מעניין אותי בכלל.

חיים כץ: פה זה גוף אחר, מקום אחר, זה שסגרת איתם דברים רעים, רעים.

חיים כץ: פנסיה לא יקבלו, ישלמו?

חיים כץ: כן ישלמו.

חיים כץ: לא תצא להם פנסיה בחמש שנים מעשרה שקלים.

יצחק גורביץ: לא, הכוונה היא, כבוד יושב ראש הוועדה, שהמדינה, זו אחת מאותן דוגמאות, מחייבת את המעסיקים להפריש לטובת העובדים סכומים, וזה בדיוק אחד מהם.

יצחק גורביץ: יש עוד.

יצחק גורביץ: אותם 700 שקלים נלקחו בחשבון גם במקום אחר אצלנו, בדיוק כנגד הנושא הזה.

יצחק גורביץ: מה שאנחנו מבקשים, בכל מקרה, שברגע שהדבר הזה הופך לתקנות, שיהיה ברור שלא יכול להיות זה וגם זה.

יצחק גורביץ: זאת אומרת, שלא פתאום ייצא שהוועדה או המדינה מתכוונת למשהו ויוצא בסופו של דבר שאנחנו ניאלץ לשלם הרבה יותר.

יצחק גורביץ: זה הנושא.

יצחק גורביץ: ה-700 האלה מיועדים, וזה מה שצריך לחדד, לנושא פנסיה, לכיסוי אותן סוגיות שהן פנסיה.

יצחק גורביץ: זה בא במקום הפרשות לפנסיה.

יצחק גורביץ: כל תקנה כזאת שתחייב אותנו ולא תיקח בחשבון שאנחנו הלכנו לקראת מהלכים במישור אחר שמסדירים את הנושא בהסכם קיבוצי, צריך לנסח את זה באופן שלא יהיה זה וגם זה.

יצחק גורביץ: אנחנו כבר מתמודדים באותן סוגיות בהנחיות אחרות של המדינה, שלא לוקחות בחשבון את ההתקדמות שלנו לקראת---

חיים כץ: תודה רבה, אדוני.

חיים כץ: אני חוזר אלייך, למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

נטע ברנר: אנחנו מנסים לברר בשעה זאת את נושא הריבית וההצמדה, אבל האם אני יכולה להמשיך בדבריי?

חיים כץ: לא.

חיים כץ: חבל על הזמן.

נטע ברנר: אני רוצה להגיד שאם זה לא יעוגן בתקנות, זה בכל מקרה כרגע בנוהל משנת 2005.

נטע ברנר: כמו שאדוני אמר, הקבלנים משלמים זאת, זה הסדר שעובד, והעובדים מקבלים את זה.

נטע ברנר: זה גם תמריץ ליציאת העובד הזר מהארץ, כי יש לו כסף שמחכה לו, וזה גם ייקור עלות העובד, אז אנחנו ממש מבקשים---

חיים כץ: אתם ממש תגידו לנו, לוועדה, מה אתם עושים עם הכסף, איפה השקיפות, במה זה מושקע.

חיים כץ: אנחנו רוצים לדעת.

חיים כץ: מה שאתם דורשים, נאה דורש נאה מקיים.

חיים כץ: אתם באים ממשרדים, אתם רוצים לדעת את ההשקעות, אתם רוצים לדעת שקיפות, פה כולה עובדים זרים, מסכנים, אנחנו רוצים לדעת איך אתם משקיעים את הכסף שלהם ומה התשואות שהם מקבלים.

אלי אביסרור: אנחנו מעסיקים עובדים זרים והיום המחיר לשעה הגיע כמעט ל-60 שקל בשעה.

אלי אביסרור: אני יושב עם התאגיד ואני עושה לו תחשיב, למה אני צריך לשלם לעובד 60 שקל?

חיים כץ: אבל זה לא נוגע לעניין הזה.

חיים כץ: זה מין שאינו במינו.

אלי אביסרור: לגופו של עניין, 95% מהתשלום זה מסים של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, שהוא גוזר על התאגידים וזה משורשר לכיוון הקבלנים.

אלי אביסרור: לא ייתכן שיהיה גם 700 שקלים וגם פנסיה, זה רק ייקר, על מי זה---

חיים כץ: לא, אתה לא בקי כל כך בעניין.

חיים כץ: הכל כלול בתוך ה-700 שקל, גם הפנסיה כלולה והכל כלול.

שי סומך: אנחנו היינו כאן בוועדה לפני שנתיים או שלוש---

חיים כץ: אני לא יודע מה היה פה לפני שנתיים או שלוש.

