הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 18, פרוטוקול מספר 45, 2010-03-09 12:00

דני דנון: אני פותח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד בנושא: חינוך מיני בבתי-ספר.

דני דנון: כולנו עקבנו, והזדעזענו, אחרי המקרים הקשים, שאפשר לקרוא להם גם תופעה, תופעה מדאיגה ומפחידה.

דני דנון: אנחנו רואים מקרים קשים של פגיעה, התעללות, ניצול ואפשר לבחור אפילו מלים יותר חריפות שבהן בני-נוער וילדים מנצלים ילדות וילדים במצוקה והופכים אותם לשפחות מין במקרים מסויימים.

דני דנון: המקרים האלו קשים.

דני דנון: הדיון היום הוא לא ספציפי פרטני, אלא הוא בא לדון בנושא: מה קורה היום בבתי-הספר בנושא החינוך המיני?

דני דנון: האם מה שנעשה מספק?

דני דנון: האם זה מגיע לילדים, לבני-הנוער, לשטח?

דני דנון: מהמידע שקראתי בדו"ח מרכז המידע, ניכר שבאמת אולי יש תכניות, אבל בפועל הן לא מגיעות לכלל האוכלוסיה שצריכה לעבור את החינוך.

דני דנון: אני לא מדבר כרגע על מגזרים שלמים שמשום מה אנחנו משאירים אותם בצד ולא מתעסקים בהם ולא יודעים מה קורה.

דני דנון: רחל ואני מקבלים בוועדה מקרים פרטניים.

דני דנון: קיבלנו גם מהמגזר החרדי פניות ובקשות על כך שבערים כמו אילת ובני-ברק אין שום מעורבות ואין שום מידע וגם המידע שאספנו הוא מידע חלקי.

דני דנון: בכל מקרה, אני חושב שהדגש היום בדיון צריך להיות במערכת החינוך.

דני דנון: אנחנו נשמע את נציגי משרד החינוך וגורמים נוספים שעוסקים בזה, כדי לראות איך אנחנו הופכים את הנושא של חינוך מיני לא לדבר שרשום בתכנית "כישורי חיים" - זה קיים, ומדברים על זה ב"כישורי חיים" והכל בסדר - אלא נוגעים באמת בבעיה ומבינים שאי-אפשר להגיד שב"כישורי חיים" הכל ייפתר אלא באמת מוודאים שיש תכניות לחינוך מיני ושהן מועברות ושבני-הנוער לא נחשפים אך ורק לטלויזיה והאינטרנט.

דני דנון: אנחנו חשפנו פה בוועדה סרטים ונתונים מדאיגים לגבי מה שהילדים רואים באינטרנט, בפלאפונים ובבית, תכניות שאפשר לקרוא להן פורנוגרפיות כמו "הכל דבש" שאמורות להיות משודרות אחרי השעה 22:00 בלילה בטלויזיה והן זמינות באינטרנט כל יום וכל שעה, וילדים נחשפים.

דני דנון: את החינוך המיני הילדים מקבלים מהאינטרנט ומהטלויזיה.

דני דנון: זה לא חינוך מיני.

דני דנון: אלה דברים בעייתיים, קיצוניים ופרוורטיים.

דני דנון: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מונעים.

דני דנון: אני מבקש קודם כל לקבל סקירה קצרה לגבי הנתונים שאספת לקראת הדיון היום.

אתי וייסבלאי: אגיע מייד לנתונים, ורק הייתי רוצה להגיד קודם כל שמיניות היא חלק חיוני באמת באישיות וההתפתחות שלה היא כמובן הרבה מעבר לבית-הספר.

אתי וייסבלאי: היא מתחילה בינקות וממשיכה לאורך כל תהליך ההתבגרות של האדם.

דובר: לא שומעים אותך בסוף.

דובר: תודה.

אתי וייסבלאי: לחינוך המיני יש חשיבות גדול במיוחד על רקע השינויים הגדולים שהחברה עוברת בימינו שחלקם הגדול קשורים במיניות כמו שינויים במבנה המשפחה, שינויים בזהות המינית, בתפקידי מגדר.

אתי וייסבלאי: אין הסכמה בישראל בכל הנוגע לחינוך מיני: למי הוא צריך להינתן?

אתי וייסבלאי: מה התכנים שלו?

אתי וייסבלאי: איזה סוגים של אדם אנחנו רוצים שזה ייצא מהחינוך המיני בסופו של דבר?

אתי וייסבלאי: אני חושבת שמה שעלה זה איזה שהוא חשש מאי-הסכמה, מעימותים, ממחלוקת, שמביא לכך שאף על-פי שקיים חינוך מיני ברמת התכנית לבתי-הספר יש בו איזו שהיא מגמה של שוליות והסתרה.

אתי וייסבלאי: יש פערים גדולים בין התכנית שקיימת, שמוצגת, לבין האופן בו היא מיושמת בשטח.

אתי וייסבלאי: מה שעוד ראינו הוא שיש באמת צורך גדול מאד בחינוך מיני לבני-נוער, כי פעילות מינית של בני-נוער היא נורמטיבית וככל שיש עלייה בכיתות יש יותר ויותר בני-נוער שמקיימים יחסי מין, והפערים בין בנים לבנות בעניין הזה מצטמצמים, למרות שחלק מהבנות נוטות להתחיל יותר מאוחר.

אתי וייסבלאי: יש חסרים גדולים במחקר בעניין הזה שהם לא מקריים, כלומר מקומות שלא נחקרו.

אתי וייסבלאי: זה בגלל שמישהו לא רצה שיחקרו אותם.

אתי וייסבלאי: לא רצו שייכנסו לכיתות וישאלו תלמידים בכיתות נמוכות במגזר הדתי או במגזר הערבי על ההרגלים המיניים, על מה שהם יודעים ולא יודעים.

אתי וייסבלאי: יש חוזר מנכ"ל של משרד החינוך בנוגע לתכנית "כישורי חיים" ולאו דוקא בנוגע לחינוך מיני, אבל חינוך מיני במסגרת תכנית "כישורי חיים" הוא חובה בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים.

דני דנון: מה זאת אומרת שהוא חובה?

אתי וייסבלאי: תכנית "כישורי חיים" היא תכנית חובה, והיא כוללת גם חינוך מיני.

אתי וייסבלאי: תכנית "כישורי חיים" כוללת גם הרבה נושאים אחרים.

אתי וייסבלאי: זה כמעט כל נושא שעולה פה לדיון בוועדה איכשהו נוגע בתכנית "כישורי חיים".

אתי וייסבלאי: בתיכון אין תכנית "כישורי חיים", ולכן חינוך מיני הוא לא חובה.

אתי וייסבלאי: משרד החינוך, באמצעות היחידה שנמצאת בשירות הפסיכולוגי ייעוצי, הכין תכנית מאד מגובשת גם במסגרת תכנית "כישורי חיים" וגם לתיכונים שעוסקת בצורה מאד מוסדרת, מקיפה ומעמיקה בחינוך מיני מהרבה בחינות: זוגיות, חברות, לחץ חברתי, הריון, מניעת מחלות וכל מה שקשור בזה.

אתי וייסבלאי: למחלקה הזאת שמגבשת את התכניות יש מעט מאד משאבים יחסית למחלקות אחרות.

דני דנון: את לא יכולה להגיד לנו בתכניות משרד החינוך כמה שעות בפועל מועברות בבתי-הספר?

