ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 193, 2010-03-16 11:00

זבולון אורלב: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

זבולון אורלב: היום אנו מקיימים ישיבה מיוחדת, לציון יום ההתרמה של ארגוני החרשים.

זבולון אורלב: הנושא על סדר היום, הוא ההשתלבות וניגשות החרשים בתרבות, הדגש היום הוא על עולם התרבות, וזה לציון יום ההתרמה למען החרשים בישראל.

זבולון אורלב: נעסוק בשאלה מהי תרבות חרשים, מה ההבדל בין תרבות חרשים לתרבות של שומעים, וגם נעסוק בשאלה האם מערכת התרבות בישראל נגישה מספיק לעולמם של החרשים.

זבולון אורלב: לצערנו לאחוז מסוים באוכלוסייה יש קשיי שמיעה, בין אם הוא כבד שמיעה ובין אם הוא חרש מוחלט.

זבולון אורלב: מאידך מדובר באנשים מאוד מוכשרים שהם בדיוק כמו כל האוכלוסייה שלנו וקיימת חובה בסיסית של החברה בישראל להנגיש בין היתר את מערכת התרבות, הרי לא יעלה על הדעת שאדם חרש יהיה מנותק ולא יוכל להשתלב בעולם התרבות העשיר של מדינת ישראל.

זבולון אורלב: במהלך הדיון, נשלב מופעים של אידסו סיבהט עם להקת היפהופ, ריקוד של תמר אסולין בליווי תיפוף, להקת חם ומספרי הסיפורים.

זבולון אורלב: בדרך כלל לפי האתיקה בכנסת אין מחיאות כפיים, אבל אני נותן היתר מאפשר למחות כפיים.

זבולון אורלב: אנחנו נפתח עם יעל קקון מהמכון לקידום החרש שתציג את הנתונים ותיתן הסבר על הקהילה בכלל, ועל הפילוח בתוך הקהילה.

יעל קקון: בוקר טוב.

יעל קקון: אני מבקשת להודות ליושב ראש וועדת החינוך חבר הכנסת זבולון אורלב שמארח אותנו כאן הבוקר, ומאפשר לנו במה להציג את נושא הצריכה התרבותית של קהילת החרשים וכבדי השמיעה במדינת ישראל.

יעל קקון: התכנסנו כאן הבוקר כל נציגי הארגונים שמובילים את יום ההתרמה השנתי למען קהילת החרשים וכבדי השמיעה בישראל.

יעל קקון: ארגון מיח"א, מחנכי ילדים חרשים, "שמע", אח"א- אגודת החרשים בישראל, והמכון לקידום החרש אותו אני מייצגת.

יעל קקון: כמה נתונים ברשות

יעל קקון: כם אודות הקהילה שלנו, למעלה מ- 700 אלף אנשים עם ירידות בשמיעה חיים בחברה הישראלית.

יעל קקון: 5% מכלל האוכלוסייה הינה מעל גיל 65 עם ירידות בשמיעה, 2% מכלל האוכלוסייה של עד גיל 65 עם ירידות בשמיעה, ולמעלה מ- 15,000 איש הינם דוברי שפת סימנים.

יעל קקון: חשוב לי לומר מעל במה זאת, כי מדינת ישראל לא ערכה סקר מקיף בנוגע לצרכים של קהילת החרשים וכבדי השמיעה, ולאף גורם לא רשמי או אחר אין את הנתונים המדויקים והמובהקים אודות המספרים, ההיקפים, הפיזור, נושא התעסוקה ובוודאי בנושא בו אנחנו דנים הבוקר, נושא התרבות – צריכת התרבות של הקהילה.

יעל קקון: אני מבקשת לומר כמה דברים לגבי סוגיית אופי התקשורת של קהילת החרשים וכבדי השמיעה בישראל, חשוב לזכור ולדעת שלכל אדם עם ירידה בשמיעה הזכות לבחור את אופנות התקשורת הנוחה והמתאימה לו אישית, אם זה בקריאת שפתיים, אם זה בשימוש בעזרי שמיעה, מגברי שמע למינהם ושפת הסימנים הישראלית גם כן.

יעל קקון: אני מנצלת את הבמה הזאת לקריאה להכיר בשפת הסימנים הישראלית כשפה רשמית ולאמץ אותה כחלק מהחיים החברתיים במדינת ישראל.

זבולון אורלב: מה המשמעות בלהכיר בשפת הסימנים?

יעל קקון: שפת הסימנים איננה מוכרת כשפה רשמית, המשמעות שתהייה לה הלגיטימציה.