חיים כץ: אני לא הייתי פה.

שי סומך: ואז הוועדה אמרה, 'אני רוצה לדעת מה קורה עם הפיקדון, אני רוצה שיותקנו תקנות לפי סעיף (ב)(1)', ובאמת משרד האוצר אז הכין תקנות לפי פסקה (ב)(1) והתקנות האלה נוגעות להתנהלות של חשבון הבנק.

שי סומך: הגיעו תקנות, אני מאמין שנמסרו שם פרטים לגבי איך מנוהל חשבון הבנק.

שי סומך: אני לא יודע אם התקנות הן באישור הוועדה, אבל הן הוצגו לוועדה והנושא של ההתנהלות של חשבון הבנק אמור להיות מוסדר באותן תקנות והוועדה כבר דרשה מאיתנו---

חיים כץ: תקשיב, אתה כנראה מבין טוב ואני מסביר גרוע, אתה לא יורד לעומק מה שאני אומר לך.

חיים כץ: לא מעניין אותי איך מתנהל חשבון הבנק, אני רוצה לדעת מה עושים עם הכסף.

חיים כץ: כמו שהאוצר כל הזמן דורש לדעת מה עושים עם הכסף, אנחנו רוצים לדעת מה האוצר עושה עם הכסף, מה משרדי הממשלה עושים עם הכסף.

חיים כץ: זה מה שאני רוצה לדעת, נאה דורש נאה מקיים.

חיים כץ: זה מה שאני רוצה לדעת.

חיים כץ: בן אדם משלם 700 שקלים לחודש, יוצא 50,000, אותו עובד זר שנוסע לחוץ לארץ, אני רוצה לדעת אם הוא מקבל 50,000 או 30,000.

חיים כץ: אני רוצה לדעת במה האוצר משקיע את הכסף.

שי סומך: האוצר לא משקיע את הכסף, זה הבנק.

חיים כץ: מה עושה הבנק?

חיים כץ: מה זה מנהל?

חיים כץ: הוא שם את זה בעובר ושב, נותן לו ריבית אפס ולוקח עמלה?

שי סומך: נבדוק את השאלה הזאת.

חיים כץ: אוקי, תעשו שיעורי בית, אני רוצה לדעת בדיוק, אני רוצה שקיפות.

חיים כץ: יושב פה בן אדם שמשלם, אומר שאין לו נתונים.

חיים כץ: הרגולטור דורש כל שלושה חודשים פיקוח על הכספים של קרנות הפנסיה, קופות הגמל, דוח למשקיע.

חיים כץ: אומר פה המשקיע 'אני משלם חמש שנים, לא מקבל דוח אף פעם, אני רוצה לדעת מה עם הכסף, שילמתי לכם 700 שקלים לחודש, מה עשיתם?

חיים כץ: ' איפה השקיפות?

חיים כץ: איפה הכסף?

חיים כץ: מי לקח אותו, מה עשו?

חיים כץ: את כל זה אנחנו רוצים לדעת.

חיים כץ: עד שתביאו לנו את זה---

נטע ברנר: אנחנו יכולים לברר את השאלה הזו מיד.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: אני יודע מה זה 'מיד', אני רוצה עבודה מסודרת.

חיים כץ: אנחנו נקבע דיון נוסף, אם לא ידעתם לבוא מוכנים היום, אז תבואו מוכנים בפעם הבאה ותלמדו שלפה באים מוכנים, ותלמדו גם שהעובדים הזרים הם בני אדם וצריך להתייחס להשקעות שלהם כאילו אנחנו משקיעים את הכסף שלנו, כמו שאת הכסף שלנו אנחנו לא זורקים בעובר ושב---

נטע ברנר: זה לא עובר ושב.

חיים כץ: אז אני רוצה לדעת.

חיים כץ: את יודעת לתת לי תשובות?

נטע ברנר: עוד עשר דקות.

חיים כץ: לא יהיה עוד עשר דקות, זה יהיה במהלך הפגרה.

אריה זילברברג: עוד הערה, בקשה למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, או למי שנתן את התקנות, התשלום מתבצע כסדרו, יחד עם כל המסים הרבים מאוד שאנחנו משלמים כל 15 לחודש.

אריה זילברברג: אני לא יודע למה איזה יד נעלמה מחקה פה את ה'לא יאוחר מה-15' ומקדימים לנו.

אריה זילברברג: אל תהפכו אותנו לעבריינים על פרוטות, או מבחינת ימים, תשאירו את התאריך 15 לחודש.

חיים כץ: אתה נכנס להמשך הדיון, שלא הולך להתקיים היום.