אתי וייסבלאי: לא.

אתי וייסבלאי: זו אחת הבעיות.

אתי וייסבלאי: משרד החינוך לא יודע כמה שעות מועברות.

דני דנון: אין מושג לאף אחד מה בפועל קורה.

אתי וייסבלאי: יש סקרים שערכו בנוגע להטמעת התכנית "כישורי חיים" באופן כללי, שמעידים על זה שבערך 60%-70%, וגם אלה תוצאות כלליות, מיישמים את התכנית.

אתי וייסבלאי: אבל, נאמר לנו ע"י מנהלת היחידה שגם כאשר התכנית מיושמת, לא בטוח ששיעורי החינוך המיני כולם או חלקם נכללים בזה.

אתי וייסבלאי: בעצם, בגלל שאותו גורם במשרד החינוך הוא גורם מקצועי שתפקידו לבנות תכניות ולהדריך אותן, ואין לו סמכויות פיקוח והוא לא מעסיק מורים ולא מעסיק יועצים והוא גם לא מקיים מעקב אחרי מה קורה בבתי-ספר, אז למעשה למשרד החינוך אין תמונה מקיפה.

אתי וייסבלאי: יש לו הערכות, אבל אין איזו שהיא תמונה מקיפה מה קורה בכל בית-ספר וכמה נלמד.

דני דנון: תודה.

דני דנון: נמצאות אתנו שוש ונטע ממשרד החינוך.

דני דנון: שוש צימרמן, מנהלת אגף תכניות סיוע ומניעה, יש לכם גם מצגת קצרה שאתם רוצים להראות לנו.

דני דנון: אנחנו נראה את המצגת, אבל מעניין אותי לדעת לא מה הם התכנים שיש, כי יש לכם תכנים מצויינים, אלא לדעת האם בפועל התכנים האלה מועברים בבתי-הספר או לא.

שוש צימרמן: נטע ידיד, שהיא מדריכה ארצית ביחידה תציג את המצגת, שכן מתייחסת באופן מאד ספציפי גם לנתונים שיש לנו.

שוש צימרמן: אני רק רוצה להגיד, שמכיון שנושא הדיון התמקד בחינוך מיני, פרק מאד-מאד גדול של עבודה של השירות הפסיכולוגי ייעוצי בתחום מניעת פגיעה מינית ומניעת הטרדה מינית לא מופיע כאן בנתונים.

שוש צימרמן: אנחנו חושבים שזה חשוב לנו לעשות את ההפרדה בין מיניות בריאה לבין הטרדה, אבל הוועדה תקבל כאן רק תמונה חלקית על כל הנושא והעבודה על מיניות בריאה.

שוש צימרמן: חשוב לי להדגיש את ההיבט הזה, ואולי בהזדמנות אחרת צריך יהיה להביא את המכלול כי העבודה היא מאד מקיפה גם בנושא מניעת פגיעה מינית ומניעת הטרדה מינית.

דני דנון: אוקיי.

נטע ידיד: (מקרינה מצגת.

נטע ידיד: ) קודם כל, אנחנו רואים את התכנית כתכנית ארוכת טווח, שמשולבת בתוך תכנית "כישורי חיים" כחלק משגרת הלמידה, ודובר על זה.

נטע ידיד: אנחנו גם מתייחסים למקרי אקטואליה כהזדמנות לקיים שיח שמחדד, מבהיר ומדגיש מסרים חינוכיים.

נטע ידיד: חלק מההדרכה הוא דרך האינטרנט, כאשר עולים כל מיני מקרים כגון המקרה האחרון ומקרים קודמים.

נטע ידיד: יש לנו את אתר "שפ"י Net" בו מופיעים חומרים, והמורים והיועצים יכולים להיכנס לאתר הזה ולקבל שפע של חומרים ומסרים להעברה בבתי הספר.

נטע ידיד: תכנית "כישורי חיים" היא תכנית חובה מגן-הילדים ועד כיתה י"ב.

נטע ידיד: נאמר פה שבתיכון התכנית אינה חובה.

נטע ידיד: אמנם אין תכנית "כישורי חיים" בתיכון, אבל כן חוזר מנכ"ל מ-1987 מדבר על כך שהם חייבים להעביר תכנית.

דוברת: גם 2008.

נטע ידיד: כן.

נטע ידיד: 2008 - מדבר על כישורי חיים ומסביר את כל הנושא, ועל אף שאין תכניות בכישורי חיים עדיין בתיכון - הן בתהליך של כתיבה - עדיין התכנית כן חייבת להיות מועברת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, האם מוקצבות לה שעות בתיכון?

אורלי לוי אבקסיס: אם היא לא חובה, איך מוקצבות השעות?

אורלי לוי אבקסיס: יש לי שאלה עקרונית.

אורלי לוי אבקסיס: כל פעם שאנחנו דנים, בוועדת הבריאות או בוועדת רווחה, כל דבר מכניסים לסל "כישורי חיים".

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, בכלל, אני שומעת שבתיכון אין בכלל חובה לתכנית הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: אם אין חובה, איך אתם מכניסים את זה?

אורלי לוי אבקסיס: איך אתם תוחמים את זה בשיעורים?

אורלי לוי אבקסיס: מי נותן את השיעורים?

אורלי לוי אבקסיס: איפה זה עומד?

אורלי לוי אבקסיס: אחת לכמה זמן?

אורלי לוי אבקסיס: ועם כל מכלול הנושאים שנכנסים שם בפנים, כמה נטו התכנים האלה מופיעים או שזה תלוי במנהל?

נטע ידיד: בעצם, זה תלוי בכל בית-הספר: גם במנהל, גם במחנכים, גם ביועצת, אבל בעיקרון - - -

אורלי לוי אבקסיס: כשיש יועץ.

נטע ידיד: יש יועצת.

נטע ידיד: למיטב ידיעתי, יש יועצים בתיכון.

אורלי לוי אבקסיס: לא בכל בית-ספר.

דוברת: ברוב.

דוברת: אחוז הכיסוי בתיכון הוא הגבוה ביותר.

דוברת: בתיכון זה כמעט שואף- - -

אורלי לוי אבקסיס: הוא הגבוה ביותר בגלל שביסודי יש 50%.

דני דנון: אני רוצה שתשלימי את המצגת, אבל תתייחסי לנקודה של איך אנחנו מכמתים את השעות בפועל של החינוך המיני בתוך הכישורי-חיים.

נטע ידיד: תכני התכנית מותאמים לשלב ההתפתחותי של התלמידים.

נטע ידיד: העבודה החינוכית כוללת בירור עמדות, ביטוי רגשי, מתן ידע וחיבור להתנסויות אישיות, והיא מותאמת למגזר החילוני והמסורתי בבתי-הספר הממלכתיים.

אתי וייסבלאי: מה זה מגזר מסורתי בבתי-ספר ממלכתיים?

אתי וייסבלאי: האם הכוונה היא לממלכתי-דתי?

נטע ידיד: אנחנו לא עובדים בממלכתי-דתי.

אתי וייסבלאי: אז, מה זה "מגזר מסורתי בבתי-ספר ממלכתיים"?

נטע ידיד: בממלכתי-דתי יש תכנית מיוחדת שלהם.

דובר: מה זה "מסורתי"?

נטע ידיד: בתוך מערכת החינוך יש גם תלמידים שבאים מבתים מסורתיים.