יעל קקון: כשאנחנו מדברים על חוק הנגישות בכל מקום ומקום לא נצטרך לדון ולהסביר מדוע אדם זכאי, רוצה ודורש, וגם לא נהייה נתונים לסד של תקנה של 45 שעות.

זבולון אורלב: כשאדם בא למשרד ממשלתי, המשרד ממשלתי יהיה חייב שיהיה שם מישהו שיתרגם לשפת הסימנים?

יעל קקון: אולי יהיה חייב להזמין, אבל אני צריכה 10 דקות להסביר וחבל.

יעל קקון: בוועדת העבודה דנים בנושא.

זבולון אורלב: אני מוכן לקיים דיון נפרד על הסוגיה הזאת של הכרה בשפת הסימנים אם תרימו את הכפפה ותניחו לי הצעה מסודרת, מנומקת, יכול להיות שזו תהייה תרומה חשובה של הדיון הזה.

יעל קקון: תודה.

יעל קקון: אני מכבדת את ההצעה.

יעל קקון: אני חושבת שהרווחנו את היום, אני לוקחת אחריות להוביל את המסמך המשותף בין כולנו ולהעביר לאדוני.

יעל קקון: תודה רבה.

יעל קקון: השפה הינה אמצעי ללא תחליף לקיים חיי חברה וקהילה פעילים בכל מישורי החיים הכוללים גם אירועי תרבות ופנאי.

יעל קקון: יש לנו הזדמנות הבוקר להשמיע, לצפות הן בפעילויות התרבות של קהילת החרשים וכבדי השמיעה מטעם כל ארגוני החרשים היושבים כאן, כמו גם לעלות את הנושאים הכואבים וטעוני השיפור בתחום שילובם של החברים באירועי התרבות במדינת ישראל כולה.

יעל קקון: אני מזמינה את גל קוריניאן חברה שלי מהמכון לקידום החרש להציג את קבוצת לראות סיפורים.

זבולון אורלב: לפי תקנון הכנסת הסדר מי שנותן כאן רשות דיבור זה רק אני, את יכולה לבקש ממני שאני אתן לה רשות דיבור.

זבולון אורלב: קודם כל אני רוצה להגיד ליעל קקון תודה רבה, אפשר למחות כפיים.

זבולון אורלב: דבר שני אני רוצה לומר שתוך כדי הדברים שלך חשבתי שהבעיה במדינת ישראל היא שהבעיה של החרשים היא לא הבעיה, הבעיה שלנו היא בעיה של השומעים שלא מאזינים, הם שומעים אבל הם לא מקשיבים.

זבולון אורלב: אם היו מקשיבים טוב אז לא היו הרבה תאונות דרכים, ולא הייתה אלימות, ולא הייתה עבריינות ואיכות החיים כאן הייתה עולה.

זבולון אורלב: אני שמח שאף על פי שיש לכם בעיה בשמיעה אתם מקשיבים, ואתם מאזינים ואני שמח להיות כאן עם אזרחים מאוד טובים.

זבולון אורלב: אני מזמין כעת את גל שתציג את הקבוצה של המספרים ותספר על ההנגשה הלשונית ועל האוכלוסייה הבוגרת.

זבולון אורלב: יש את המופע של מספרי הסיפורים.

גל רוקינאן: שלום.

גל רוקינאן: בגלל שאני חרשת אני מעדיפה לעמוד כדי שכולם יוכלו להסתכל עלי, גם לראות וגם להקשיב, זה מותר?

גל רוקינאן: לי זה באמת בוקר מאוד משמח לי להיות פה.

גל רוקינאן: קבוצת לראות סיפור זו קבוצה של אנשים חרשים וכבדי שמיעה שמספרים סיפור, מספרים את סיפור חייהם של אנשים חרשים שחיים בתוך החברה - חברת הרוב, שזו חברה של אנשים שומעים.

גל רוקינאן: מספרי הסיפורים מצליחים להביא בדרך קלה, בדרך הומוריסטית ולהאיר קצת את אור הזרקורים על עולם החרשים.

גל רוקינאן: אני מאוד מאוד שמחה להציג, אתם תמחאו כפיים ליונתן אחד ממספרי הסיפורים שלנו, לשיר ואחרון חביב הבדרן שלנו עידו כהן.

גל רוקינאן: שלושת השחקנים הם חלק קטן מתוך קבוצה גדולה ורחבה שיש לנו המכילה כחמישה עשר שחקנים חרשים וכבדי שמיעה שמציגים את ההטרוגניות של קהילת החרשים וכבדי השמיעה.

גל רוקינאן: זו לא קהילה הומוגנית, כל אחד שונה וייחודי באופן שלו.