איתי אסולין: אדוני, אפשר להתייחס?

חיים כץ: יש לך נתונים להביא לי על ההשקעות ועל הכל?

איתי אסולין: אני אעשה לך סדר.

איתי אסולין: ראשית, הכסף לא נמצא בידי האוצר, הוא נמצא בידי גוף בנקאי, נפרד, בהתאם לתקנות.

חיים כץ: במה הוא מושקע?

איתי אסולין: הוא מושקע בפיקדון שבועי מתחדש.

איתי אסולין: כמו שאדם הולך ומשקיע בפיקדון שבועי מתחדש.

איתי אסולין: עובד יכול לקום ולעזוב כל רגע, אי אפשר להשקיע את הכסף הזה לטווח ארוך, הוא יכול להחליט שהוא יוצא את הארץ עוד כמה חודשים.

אריה זילברברג: כמעט כולם חמש שנים.

איתי אסולין: חשוב היה לי לציין בדבריי שזה לא בידי האוצר ולא מנוהל על ידי האוצר.

חיים כץ: אני לא יועץ של השקעות, אבל למה אתם לא משקיעים את זה, לדוגמה, בדן חסכן?

חיים כץ: זה בערך מה שאתם עושים.

חיים כץ: איזה ריבית הוא מקבל?

אריה זילברברג: היום אפס, היא מעט מעל האפס.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת שהכספים שלוקחים על הניהול הם יותר מהריבית.

אריה זילברברג: הייתי מוצא לכם מאה גופי השקעה שהיו מוכנים לשלם הרבה כסף בשביל לנהל.

אריה זילברברג: מדובר על חמישה מיליון שקלים בחודש, זה 700 שקלים לחודש, נכון להיום 6,500 עובדים זרים על הפיגומים, היו בתחילת החמש שנים, מדובר על מיליוני שקלים לחודש.

אריה זילברברג: רבותיי, אני במקצועי עוסק בתחום, במקצוע אחר שלי.

אריה זילברברג: כל בנק היה מאושר, כל חברת ביטוח היתה משלמת הרבה עמלה בשביל לקבל כזה כסף לפיקדון.

שי סומך: יש להם סניף אחרי ביקורת הגבולות?

שי סומך: צריך סניף אחרי ביקורת הגבולות.

חיים כץ: נו, באמת.

אריה זילברברג: אתם יודעים מה?

אריה זילברברג: הוא יודע מראש מתי הוא עוזב, העסק מסודר.

שי סומך: הכסף ניתן רק אחרי ביקורת הגבולות, חייבים סניף אחרי ביקורת הגבולות.

שי סומך: היו רק שני בנקים שיכלו לעמוד בתנאי הזה.

חיים כץ: סלח לי, אדוני.

חיים כץ: מדינת ישראל ופקידיה, שעושים את עבודתם נאמנה ונלחמים להביא לאישור התקנות, לא מבינים שהם עושקים את העובדים הזרים.

חיים כץ: עושקים.

שי סומך: אדוני, אני חולק.

שי סומך: בנושא הזה.

חיים כץ: אתה חולק?

חיים כץ: תאמין לי, מאיפה שאני חזרתי בעניינים האלה, אתה לא הגעת.

שי סומך: אדוני, בנושא הזה---

חיים כץ: לא הגעת.

חיים כץ: ואף אחד מאיתנו לא היה מפקיד את כספו בריבית שבועית מתחדשת כשהריבית אפס, ומשלם עמלות בלי שום פרופורציה.

חיים כץ: זאת אומרת, אני לוקח 100 שקלים ואחרי חודש בא ומקבל 90.

שי סומך: אדוני, בנושא הזה, בתמונה הכללית, העובדים הזרים זכאים להטבה שהלוואי שכל הישראלים היו---

חיים כץ: אני לא רוצה לאשר את התקנות האלה, עד שאני לא אדע יותר.

נטע ברנר: זה לרעת העובדים הזרים, אם אנחנו לא מאשרים.

חיים כץ: בסדר גמור, אז עכשיו אני לא יודע מה יותר טוב; רעת העובדים הזרים שאני מאשר, או רעת העובדים הזרים שאני משקיע את כספם בצורה לא שקופה.

נטע ברנר: זה לא במסגרת התקנות הללו.

חיים כץ: גברתי, לא יעזור לך כלום.

חיים כץ: גם אם תדברי עד מחרתיים, את עושה נזק לאנשים האלה והם אנשים, הם בני אדם, ואנחנו, מוסרית, לא יכולים לעשות להם את הנזק הזה.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.