נטע ידיד: ברגע שתלמיד כזה לומד מערכת החינוך הממלכתית הרגילה, הוא מקבל את אותם תכנים שניתנים למערכת החינוך.

נטע ידיד: אבל, ישנה הפרדה בין בתי-ספר שהם בתי-ספר ששייכים למגזר הדתי.

דני דנון: אני לא רוצה שיהיה פה פינג-פונג.

דני דנון: נטע, תסיימי את המצגת, ואז אנחנו נעמיק בסוגיה.

נטע ידיד: בכל אופן, זה טווח הנושאים שאנחנו מעבירים.

נטע ידיד: לא אעבור על כולם, אבל יש פה איזו שהיא חלוקה לפי יסודי, חטיבה וחטיבה עליונה.

נטע ידיד: זה על סטריאוטיפים מיניים, חיזור אהבה וחברות, זוגיות ללא אלימות, אמצעי מניעה, מחלות מין, אינטרנט ופורנוגרפיה, חינוך מיני בחינוך המיוחד ומשפחות מיוחדות.

נטע ידיד: כפי שאתם רואים, חלק מהתכנים ניתנים ביסודי בלבד, חלק ניתנים בחטיבה ובחטיבה העליונה.

נטע ידיד: אני מציגה פה סקרים שנערכו.

נטע ידיד: ב-2002 נערך סקר שכלל מדגם של 236 בתי-ספר, בו נבדק עד כמה התכנים מועברים בבתי-הספר.

נטע ידיד: לפי הממצאים: 56 בתי-ספר יסודיים, המהווים 67% מכלל המדגם, עסקו בחמישה ומעלה מן הנושאים במיניות התואמים את הגיל; 54 חטיבות ביניים, המהוות 88% מהמדגם, עסקו בחמישה נושאים ומעלה; 54 חטיבות עליונות, המהוות 78% מהמדגם, עסקו בחמישה נושאים ומעלה.

נטע ידיד: סקר אחר, שנערך רק לאחרונה, ובוצע באחד המחוזות בארץ וכלל 90% מבתי-הספר במחוז, מראה שגם כאן טופלו בתוך תכנית "כישורי חיים" נושאים מתוך תחום המיניות: דימוי גוף - 55%, חברות, זוגיות, חברות ומשפחה - 60%, חינוך למיניות בריאה - 35%, אמצעי מניעה והריון - 6%.

נטע ידיד: אני רוצה לסייג זאת, כי הסקר נערך על בתי-ספר יסודיים וחטיבות ביניים ולא תיכונים.

דני דנון: האם העברתם את הנתונים האלו לנו, למרכז המידע?

נטע ידיד: לא.

נטע ידיד: אלו נתונים חדשים.

דני דנון: אני מבקש שתשאירו לנו, כי יש פה סתירה מהותית בין הנתונים שאני ראיתי בדו"ח שהוכן ע"י מרכז המידע לבין הנתונים שאתם מציגים פה.

דני דנון: כן הייתי רוצה לקבל היום את הנתונים.

דני דנון: אתי, תעשי את הבדיקה ההשוואתית ותבדקי באמת מה קורה.

נטע ידיד: מניעת מחלות מין לרבות איידס - 8%, הטרדה מינית - 47%.

נטע ידיד: בתיכון הועבר נושא "זוגיות ללא אלימות" ב-73% מכלל בתי-הספר באותו מחוז.

שוש צימרמן: אלה נתונים ממחוז אחד.

דוברת: באיזה מחוז זה היה?

אתי וייסבלאי: האם בדקתם את כל בתי-הספר באותו מחוז?

שוש צימרמן: אני לא יודעת אם זה נכון לנו להגיד כאן איזה מחוז.

דוברת: מה זה משנה?

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: האם יש פה שמות של ילדים?

דובר: האם זה סודי?

דובר: מה זה?

דובר: האם זו ועדת חוץ וביטחון?

נטע ידיד: זה מחוז אחד שעשינו.

נטע ידיד: אנחנו נעשה אחר כך בכל הארץ.

אורלי לוי אבקסיס: למה זה חסוי?

אורלי לוי אבקסיס: אתם אומרים "מחוז".

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא יודעים מה הם בתי-הספר שמשתתפים.

שוש צימרמן: מחוז דרום.

דני דנון: זה מחוז דרום, ואנחנו גם נקבל את הנתונים ונוכל להשוותם עם נתוני מרכז המידע.

דני דנון: בואו ונתקדם בבקשה.

נטע ידיד: מי מעביר את התכנית בכיתות?

נטע ידיד: על-פי תפישתנו, מחנכי הכיתות הם אלה שצריכים להעביר את התכנית.

נטע ידיד: הם מהווים דמות קבועה שניתן להמשיך ולקיים אתה שיח רצוף.

נטע ידיד: היועצות החינוכיות הן אלה שמלוות את המחנכים.

נטע ידיד: הן גם משתלבות בכיתות בחלק משעות הלימוד, והן גם מתלוות למורים שמתקשים.

נטע ידיד: כמובן שהן אלו שמעבירות את התכנים במפגשי צוות של מחנכים ויועצת.

נטע ידיד: כיצד מתבצעת ההכשרה?

נטע ידיד: הכשרת המחנכים מתבצעת ע"י יועצים בתוך בית-הספר.

נטע ידיד: הכשרת היועצים החינוכיים מתבצעת מזה כשלוש שנים באופן רציף במהלך שלוש השנים הראשונות לכניסתם לעבודה במערכת חינוך, שזה משהו חדש ומאד משמעותי.

נטע ידיד: כל יועצת חדשה חייבת לעבור הכשרה אינטנסיבית כולל ליווי והדרכה במשך שנות העבודה שלה, גם באופן אישי על העבודה הפרטנית שלה וגם- - -

אורלי לוי אבקסיס: מי מעביר להם את הקורסים?

אורלי לוי אבקסיס: כמה שעות?

נטע ידיד: מדריכות שפ"י.

נטע ידיד: יש בתוך שפ"י מדריכים רבים.

נטע ידיד: נדמה לי שכל שנה זה 112 שעות?

שוש צימרמן: זה 60 שעות לשנה, וזה לא ממוקד רק בחינוך מיני.

שוש צימרמן: זו עבודה על כישורי חיים.

אורלי לוי אבקסיס: זה גם על תזונה.

שוש צימרמן: לא.

שוש צימרמן: זה לא המוקד הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אמרו לנו שתזונה זה בכישורי חיים.

שוש צימרמן: לא.

דני דנון: בואו ונעמיק בסוגיה הזאת.

דוברת: אבל, אני רוצה לסייג משהו.

אורלי לוי אבקסיס: מורשת ישראל זה גם בכישורי חיים.

דני דנון: האם כישורי חיים זה שעה בשבוע?

שוש צימרמן: בבית-ספר יסודי זה שעה בשבוע.

דני דנון: מה עם כלל הנושאים שנכללים בכישורי חיים?

שוש צימרמן: הנושאים הם שונים משנה לשנה, והם קשורים לשכבת הגיל ולמצבי החיים הרלוונטיים לאותה שכבת גיל.

שוש צימרמן: אם הוועדה מעוניינת, אפשר להעביר את תוכן העניינים לפי כיתה של כל הנושאים.

שוש צימרמן: אתן דוגמא: בכתה א' המוקד הוא מעבר והתמודדות עם מסגרת חדשה.