גל רוקינאן: נשאלת השאלה ובהרבה מקרים יש את האמירה של אנשים שאומרים "קבוצה של אנשים חרשים זו קבוצה סגורה, קהילה סגורה, חברה מתבדלת".

גל רוקינאן: אני אומרת שכן וזה נכון, אנשים חרשים הם חלק מקבוצת מיעוט, זו קבוצה שיש לה לשון אחרת, תרבות אחרת.

גל רוקינאן: התרבות שלהם היא זו שמייחדת אותם, תרבות שנוצרה בגלל אורח החיים שלהם.

גל רוקינאן: החוויות הן חוויות משותפות, חווית השפה – שפת הסימנים, גם לי כאדם חרש שחיה בפה במדינת ישראל יש את הזכות וגם את החובה להינות מהתרבות, מתרבות שאנשים שומעים נהנים ממנה.

גל רוקינאן: זכותי לבוא למקומות נגישים, אני אמא לילדים אשת מקצוע, אמא לילדים שומעים, גם אני רוצה להינות מהצגה, בא לי בזכות ולא בחסד וכמו כולם.

גל רוקינאן: צריך לחשוב על אנשים חרשים ולא לבדל אותם אלא לשלב אותם גם וגם.

גל רוקינאן: אני באמת מודה לכם, אני לא אדבר.

גל רוקינאן: תצפו קצת מההצגה ותבינו הכל.

גל רוקינאן: תודה רבה.

זבולון אורלב: אנחנו נראה עכשיו את המופע של להקת מספרי הסיפורים.

זבולון אורלב: ההצגה יש לי מה לספר לכם.

זבולון אורלב: לפני זמן מה נערה רצה לה ברחוב ולפתע ראתה נמלה קטנטנה בוכה ומתייפחת.

זבולון אורלב: נמלה למה את בוכה?

זבולון אורלב: - והנמלה אומרת בקול בכי: היום יש לי יום הולדת ואף אחד לא חוגג לי.

זבולון אורלב: לא נורא מתוקה, אל תבכי.

זבולון אורלב: היום יום הולדת, היום יום הולדת, היום יום הולדת.

זבולון אורלב: ..ומעכה אותה.

זבולון אורלב: איזה צחוק, אבל דע לך שהשומעים כאן לא הבינו כאן כלום, אבל זו תחושה שאנחנו חשים אותה יום יום במהלך חיינו.

זבולון אורלב: ולמה?

זבולון אורלב: מי הכין את העוגה הזאת?

זבולון אורלב: אני עשיתי את זה.

זבולון אורלב: את?

זבולון אורלב: תני לי לחשוב על זה.

זבולון אורלב: אדונים, נשים נכבדות, מה הקשר בין אופה מוכשרת כמו שיר לבין שמיעה?

זבולון אורלב: אני יושב עם כל האחיינים שלי לאכול ארוחת צהריים וכולם נעלמים לי לפתע, הבנתי, יש פרפר נחמד עכשיו, טוב אני מצטרף אליהם לטלוויזיה, מחבק אותם, היי חבר'ה כן פרפר נחמד, אהה, טוב אני לא מבין שום דבר, לא שותף לחוויה.

זבולון אורלב: אתם זוכרים?

זבולון אורלב: אתם בטח זוכרים את כל תכניות הטלוויזיה, פרפר נחמד, הלב, הדבורה מאיה, עוד ועוד ועוד, אבל יש עדיין עוד הרבה ילדים שלא מבינים את התכנית.

זבולון אורלב: יש לי בדיחה לקינוח ואני מקווה שדרכה תבינו זבוב התעופף לו באוויר, התעופף, היה חרמן, לפתע הוא ראה פילה גדולה והוא התלהב.

זבולון אורלב: הוא מאוד מאוד התרגש, ועשו מה שעשו.

זבולון אורלב: פתאום נפל תפוח מראש העץ על ראשה של הפילה והפילה צווחה, איי, הזבוב שאל, סליחה, אני מכאיב לך?

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: בדיחות בכל שפה הן בדיחות.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: אנחנו מתקדמים וכעת הופעה של להקת חם.

זבולון אורלב: אני חייב לומר לנוכחים, הצטרף אלינו חבר הכנסת משה (מוץ) מטלון מישראל ביתנו.

זבולון אורלב: בבקשה להקת חם.

זבולון אורלב: יש הקדמה?

זבולון אורלב: הופעה, שרים בשפת סימנים.

זבולון אורלב: את השיר השני לא רק אנחנו נשיר, כולם ישירו, קודם אלמד אתכם בשפת הסימנים.