שוש צימרמן: בכתה ה' למשל זה נושא התחלה של מסיבות.

שוש צימרמן: יש התחלה של נושא עישון.

שוש צימרמן: בכתה ד' זה דימוי גוף וחברות.

שוש צימרמן: הטרדה מינית ומניעת פגיעה מופיעות כמעט בכל שנה.

שוש צימרמן: ובכל אחת מהשנים היחידה שעוסקת בנושא מסויימת נעה בין 4 ל-10 מפגשים.

דני דנון: האם מכסים את כל הנושאים או שהמורה בוחר מה שהוא חושב שהוא יותר- - -?

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: - - -מכל הרשימה, במקרה הטוב.

שוש צימרמן: המטרה והכוונה של התכנית היא לגעת בכל הנושאים בכל 30 השיעורים שיש בכל שנה.

שוש צימרמן: המציאות בשטח בוודאי לא מאפשרת להתנהל בדיוק לפי התכנית, אבל זו המטרה: להקיף את כל המצבים, את כל מצבי החיים של ילדים ובני-נוער.

דוברת: האם מי שעושה את זה זו המחנכת?

שוש צימרמן: כן.

אורלי לוי אבקסיס: לפי הסקר שראיתי, כאשר נאמר שם למשל שנגעו בנושא מסויים, כמה זמן נגעו בו?

אורלי לוי אבקסיס: אם נגעו פעם אחת בשיעור אחד, בזה נגמר החינוך לאורך כל השנה?

שוש צימרמן: לא.

שוש צימרמן: זה, אני בדיוק אומרת.

שוש צימרמן: כל יחידה שדנה בנושא מסויים משולבת בתוך השנה בין 4 ל-10 מפגשים.

שוש צימרמן: אין רק לגעת ולעזוב.

דוברת: כלומר, אם לוקחים את הנושא של הטרדה מינית, זה לא מפגש אחד בהטרדה מינית.

דוברת: שוש, הייתי רוצה להוסיף עוד משהו: יש שם גם נושאים שמתאימים לכל התכניות למשל לחץ חברתי, התמודדות עם מצבי לחץ, התמודדות עם פרידה ונושא החברות.

דוברת: זו חברות של חברים וחברות עם בני זוג.

דוברת: כלומר, הנושאים חוצים שכבות גיל וחוזרים.

דוברת: הרי נושא משפחה חוזר על עצמו הרבה מאד פעמים, וכל פעם מנקודת מבטו שהיא אחרת.

דני דנון: נטע, סיימת עם המצגת?

נטע ידיד: עדיין לא.

נטע ידיד: מה שרציתי לומר הוא שלגבי הכשרה של היועצים החינוכיים של כישורי חיים, הם מחוייבים להכשרה של 60 שעות בשנה.

נטע ידיד: אבל, אני רוצה להוסיף שבכל מחוז היועצת הבכירה מחייבת את היועצות שלה לעוד השתלמויות.

נטע ידיד: כלומר, אלה 60 שעות שהן חובה, אבל בנוסף יש עוד הרבה העשרה בתחומים האחרים.

נטע ידיד: אני יכולה לתת דוגמא: השנה, אנחנו עושים פיילוט מאד-מאד גדול באחת מערי המרכז, בו כל היועצות בכל בתי-הספר, מ-א' עד י"ב, מחוייבות להשתלם בנושא המיניות.

שוש צימרמן: וגם ליישם.

נטע ידיד: כן.

אורלי לוי אבקסיס: האם הייתם מרגישות שחסרות שעות ל"כישורי חיים"?

דני דנון: מי מכשיר איפה שאין יועצות היום?

דוברת: המדריכים.

דני דנון: מה קורה אם יש בית-ספר שבו אין יועצת?

דני דנון: ב-50% מבתי-הספר היסודיים אין יועצות חינוכיות.

דוברת: יש בעיה.

דני דנון: מי אמור להכשיר את המורה מה להגיד ואיך להגיד?

שוש צימרמן: זו בעיה מעבר לחינוך המיני.

דני דנון: איזה עוד נושאים נפגעים מכך שאין יועצת בבית-ספר?

דוברת: אין יועצת בבית-ספר.

דוברת: בהחלט.

דני דנון: בעצם, פה המורה אמורה לקחת מחוזר מנכ"ל את הנושא- - -

שוש צימרמן: היא אמורה לקחת מהתכנית, כי התכנית נשלחה לכל בתי-הספר.

שוש צימרמן: אבל, זה בוודאי לא נכון לעשות את זה - - -

דני דנון: מן הסתם, זה נושא שקשה להתמודד אתו, והיא יכולה לבחור נושאים אחרים שיותר קל לה להתמודד אתם.

שוש צימרמן: בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: - - - מקצועי, ואז יכול להיות שהיא עושה נזק.

דוברת: אם היא לא מקבלת הדרכה מתאימה, לא ברור מה- - -

דני דנון: הנתונים שראינו - אתם מכירים בזה ש-50% מבתי-הספר היסודיים אין בהם יועצות?

שוש צימרמן: אלה הנתונים הרשמיים של המשרד.

שוש צימרמן: בתיכונים 97% - - -

אורלי לוי אבקסיס: באיזה היקף משרה?

שוש צימרמן: דווקא בתיכונים זה הכי ממוסד, וזה 1.7 שעות לכתה.

אורלי לוי אבקסיס: האם זה אומר משרה מלאה בכתלי בית-הספר?

שוש צימרמן: זה תלוי בגודל בית-ספר.

אורלי לוי אבקסיס: דברי אתי במשרות.

אורלי לוי אבקסיס: יהיה לי יותר קל להבין.

שוש צימרמן: זה תלוי במספר הכתות בבית-הספר.

שוש צימרמן: זה 1.7 שעות לכיתה.

נטע ידיד: אבל, אני יכולה להרחיב ולומר שישנם מנהלים שמוצאים את היעוץ החינוכי כתחום משמעותי מאד, ואז הם נותנים מעבר ל-1.7 שעות, כלומר הם מוציאים עוד שעות להוסיף ליועצת בית-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: ואז, הם מוציאים מהכיס.

אורלי לוי אבקסיס: מי שמממן אותן זה בעצם הכיס הפרטי של הוועד או של לא-יודעת-מה, אבל לא משרד החינוך.

נטע ידיד: אני לא יודעת.

נטע ידיד: אני לא בקיאה בנושא הזה.

דובר: בטוח.

דני דנון: אני רוצה להתקדם עם המצגת.

נטע ידיד: אז, יש לנו שיתוף פעולה עם עמותות למיניהן שעוזרות לנו בכניסה לבתי-הספר.

נטע ידיד: אנחנו לא פועלים בחלל ריק.

נטע ידיד: אנחנו מעבירים תכניות, ובהחלט ישנם נושאים שהם לפעמים יותר קשים או שאנחנו חושבים שלעמותה עצמה יש יכולות להיכנס לבית-ספר ולהביא דברים שלנו אין.

נטע ידיד: אם אני מסתכלת על הוועד למלחמה באיידס, הם יכולים להציג נשא למשל וכו'.

נטע ידיד: ואז, אנחנו, בהחלט, יחד עם העמותות בקשר, בשותפות מלאה ובמעקב אחרי התכניות שלהן.

נועה הריס: האם אפשר לדעת למה מרכזי הסיוע לא נמצאים כאחד הסוכנים לסדנאות?