זבולון אורלב: אנחנו מודים ללהקת חם שחיממה כאן את האווירה, אני מודה למדריכה האישית שלי רויטל, אם הצלחת להרקיד אותי את רצינית.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: אסתר תירוש בבקשה.

זבולון אורלב: אתם תדברו על התקציבים הפנים ארגוניים בנושא התרבות.

אסתר תירוש: יש כמה דברים שאני רוצה לומר לכם לגבי שירה, אתה התלהבת אדוני, ואני נתתי לך דוגמית קטנה שגם אנחנו כאנשים חרשים לא ממש צריכים לשיר, אבל יכולים לסמן את השירה, יכולים לחוש את העוצמה של השירה מבפנים.

אסתר תירוש: לא רק לשמוע, תמיד אומרים "אתה חרש" אל תחשבו שאנחנו אחרים, אנחנו גם יכולים.

אסתר תירוש: אנחנו מנסים להוכיח שגם אנחנו יכולים כמוכם השומעים להינות מהדברים האלה.

אסתר תירוש: כמו שגל אמרה קודם שהיא אמא לילדים קטנים והיא לוקחת אותם לכל מיני מופעים, לסיפורים שונים, גם אני כשהייתי ילדה קטנה הלכתי עם סבא שלי לראות פסטיבלי ילדים, פסטיבלי שירה, לא הבנתי כלום וכל הילדים שרו ורקדו ומחאו כפיים, אני ישבתי ובכיתי בצד.

אסתר תירוש: למה הם יכולים ואני לא, למה אני לא יכולה?

אסתר תירוש: כל הילדים שרו יפה ואני רציתי גם לשמוע את הילדים.

אסתר תירוש: סבא כל הזמן אמר לי משפט, "רויטל אל תתייאשי".

אסתר תירוש: במהלך השנים כל הזמן ניסיתי לשיר ומתי שהוא הצלחתי, אמרתי ורציתי להוכיח לכם השומעים.

אסתר תירוש: אולי גם הילדים החרשים יכולים להיות בפסטיבלי ילדים?

אסתר תירוש: כעת ב- 25 לחודש מאי, יש לנו מופע ואין תקציב למופע שלנו.

אסתר תירוש: עיקר התקציב הוא עבור ביגוד, אלי מזרחי זה שופט כוריאוגרף בקבוצה של רוקדים, תכנית טלוויזיה שנקראת "רוקדים עם כוכבים", הוא הבמאי שלנו והוא עובד איתנו, הוא ביקש שנאמר כאן אם יש מקום לקבל כאן עזרה.

זבולון אורלב: באיזה תקציב מדובר?

רויטל בנון: אני דיברתי על הביגוד בעלות של כ- 15,000 שקלים בערך.

רויטל בנון: וזה באמת עבור סוג חשיפה לאנשים שומעים שיוכלו לבוא ולראות אותנו.

זבולון אורלב: אם אני אקבל פנייה בכתב ומסודרת על הבקשה של 15,000 שקלים, אני אבדוק עם משרדי הממשלה ואני מקווה שאני אעזור ואגייס את הסכום הזה.

זבולון אורלב: אבל תבטיחו לי שאני אוכל לבוא לראות את המופע.

רויטל בנון: זה לגמרי ברור.

רויטל בנון: אני רוצה לומר לך שאנחנו מופיעים "במעבדה", שם של מקום בירושלים.

אסתר תירוש: אני מנהלת השירות הסוציאלי, מלווה את להקת חם ואיגוד החרשים מזה שנים רבות, בעצם חשוב להגיד שהיוזמה בכל דבר היא יוזמה של החרשים.

אסתר תירוש: רויטל בנון הובילה את היוזמה של להקת חם שנקראה "להקת צלילי הדממה", ומאוד משמח שממשיך שלה מהמשפחה נמצאה פה גם כן בין הילדים שמופיעים.

אסתר תירוש: להקת חם היא להקה שההופעה שלה בונה גשר בין העולם של שפת הסימנים - עולם החרשים לבין עולם השומעים.

אסתר תירוש: יחד עם הלהקה הזאת אנחנו רואים עוד פעילות איכותית-תרבותית של חרשים בפסטיבלים, של תנועה, של סרטים, של יציאה לטבע.

אסתר תירוש: החרשים פועלים ורוצים לחיות כמו כל אדם.

אסתר תירוש: את זה הארגונים עושים ממקורות עצמיים, בהתנדבות של כל החברים המופיעים, כולם פועלים בהתנדבות ואולי במקסימום מחזירים להם הוצאות נסיעה, הם בעצם מופיעים וקונים בגדים על חשבונם.

אסתר תירוש: אנחנו זקוקים לתקציב מהממסד, תקציב כמו של להקת חם הוא לפחות 120,000 שקל בשנה, עם כוריאוגרפיה, עם הדרכה, עם תרגום, כולל נסיעות, ועם הופעה שתהייה מקצועית והולמת.

אסתר תירוש: יחד עם להקת חם יש עוד דברים יפים שאפשר להרים בנושא התרבות ולא רק שזה יהיה לטובת החרשים.

זבולון אורלב: אתם מתוקצבים בנושא התרבות שלכם, דרך משרד התרבות, משרד הרווחה, משרד החינוך?

אסתר תירוש: משרד הרווחה מתקצב נושאי שיקום, הוא לא מתקצב נושאי תרבות וחינוך.

זבולון אורלב: מי מתקצב את סוגיית התרבות?

אסתר תירוש: אין תקציב לנושא הזה.

זבולון אורלב: הארגונים האלה לא נהנים משום תקציב תרבות של מדינת ישראל?

אסתר תירוש: משום תקציב, לא בארגון ואל מחוץ לארגון על ידי הנגשה.

אסתר תירוש: אין הנגשה של שום דבר וגם אין בתוך הארגון תקציב צבוע מהממסד מותאם לצרכים שלנו.

זבולון אורלב: אני חושב שחבר הכנסת משה (מוץ) מטלון ואני, נגיש הצעת חוק שתחייב את משרד התרבות להקצות סעיף תקציבי להנגשת תרבות לחרשים.

זבולון אורלב: זה לוקח זמן וזה לא מהיום למחר, אני צריך לבוא בדברים עם שרת התרבות לימור לבנת שהיא באמת מגלה רצון טוב, אני מאוד משבח אותה ואנחנו גם במערכת יחסים מאוד טובה.

זבולון אורלב: אני אבוא איתה בדברים ואני אספר על רצוננו להגיש הצעת חוק משותפת כדי שבכל שנה יהיה תקציב מסוים, איני יודע מה יהיה גודלו, תהייה תקנה תקציבית מיוחדת לסוגיה של הנגשת התרבות לציבור החרשים.

משה (מוץ) מטלון: אני יכול לומר שיש לי אחיין שחי באנגליה והוא חרש, הוא שחקן תאטרון, המודעות שיש שם לאנשים חרשים לא תאמן, הם מסתובבים בכל רחבי אנגליה עם מופעי תאטרון וממלאים אולמות.

משה (מוץ) מטלון: אני חושב שאם נתחיל פה את הצעד הראשון זה יהיה ראוי.

אסתר תירוש: אם יורשה לי להגיד, זה באמת יום היסטורי.

זבולון אורלב: אנחנו רק מבטיחים אבל אחר כך צריך לקיים.

זבולון אורלב: אנחנו מתכוונים ברצינות ובשני הדברים שהבטחנו אנחנו נטפל, כידוע לכם הכנסת לא מתקצבת, אנחנו לא רשות מבצעת, אנחנו רשות מחוקקת ורשות מפקחת על משרדי הממשלה.

זבולון אורלב: אנחנו נפעיל את השפעתנו, וגם בסוגיית החקיקה נבוא בדברים עם השרה, יתכן שהשרה תאמר שאין צורך בחקיקה.

זבולון אורלב: צריך לייחד את הנושא, בתוך תקנת התרבות יש ייחודיות לנושאים שונים כמו: תאטרון, מוזיאונים וכדומה, כנראה צריך לתקן תקנה תקציבית מיוחדת לעניין הזה.

אסתר תירוש: תודה רבה.

אירית שביב-שני: אני מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, במשרד המשפטים.

אירית שביב-שני: רציתי להגיד שבימים האלה בוועדה סמוכה, וועדת העבודה, הרווחה והבריאות נדונות תקנות נגישות השירות.

אירית שביב-שני: התקנות האלה אמורות להסדיר את ההנגשה של מופעי תרבות, בעצם שכל המופעים מול קהל, סרטים, הצגות, תערוכות, מוזיאונים, כל אלה אמורים להיות נגישים לאנשים עם מוגבלות בכלל ולאנשים עם מוגבלות שמיעה בפרט.

זבולון אורלב: הדיונים כבר התחילו?

אירית שביב-שני: כן

זבולון אורלב: והם לא יודעים על זה?

אירית שביב-שני: בוודאי שכן.

אירית שביב-שני: גם תכניות טלוויזיה שדובר כאן, גם הן מונגשות באמצעות כתוביות ותרגום לשפת הסימנים.

עידו גרנות: המנהל הכללי של ארגון "בקול", ארגון כבדי השמיעה.