נועה הריס: אנחנו עושים למעלה מ-8,000 סדנאות בשנה במרכזי הסיוע, ומערכת החינוך בארץ לא מגיעה לזה.

אורלי לוי אבקסיס: הם כן מעבירים דווקא בחלק מבתי-הספר.

נטע ידיד: אנחנו מדברים כרגע על מיניות בריאה ולא על פגיעה.

נועה הריס: מערכת החינוך לא מגיעה לזה.

דוברת: לא.

דוברת: הן מדברות על משהו אחר.

דוברת: הם מדברים על פגיעה.

נועה הריס: אתם מדברים על איידס שזה גם סוג של פגיעה, אבל את מרכזי הסיוע אתם לא מכניסים.

דני דנון: אני רוצה להתקדם.

שוש צימרמן: אני חייבת להתייחס להערה הזאת.

שוש צימרמן: אני לא מקבלת אותה.

שוש צימרמן: שפ"י מפנה למרכזי הסיוע להיעזר בסדנאות שלהם.

שוש צימרמן: ההערה הזאת לא מקובלת.

שוש צימרמן: הדגשתי בתחילת דבריי, שאנחנו התכוננו כאן לדבר על ההיבט הבריא של המיניות.

אורלי לוי אבקסיס: מה עם ההיבט הלא-בריא של מיניות?

אורלי לוי אבקסיס: אפשר לקחת את החלק היפה של הנושא הזה, --

שוש צימרמן: לא.

אורלי לוי אבקסיס: --והחלקים הפחות יפים, הם, לדעתי, החלקים שבהם צריך לגעת.

שוש צימרמן: אני מזמינה את יושב-ראש הוועדה לעשות דיון על זה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מבינים שגם תישאלו שאלות, כאשר תגיעו לכאן.

שוש צימרמן: אם זה הזמן כרגע להתייחס לזה, אני מוכנה ברצון.

דני דנון: אני רוצה לסיים את המצגת.

דני דנון: האפשר לסיים את המצגת?

נטע ידיד: כן.

נטע ידיד: חומרי למידה בפיתוח - היום, אנחנו עוסקים בפיתוח יחד עם "חושן" בתכנית מיוחדת לגיל הרך בנושא משפחות אחרות, מגוון משפחות.

נטע ידיד: יש פיתוח חומרים עדכניים במסגרת תכנית "כישורי חיים" לחטיבה העליונה, כולל התייחסות ספציפית לנושאים של פורנוגרפיה ואינטרנט וזוגיות להט"ב.

נטע ידיד: יש הוצאה מחודשת של התכנית "חברות וזוגיות ללא אלימות".

נטע ידיד: קשיים שיש לנו: קושי אוניברסלי של מבוגרים לשוחח על מין מיניות, צורך בהכשרה ממושכת ובליווי והדרכה, וזמן מורה מוגבל בשל הצורך לעסוק בנושאים רבים בפרט בתיכון.

דני דנון: אותי מטריד ה-50% היועצים חינוכיים, כי אני חושב שזה מסביר לי את הפער בנתונים.

דני דנון: אם המורים לא מקבלים הכשרה ולא יודעים להתמודד, מן הסתם הם גם לא מדברים על זה.

דני דנון: ואז, בעצם, אין חינוך מיני ביסודי לפחות ב-50% מבתי-הספר, והילדים מקבלים את החינוך המיני במקומות אחרים: טלויזיה ואינטרנט.

דני דנון: זו נקודה שהיא אקוטית, ופה חברת הכנסת לוי ואני מקדמים היום חוק בנושא.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: ניסינו זאת בכל הדרכים האחרות.

אורלי לוי אבקסיס: עשיתי את זה בהצעות לסדר ופה בוועדות, ועשינו את זה בדברים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאחד התנאים ההכרחיים לפתיחת שנת לימודים זה הימצאותה של יועצת חינוכית בתוך כתלי בית-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: יש לזה חשיבות, ואני לא צריכה לשכנע אתכם, כי הרבה פעמים גם ילד שעובר איזו שהיא התעללות או איזה שהוא אירוע טראומטי כזה או אחר מצבו בלימודים מידרדר, ויש את נושא היחסים בינו לבין המורה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא לפעמים רואה בו אויב, במיוחד בתקופות האלה, כי הוא מתלונן על הירידה בלימודים, והם לא רואים עין בעין.

אורלי לוי אבקסיס: הוא בטח לא ילך ויפתח את לבו: לא אליו ולא למנהל או למנהלת שיהיו.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת שגם אצלנו בבתי-הספר היה הנושא של היועצים החינוכיים.

אורלי לוי אבקסיס: בגילאים האלה גם לא אירועים טראומטיים מיוחדים גורמים לילד לחוסר איזון, ויש לזה השפעות וגלגול כזה ואחר.

אורלי לוי אבקסיס: חוץ מזה, אנחנו רואים באירועים האחרונים לפחות, שנחשפו ע"י התקשורת, ליועצות החינוכיות היה יד בחשיפת הנושאים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: מי שבא ופתח את לבו היו התלמיד או התלמידה ברוב המקרים, והשקט גם היה אחרי.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שכשפתחה את זה היועצת ונזהרה שלא להכתים את החקירה או לפגוע בחקירה, זה עבר הלאה וקצת התפספס באמצע.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, היועצת החינוכית בשביל הילדים היא דמות ששותפה ולפעמים אפילו הפסיכולוג הפרטי של הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יכולה לתאר לעצמי מצב של בית-ספר בלי אחיות, בלי יועצות, ואני לא יודעת מה עוד נפריט.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו סיפר לי שכשנכנסים היום לחדר המורים, בגלל שאין אחיות בית-ספר, רשום אצל המזכירה בגדול: "כל ילד והבעיות שלו".

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, כל מי שנכנס היום לחתום על איחורים, חיסורים וכדו', רואה: "לילד הזה והזה יש אפילפסיה, לילד הזה יש...".

אורלי לוי אבקסיס: וזאת, כדי שחס וחלילה אם קורה משהו, צריכים להגיש את העזרה, ומי שנמצא במזכירות צריך לדעת את הדברים האלו.

דני דנון: נציגים הצעירים ממועצת התלמידים, הציגו את עצמכם ותגידו לנו מה אתם יודעים.

דוברת: זו צנעת הפרט.

דוברת: זה צריך להיות ברור לכל אחד מהמורים.

קורל אסתר וקסלר: אנחנו קורל וקסלר מקרית-אונו, ואני בכיתה י"ב בתיכון "בן-צבי".

אלון רייכמן: אני אלון מכיתה י' בית-הספר "קציר" ברחובות, וגם אני נציג מועצה ארצית.

קורל אסתר וקסלר: אני חייבת להגיד שמה את אמרת קודם - לצערי הרב, זה לא באמת קורה.

קורל אסתר וקסלר: ברוב התיכונים היועצות כבר מזמן- - -

דני דנון: אל תדברי על יועצות.

דני דנון: דברי אתי על חינוך מיני.

דני דנון: מה קרה בשנים האחרונות מבחינת חינוך מיני בבית-הספר שלך?

דני דנון: מי דיבר אתך על חינוך מיני?

אורלי לוי אבקסיס: כמה פעמים?

קורל אסתר וקסלר: לצערי הרב, מאד אפילו, הנושא לא עלה בבית-הספר שלי.