עידו גרנות: אתה חנכת את מרכז ב"קול" לפני שש שנים.

עידו גרנות: בהמשך למה שאמרה עורכת הדין אירית שביב-שני, הדיונים בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות שגם חבר הכנסת משה (מוץ) מטלון משתתף, נמשכים כבר כמה חודשים.

עידו גרנות: שם יש התייחסות מלאה לנושא של נגישות התרבות בכלל וגם לחוק הכתוביות ותרגום לשפת הסימנים בטלוויזיה שהועבר לפני שלוש שנים שפועל במלוא המרץ, והיום כל התכניות מלוות בכתוביות.

עידו גרנות: יש נושא שעדיין מטריד אותנו, ופנינו בהקשר זה לשרת התרבות, חברת הכנסת לימור לבנת, והוא נושא הכתוביות בקולנוע, היום למעשה המפיקים מקבלים מימון מהמדינה להפקת כתוביות, נענינו בחיוב ואמרו לנו שבתקנות הקולנוע הבאות יכניסו מחויבת של מי שמקבל מימון מהמדינה להוסיף כתוביות בסרטים.

עידו גרנות: אני אשמח אם תוכל לחזק את העניין הזה.

זבולון אורלב: אני מבקש גם מכתב בעניין הזה, הואיל והחוק עובר דרך הוועדה שלי אני מבטיח שבפעם הבאה כשהחוק יגיע לשולחן שלנו, הוא לא יעבור עד שלא יושלם העניין הזה, מה עוד שהשרה תומכת אז בוודאי שזה מתכון להצלחה.

שולמית כהן: אני מפקחת ממשרד החינוך מזה ארבעה שבועות.

שולמית כהן: אני מוכרחה לומר שמאז שנכנסתי לתפקידי מאוד התרשמתי ממה שמשרד החינוך עושה בכל נושא ההנגשה.

שולמית כהן: יחד עם זאת הנושא של הנגשת תרבות זה משהו שמתבסס בעיקר על הרצון הטוב ועל המסירות של המורים, הם בעצמם מנגישים את אירועי התרבות ללא תשלום ולא שכר כי אין לזה תקציב.

שולמית כהן: זו אולי ההזדמנות להודות לתאטרון הילדים והנוער של אורנה פורת, שאליו אנחנו לוקחים את התלמידים, אנחנו מקבלים מראש את הטקסט ואנחנו מגיעים לתאטרון, לומדים את ההצגה ומנגישים אותה לילדים.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: נעבור עכשיו למופע של אדיסו ושל תמר.

זבולון אורלב: חבר הכנסת משה (מוץ) מטלון צריך לרוץ לוועדה נוספת ולהפגנה של נכים.

זבולון אורלב: תמי אסולין, היא רקדנית, מורה למחול, תנועה ולשפת סימנים לאנשים שומעים, היא תרקוד קטע מריקוד שהיא יצרה בליווי דידי ארז, שומע, מוסיקאי ומלחין, מתופף על תוף ג'מבה.

זבולון אורלב: מופע ריקוד.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

תמי אסולין: מילדות הופעתי לא פעם, רקדתי וחיפשתי כל הזמן איפה להשתלב, עם השומעים זה היה בעייתי.

תמי אסולין: הייתה להקה נקראה להקת קול ודממה, להקה מאוד מיוחדת של חרשים ושומעים יחד.

תמי אסולין: מגיל צעיר השתלבתי בלהקה עד שהם הפסיקו להופיע והתחלתי לחפש מקום עם שומעים אבל זה לא היה מתאים.

תמי אסולין: הייתי מאוד מתוסכלת כי הרגשתי צורך אדיר להופיע, לרקוד.

תמי אסולין: הייתה להקה של חרשים ששם רקדנו וגם היא נפלה.

תמי אסולין: עד היום אני מחפשת מקום שיהיה משלי, לאנשים חרשים שיהיה אפשר להופיע ולרקוד בשפת הסימנים.

תמי אסולין: אם הייתה אפשרות להקים מרכז שיהיה מונגש לאנשים החרשים שלנו, שיהיה הבית שלנו, שיהיה המקום היצירתי שלנו, מחול, ריקוד שכולם יוכלו להגיע ושיהיה הבית שלנו.

תמי אסולין: זו בקשתי הקטנה, הצנועה, אבל גדולה לאנשים חרשים, שתהייה תרבות לאנשים חרשים, אנחנו אנשים מאוד מאוד מוכשרים כפי שאתה רואה.