דני דנון: מתי את זוכרת שדיברו על חינוך מיני בכלל?

אלון רייכמן: אפילו אם מעלים את זה, עושים על זה וי.

קורל אסתר וקסלר: נכון.

אלון רייכמן: בית-הספר נהיה מקום שעושים בו רק את הבגרות.

אלון רייכמן: מה קורה?

אלון רייכמן: מגיעים לבית-הספר, והמנהל עשה על זה וי, איזה שהוא יום הרצאה, וגם מסתכלים על זה בשחור-ולבן.

אלון רייכמן: אם באים ומדברים אתנו על מין, אומרים לנו: "חבר'ה, אלה מחלות מין...".

דני דנון: אני רוצה לשמוע את קורל עד הסוף.

דני דנון: מתי בפעם האחרונה את עברת שיחה או משהו בכיתה בנושא חינוך מיני?

קורל אסתר וקסלר: אני יכולה להגיד באופן אישי.

דני דנון: באופן אישי.

קורל אסתר וקסלר: באופן אישי, אני כן דווקא עברתי שיחה בכיתה.

קורל אסתר וקסלר: מאד שמחתי, כי המורה שלי פתחה זאת לדיון בכיתה לגבי האונס הקבוצתי ומה שהיה.

קורל אסתר וקסלר: היא שאלה מה דעתנו, ופתחה על זה דיון.

קורל אסתר וקסלר: אבל, מה שהיה אצלי זה משהו מאד מיוחד.

דני דנון: מה היה לפני האונס הקבוצתי?

קורל אסתר וקסלר: לא משהו.

דני דנון: אני שואל ברמה שדיברנו פה, ברמה הרגילה, ולא לגבי משהו חריג.

קורל אסתר וקסלר: אין.

קורל אסתר וקסלר: התכניות לא פועלות.

דוברת: היא יכולה לייצג רק את עצמה, היא לא מכירה את כל הפרטים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, היא בבית-ספר.

דני דנון: שאלתי על עצמה.

דני דנון: יכול להיות שהיא היתה חולה באותו יום, אבל מהנתונים שראינו הרבה מאד ילדים לא נחשפו.

אלון רייכמן: אנחנו נציגי מועצה ארצית, ואנחנו שומעים מה קורה בכל הארץ.

דני דנון: אתה יכול להוסיף.

דני דנון: לפני שאתה נותן פרשנות, אני רוצה לשמוע מתי אתה בפעם האחרונה עברת שיעור בכיתה עם מורה בנושא חינוך מיני.

אלון רייכמן: לא זכור לי.

אלון רייכמן: שנה וחצי.

אלון רייכמן: אני גם אגיד גם מה קורה.

דני דנון: תספר לי מה כן היה.

דני דנון: מה כן אתה זוכר?

דני דנון: מתי זה היה ובאיזו כיתה ומה היה?

אלון רייכמן: זה היה לפני שנה וחצי, וזה היה קטע של היועצת שנכנסת.

דני דנון: בכיתה ט'?

דני דנון: באיזו כיתה היית?

אלון רייכמן: בכיתה ט'.

אלון רייכמן: עכשיו, אני בכיתה י'.

אלון רייכמן: בתיכון זה גם שונה מהחטיבה.

אלון רייכמן: מה שקורה בתיכון הוא, וסלחו לי על הדיבור, שזה בית-חרושת לציונים.

אלון רייכמן: אתה מגיע לבית-הספר, אתה צריך להוציא בגרות טובה.

אלון רייכמן: זה מה שחשוב.

אלון רייכמן: בית-הספר עושה וי על הנושאים של "כישורי חיים".

אלון רייכמן: אין לנו שיעורים עם היועצת.

אלון רייכמן: לגבי השיעורים עם המחנכת, אם המחנכת שלך היא מורה גם למקצוע כמו היסטוריה או ספרות, זה אומר שלרוב היא תיקח את שיעור החינוך כדי לדבר על המקצוע שלה.

אלון רייכמן: אם זה מורה למתמטיקה או אנגלית ולא מלמדים את כולם, יש איזו שהיא פעילות שבטח המורות הכינו ביחד: גזירות של כל מיני דפים, מה אתם מצפים לשנה הבאה, וכל מיני דברים כאלו.

אלון רייכמן: אלה שיעורי החינוך.

קורל אסתר וקסלר: אני חושבת שזה קורה.

קורל אסתר וקסלר: גם להורים וגם למורים מאד קשה לעסוק בנושא זה, כי זה נושא שבאמת קשה לכולנו לעסוק בו, כי זה נושא מאד אינטימי.

קורל אסתר וקסלר: הם פשוט מעדיפים להתעלם מזה.

קורל אסתר וקסלר: מה שהם לא מבינים הוא, שאם הם יתעלמו מהבעיה הבעיה לא תיעלם והבעיה אפילו תידרדר ותגיע למצבים הרבה יותר גרועים.

אלון רייכמן: בנוסף, אחד הדברים הבעייתים הוא שלא מחנכים אותנו לביקורתיות.

אלון רייכמן: נכון שנוכל לקבל כל מיני תכנים מהאינטרנט ומהכל, אבל אם אנחנו באמת נהיה ביקורתיים, אנחנו נדע גם מה לקחת ומה לא ואיך להאמין.

אלון רייכמן: לא מחנכים אותנו לביקורתיות, ולא מדברים אתנו על ביקורתיות.

אלון רייכמן: זו באמת אחת הבעיות שאנחנו רואים.

אלון רייכמן: יועצות ומחנכות - כאילו לפי הנתונים פה, היינו אמורים להיות במצב שיום אחרי האונס היו מדברים אתנו בבתי-הספר ועניינים.

אלון רייכמן: אצלנו דיברתי עם המורה שלי והתקשרתי: "תקשיבי.

אלון רייכמן: אני צריך לעשות על זה שיעור", והיא אמרה: "אין זמן.

אלון רייכמן: יש בגרויות".

אלון רייכמן: כמועצה ארצית, אנחנו מייצגים את כלל התלמידים בארץ, וראינו שברוב בתי-הספר בארץ, לפחות 80% מהחבר'ה שדיברתי אתם, לא היה דבר כזה.

אלון רייכמן: אנחנו מועצה של 50 איש.

אלון רייכמן: זה מדהים שאין דבר כזה.

אורלי לוי אבקסיס: האם זה מדגם מייצג שעשית עם החברים שלך מהמועצה?

דני דנון: ההשאלה היא ברמה של המועצה, ופחות על המקרה האחרון.

דני דנון: שאלתי מה קורה בחינוך המיני.

אלון רייכמן: של החינוך המיני?

אלון רייכמן: - אין.

דני דנון: מבחינת חינוך מיני, אין מודעות.

אלון רייכמן: אין מודעות, וגם המודעות - שוב, זה לעשות וי, כלומר זה לעשות: "בית-הספר עשה, כי מיצינו את זה", ולא באמת לבוא ולדבר את זה.

אלון רייכמן: אולי יש שיעור פה ושם, אבל לא להמשיך את זה.

אלון רייכמן: דיונים לא יכולים לקרות אם כי זה 40 תלמידים בכיתה ואם זה כי המורה עצמה לא מודעת לתוכן.

אורלי לוי אבקסיס: אולי לא המורים צריכים להעביר את זה.

אורלי לוי אבקסיס: זה משהו שצריך לקחת בחשבון.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים, אם מישהו הוא לא מקצועי, הוא יכול לעשות יותר נזק.