תמי אסולין: אנחנו לא עושים כאן הצגה ולא שום דבר, זה אנחנו, אלו היכולות שלנו, הכישורים שלנו, יש אהבה גדולה מאוד לאמנות.

תמי אסולין: אנא תנו לנו להראות את זה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אנחנו מקשיבים, אני לא חושב שאנחנו מסוגלים לפתור את כל הבעיות בשעה אחת, הקשבנו ונבדוק מה ניתן לעשות.

זבולון אורלב: עכשיו אנחנו מזמינים את אדיסו סיבהט, בוגר בית הספר לתאטרון הגוף, מלמד היפופ ואמנויות בשמע, יחד עם ילדי הלהקה: אסתר מקונן, עדן רובינון ויוני רוזנבלט הנהנים מפעילות תרבותית ב"שמע".

זבולון אורלב: בבקשה.

רחל חיוט: אני אקצר כי את רוב הדברים אמרו קודמיי.

רחל חיוט: אני כבדת שמיעה, גדלתי ב"שמע", חונכתי ב"שמע" ובזכות "שמע" אני כאן היום.

רחל חיוט: רציתי לדבר על התאטרון הייחודי של "שמע", דיברו קודם על השפה ועל שפת הסימנים ועל הנגשת תרבות קיימת.

רחל חיוט: חשוב לי להגיד ששפה של ליקויי שמיעה היא לא רק שפת הסימנים, היא בכלל סגנון, קצב, ניסוח אחר של משפט, שימוש בדיקציה, בויזואליות ובמוחשיות.

רחל חיוט: כל עניין ההדרכה והעברת המסר שלנו נעשה בדרך ייחודית לילדים ליקוי שמיעה.

רחל חיוט: עד לפני שנתיים היה לנו תאטרון "בשמע" שהעביר הצגות כמו הנסיך הקטן, עליזה בארץ הפלאות, הקוסם מארץ עוץ, לימדנו דמויות כמו יאנוש קורצ'ק, קולומבוס, גלילאו וכדומה.

רחל חיוט: התאטרון הזה נסגר מחוסר תקציב והילדים, כמו שהבנת לא נהנים מהצגות רגילות, גם כשיש שפת סימנים ותרגום חלק מהילדים לא מצליח לעקוב, ואת ההצגות הייחודיות זו הדרך שלנו להעביר ולחנך ולהנגיש תרבות.

רחל חיוט: הייתי רוצה שלילדי "שמע" יוכלו להמשיך ולהינות מהתרבות הייחודית הזאת.

רחל חיוט: תודה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

דקל שונפלד: שלום, אני גרה ברעננה ולומדת בכיתה ט'.

דקל שונפלד: אני רוצה לתאר לכם כמה מצבים שילדים ונוער ליקויי שמיעה חווים ושנוער וילדים שומעים לא חווים.

דקל שונפלד: כמה מהמצבים האלה יוצרים תסכול מאוד גדול אצל אותם ילדים.

דקל שונפלד: הייתי רוצה שינגשו מקומות תרבות, פנאי וחינוך שגם אנחנו נוכל להינות וללמוד כמו כל אחד.

דקל שונפלד: הייתי רוצה לדבר על תכניות הטלוויזיה ללא כתוביות.

דקל שונפלד: כיום ילדים רואים טלוויזיה כל הזמן ואנחנו ניזונים מהתקשורת וחשוב מאוד שיהיו לנו כתוביות כדי שנבין.

דקל שונפלד: הדבר השני הם הסרטים במרכזי מבקרים, מפעלים, אתרים היסטוריים שאין בהם כתוביות, גם אנחנו רוצים ללמוד כמו כולם.

דקל שונפלד: הדבר השלישי הן ההצגות וכבר דיברו על כך, זה משהו שהוא מאוד קרוב לליבי, אני מאוד אוהבת תאטרון, גם אנחנו אוהבים ורוצים לראות.

דקל שונפלד: לא מספיק שיש אוזניות שמגבירות את הקול, אנחנו צריכים גם תמלול וכתוביות כדי שנבין.

דקל שונפלד: גם לנו יש את הזכות והייתי רוצה שתיקחו את זה לתשומת לבכם.

דקל שונפלד: תודה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

זבולון אורלב: עכשיו נבקש מנילי כהן ממשרד התרבות להתייחס לדברים ובקצרה.

נילי כהן: אני רוצה להגיד שכל האירוע הזה מאוד מרגש.

נילי כהן: אנחנו במינהל התרבות לא חרשים לדבר הזה.

נילי כהן: אנחנו בהחלט פתוחים לכל קבוצה של תאטרון, מחול או כל אומנות שהיא שעושה אומנות מקצועית.