דוברת: הוא אומר את הדעה האישית שלו.

דוברת: אבל, - - -

דני דנון: אם היה בא מישהו מחוץ לכיתה שיותר קשה לו דרך-אגב להעביר כל דבר בבית-הספר, --

קורל אסתר וקסלר: --יכול להיות שזה באמת יכול להיות יותר עוזר.

דני דנון: --הוא היה יכול להעביר תוכן בצורה יותר טובה?

אלון רייכמן: כן.

אלון רייכמן: בנוסף, גם אם היו עובדים עם התלמידים על התכנים.

אלון רייכמן: אם היו מדברים עם התלמידים אלו תכנים הם היו רוצים ועובדים על התכנים שיועברו עם התלמידים, תלמידים יוכלו יותר להתחבר לזה.

דני דנון: לא.

דני דנון: שאלתי שאלה, ולא קיבלתי תשובה.

דני דנון: אם היה נכנס גורם חיצוני, שהוא לא המורה, לכיתה ב"כישורי חיים" ביום שישי בשעה 11:00 - האם הוא היה יכול להעביר את החומר בצורה יותר טובה, לדעתכם?

קורל אסתר וקסלר: קודם כל, אין שיעור כזה בתיכון לפחות שהוא "כישורי חיים".

קורל אסתר וקסלר: לצערי הרב, אין לי מושג מה זה.

אורלי לוי אבקסיס: זה משהו בשביל הוועדה שהמציאו כזה.

אורלי לוי אבקסיס: סתם.

דני דנון: האם אין לכם שעת מחנך בבית-הספר?

קורל אסתר וקסלר: יש לנו שעת מחנך.

דני דנון: אם כך, שם זה אמור להיות.

דני דנון: בוודאי שיש.

אלון רייכמן: שעת הודעות.

קורל אסתר וקסלר: בדיוק.

קורל אסתר וקסלר: זו שעת הודעות, כלומר להודיע איזה הודעות יש בבית-ספר.

אלון רייכמן: למשל: "מחר יש בחינה" וכו'.

דני דנון: אבל, להודיע הודעות זה לא 40 דקות.

קורל אסתר וקסלר: נכון.

קורל אסתר וקסלר: מנסים איכשהו לנצל את זה.

קורל אסתר וקסלר: דבר שני - האמת היא שכן עברתי הרצאה מגורם חיצוני באמת.

קורל אסתר וקסלר: אני לא זוכרת, ואני חושבת שזה היה מישהו שהוא הומו שבא להרצות לנו על נטיות חד-מיניות, וזו דווקא היתה הרצאה מאד מעניינת.

דני דנון: האם הקשיבו?

קורל אסתר וקסלר: כן, הקשיבו.

קורל אסתר וקסלר: הוא גם העביר שאלון.

קורל אסתר וקסלר: זו היתה דווקא הרצאה מאד מעניינת.

קורל אסתר וקסלר: אני כן חושבת שזה כן יכול לעזור - גורם שהוא חיצוני - כי מצד שני יש גם כבוד למישהו שבא מבחוץ, וזה בכל זאת לא המורה שלך ואז אתה כן צריך להראות לו איזה שהוא כבוד.

דני דנון: זה שצריך כבוד למישהו שהוא לא המורה שלך, זה דבר שצריך לשנות אותו.

דני דנון: צריך שיהיה כבוד למורה.

קורל אסתר וקסלר: לא.

קורל אסתר וקסלר: ברור שצריך כבוד למורה.

קורל אסתר וקסלר: זה נושא אחר לחלוטין.

אלון רייכמן: יש כבוד.

אלון רייכמן: אבל, נורא קשה לכבד את המורה, - - -

דני דנון: עכשיו, נשמע התייחסויות בקצרה.

דני דנון: בקשה.

נלי שטיין: אני דוקטור נלי שטיין, יועצת מקצועית של הגוף "האגודה הישראלית לתכנון המשפחה - דלת פתוחה".

נלי שטיין: אנחנו גוף לא ממסדי שעובד יחד עם הממסד.

נלי שטיין: הייתי אומרת, שאנחנו, בעצם, סניף ישראלי של המלכ"ר השני בגודלו בעולם אחרי "הצלב האדום", וחברות בו 150 מדינות.

נלי שטיין: כאמור, אנחנו הסניף הישראלי.

נלי שטיין: אנחנו נותנים שירותים שונים.

נלי שטיין: חבל שהם יוצאים.

נלי שטיין: מי שלומד ברחובות יודע שיש לנו דלת פתוחה, --

אורלי לוי אבקסיס: לועדת למאבק בסמים - - -

דובר: לא.

נלי שטיין: --מרכזי ייעוץ לנוער.

נלי שטיין: יש לנו אתר אינטרנט.

נלי שטיין: אנחנו גם מכשירים וכו'.

דני דנון: השאלה היתה: מה את מציעה בתוך בתי-הספר?

נלי שטיין: אני רוצה רגע להגיד משהו, כי אני מרגישה שאנחנו עושים קצת עוול.

נלי שטיין: אני מודה, שבית-הספר "בן צבי" בקריית-אונו בשנה שעברה שכר את שירותי ועשה פרוייקט ייחודי שהוא השקיע בו משאבים רבים.

נלי שטיין: במשך שנה לשכבת י', ולא השכבה של קורל - כל הכיתות חולקו לשתי קבוצות שוות בהטרוגניות, קיבלו מפגשים שהנחיתי חלק מהם ואת השאר הינחו יועצות.

נלי שטיין: כל מפגש היה בן שעתיים אקדמיות, כלומר שעה וחצי.

נלי שטיין: אם מישהו מכיר קצת מה זו מערכת בית-ספרית ולארגן דבר כזה, זהו מאמץ ניכר.

נלי שטיין: בנוסף, אחת לשבועיים נפגשתי והנחיתי את הצוות.

נלי שטיין: לצערי, נכון שזו לא השכבה שלה.

נלי שטיין: היום, הם ממשיכים בזה.

נלי שטיין: הם למדו והם התנסו.

נלי שטיין: זו היתה שנה של פיילוט.

אורלי לוי אבקסיס: בית-הספר מימן זאת מתוך רצון.

נלי שטיין: בית-הספר וקריית-אונו מימנו, כאשר כשעשיתי בדיקה עם התלמידים בחטיבות הביניים ובבתי-ספר היסודיים באזור הזה, ותאמינו לי שאני לא גרה שם ואין לי שם זכויות - הילדים אמרו שהם קיבלו.

נלי שטיין: יותר מוצלח או פחות מוצלח, אבל הם קיבלו.

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, בערים חלשות בקושי- - -

דני דנון: אנחנו לא רוצים שזה יהיה משהו- - -

נלי שטיין: לא.

נלי שטיין: אז, בטח כן.

נלי שטיין: בואו רגע וקצת נסדר את התמונה.

נלי שטיין: ברשותךְ, גם עוד משפט אחד לגבי משהו שאת אמרת קודם.

נלי שטיין: מיניות בריאה ומיניות פוגענית - למה אנחנו עושים על זה הפרדה?

נלי שטיין: את צודקת שזה נשמע נורא מלאכותי.

נלי שטיין: הרעיון המקצועי שעומד מאחורי זה הוא, שאם אנחנו --

אורלי לוי אבקסיס: מניעה.