נילי כהן: הזכירו כאן את "קול דממה", שאנחנו שנים רבות, וגם אתה כשהיית המנהל הכללי של המשרד, תמכנו בה.

נילי כהן: זה נסגר מסיבות שלא קשורות בתקציב.

נילי כהן: יש לנו גוף כמו "נא לגעת" שאנחנו תומכים בו ב- 100,000 שקל, יש פסטיבל לבעלי מוגבלות שלצערי השנה לא התקיים וגם לא בשנה שעברה, ותמכנו בו ב- 100,000 שקל.

נילי כהן: זה לגבי קבוצות מקצועיות ויש עוד דוגמאות.

נילי כהן: לגבי קבוצות שאולי לא הגיעו לרמה מקצועית, אבל הן ברמה גבוהה של חובבים, יש לנו גם תקציב של תרבות בקהילה, שגופים כאלה יכולים להגיש בקשה, לא באמצע השנה, הם צריכים לפנות בחודש ינואר בצורה מסודרת לפי כל כללי האוצר והחשב הכללי.

נילי כהן: יש תקנה מסוימת שניתן לראות באתר של משרד התרבות.

נילי כהן: לא ציינתי שאני ממשרד התרבות, מינהל התרבות.

זבולון אורלב: נילי כהן היא סגנית ראש מינהל התרבות.

זבולון אורלב: נילי, יש לי בקשה, הואיל ולדעתי הם לא יודעים להתמודד בפעם הראשונה עם כל הבירוקרטיה, האם אפשר שהארגונים יבקשו איתך פגישה מקצועית אחת שה יבהירו להם, האם זה אפשרי?

נילי כהן: בהחלט.

נילי כהן: גם אנשים שומעים באים אלינו לקבלת עזרה.

זבולון אורלב: תקבעו איתה פגישה, היא הבטיחה לקיים פגישה, כך תוכלו ללמוד את הנגישות היותר טובה לתקציבים.

זבולון אורלב: זה הכי חשוב.

נילי כהן: במינהל התרבות כל דבר שעובר רמה מקצועית נדרשת מסוימת, אנחנו תומכים בו ויש לנו אוזן קשובה לכל הדברים האלה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: רבותיי, אני ממש מתנצל שאנחנו חייבים לסיים.

זבולון אורלב: אני רוצה לומר וכמו שנאמר כאן, גם אני התרגשתי מאוד מהישיבה.

זבולון אורלב: לא ידעתי למה לצפות, ואני ממש מודה שפניתם וביקשתם, אני שמח שהיה לי מספיק שכל להיענות בחיוב.

זבולון אורלב: למרות שמתפקידיי הקודמים אני מכיר את עולם החרשים, וכמו שנאמר גם ביקרתי, אבל המפגש הזה היום הביא לכך שהתקרבתי מאוד לבעיות ולצרכים.

זבולון אורלב: דבר ראשון דיברנו על כך שאם אקבל פניה מסודרת נבדוק ונבחן כדי להכיר בשפת הסימנים, אנחנו מחכים לפנייה בכתב.

זבולון אורלב: אני חושב שהישיבה היום עזרה להדגיש את חשיבות ההנגשה של התרבות לעולם החרשים, היא בוודאי, ואני מקווה שהיא תרמה להעלאת רמת המודעות בקרב כולם.

זבולון אורלב: הוועדה תפנה ליושב ראש וועדת העבודה, הרווחה והבריאות כהחלטת הוועדה שלנו במטרה לזרז מאוד את השלמת התקנות להנגשה במסגרת חוק הנגישות של שלום יהלום, החוק הגדול, אם איני טועה, אז לפני שמונה שנים כשחוקק צחקו כשהוא אמר שזה יהיה תוך עשר שנים.

זבולון אורלב: אבל גם השנים מתקדמות.

זבולון אורלב: נבקש להזדרז.

זבולון אורלב: רשמנו לפנינו גם את הנכונות של סגנית ראש מינהל התרבות לקיים פגישה עם ראשי הארגונים במטרה לראות איך אפשר להנגיש את תקציבי התרבות.

זבולון אורלב: אם אקבל פנייה לגבי ההצגה עליה סיפרה רויטל נבדוק איך ניתן לסייע.

זבולון אורלב: אני מאוד רוצה להודות לכם, להודות גם לשרה גבאי וגם לדבורי על התרגום היפה שאפשר את הישיבה הבלתי שגרתית הזאת.

זבולון אורלב: אני אשמח מאוד אם תהיינה לנו הזדמנויות נוספות להיפגש, כל טוב לכם.

זבולון אורלב: תודה רבה, הישיבה נעולה.