נלי שטיין: --נקדם מיניות בריאה, קרי נלמד אנשים, בנים ובנות, להתרחק ממקומות של ריצוי מיני, לראות באחר כסובייקט, לכבד גבולות, לכבד הסכמה - אנחנו נתרום בכך להפחתה של שיעורי הפגיעה המינית.

נלי שטיין: לצערי, מה שקורה היום בבתי-ספר הוא שכשכבר עושים משהו, זה לעשות "וי".

נלי שטיין: מזמינים גורם מבחוץ, ובדרך-כלל הוא קשור לפגיעה מינית או במקרה הטוב איזה שהוא מרצה, לא משנה מי, "חושן" וכדו', והרבה פעמים אין את התהליך, אין את השיח ואין הדיבור על ערכים, על הסכמה, על גבולות ועל לכבד את השני.

נלי שטיין: אנחנו רואים זאת אחר כך במקרי קצה, שאותה נערה - סלחו לי שאני מתרגשתי כי הדברים בנפשי - הופכת לשקופה.

נלי שטיין: אני כבר לא יכולה להגיד שהיא אובייקט מיני.

נלי שטיין: היא לא אדם.

נלי שטיין: היא תת-אדם.

נלי שטיין: היא הופכת לשקופה.

נלי שטיין: הצרכים והרגשות שלה הם לא לא באים בחשבון, אלא הם בכלל לא קיימים.

דני דנון: דוקטור שטיין, אני מאד מתחבר לדברים שאמרת בנושא של הזכות ולכבד, וזה מהותי.

דני דנון: האם את חושבת שזה צריך להיות בתוך העניין של "כישורי חיים"?

נלי שטיין: אני חושבת שזו כותרת מטריה רחבה מדי ופרוצה מדי, ועד שלפחות בתי-הספר התיכוניים, שאני מכירה את המיליה הזה טוב, לא יחליטו, כהחלטה מושכלת, כאג'נדה חינוכית, שהם משקיעים בכך זמן ונותנים לזה את ההקצאה של השעות - הדבר לא יקרה.

נלי שטיין: דבר שני - אני חושבת שלפעמים גופים, וזה נאמר גם ע"י התלמידה, כמונו וכמו גופים אחרים שנותנים את השירות הכי מקצועי שיכול להיות, ודווקא באים מבחוץ, כמובן בתיאום, בחבירה ובעריכת סדנאות גם לצוותים, יכולים לתת הרבה מאד מענה.

נלי שטיין: אנחנו יודעים שבשבדיה וביפן רוב החינוך המיני הוא שלנו, של הגופים האלה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: נועה, מנכ"לית איגוד מרכזי סיוע לנפגעות תקיפה מינית, בבקשה.

נועה הריס: אני רוצה לדבר בשני כובעים: כובע אחד הוא כמנהלת של מרכז סיוע, ואני רוצה להגיד שהפשע המיני הוא דרך להשפיל מישהו או מישהי, והנשק הוא מין.

נועה הריס: זה מכיון שהתוקף יודע שהקרבן תשתוק או ישתוק, כי סביב מיניות יש טאבו.

נועה הריס: אשאיר לאפרת לדבר על הסדנאות שלנו, ואני רוצה לדבר בכובעי השני.

נועה הריס: אני בוגרת תואר שני במיניות האדם מאוניברסיטה בארצות-הברית.

נועה הריס: העברתי הרבה סדנאות בארץ כפרילנסרית.

נועה הריס: אני יודעת שאין בארץ חינוך למיניות.

נועה הריס: "דלת פתוחה" עושה קצת.

נועה הריס: אבל, יש מעט מאד.

נועה הריס: אין שום מסלול להכשרה אקדמית, כמו שיש בארצות-הברית.

נועה הריס: בארצות-הברית זכיתי ללמד את מיניות האדם בבית-ספר ציבורי במשך שנה שלמה - שעה לכל כיתה במשך שנה שלמה.

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, - - - מתוך המניין - נכון?

נלי שטיין: יש מסלול הכשרה להיות מנחה בתחום מיניות האדם, מנחת קבוצות.

נועה הריס: כן, אבל זה לא תואר וזה לא תואר שני.

נלי שטיין: זו תכנית בת שנתיים וחצי.

נלי שטיין: נכון שאלה לימודי תעודה, וזו היחידה בארץ.

נועה הריס: אני יודעת.

דובר: את רופאה או פסיכולוגית קלינית?

דובר: מהי ההכשרה שלך?

נלי שטיין: לא.

נלי שטיין: בעברי, הייתי יועצת חינוכית.

נלי שטיין: עבדתי בשפ"י ועשיתי דוקטורט.

נלי שטיין: אני מטפלת זוגית ומשפחתית מוסמכת.

נלי שטיין: עשיתי דוקטורט בתחום של מיניות של בני-נוער, מההיבט הפסיכו-חברתי, באוניברסיטת בר-אילן.

נועה הריס: אני רוצה רגע לחזור להגדרה של מהי בריאות מינית.

נועה הריס: ארגון הבריאות הבין-לאומי ב-1975 כבר יצא עם ההגדרה הזאת.

נועה הריס: הוא אומר: "בריאות מינית היא השילוב של המרכיבים הגופניים, הרגשיים, האינטלקטואליים והחברתיים של ישות מינית, באופן שישאיר את האישיות, התקשורת והאהבה.

נועה הריס: בבסיס התפישה הזאת קיימת הזכות למידע בתחום המיניות והזכות להחשיב את המיניות כמרכיב של הנעה ושל רבייה גם יחד".

נועה הריס: לצערי, אותה הגדרה לא באה לידי ביטוי בחיים היומיומיים של ילדים לא רק מגיל בית-ספר או חטיבת ביניים אלא גם מגיל הגן.

נועה הריס: לצערי, מערכת החינוך מאפשרת לחברה כמו "always" להיכנס וללמד נערות ונערים, או רק נערות, על המחזור המיני שלהן.

נועה הריס: לצערי, לא מלמדים בנים על המחזור המיני שלהם ועל הרבה נושאים נוספים.

יהודה סקר: אדוני היושב-ראש, זה בניגוד לחוק שהעביר חבר-הכנסת אורלב.

יהודה סקר: לחברות האלה אסור להיכנס בלי אישור.

יהודה סקר: זה בניגוד לחוק.

אורלי לוי אבקסיס: החברות המסחריות שנכנסות - - -

נועה הריס: "always" נכנסים באופן קבוע.

נועה הריס: הבת שלי סיימה לפני שנתיים, והם נכנסו.

דני דנון: אם זה בניגוד לחוק, יש ועדי הורים ויש אפשרות לעצור את זה.

יהודה סקר: אז, אני מעיר על זה.

דוברת: דרך אגב, זה בעייתי, כי הבנים לא מקבלים מענה באותו זמן.

נועה הריס: הבנים לא מקבלים שום מענה.

אורלי לוי אבקסיס: האם הם עושים זאת בבית-ספר בחטיבה?

נועה הריס: בחטיבה או בסוף יסודי, בכיתה ו'.

נועה הריס: עכשיו, אני רוצה שאפרת קצת תדבר על הסדנאות אצלנו.

אפרת אופנהיימר: אני אפרת אופנהיימר, רכזת החינוך במרכז סיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית בתל-אביב.

אפרת אופנהיימר: אנחנו תשעה מרכזי סיוע שפזורים מצפון לדרום.

אפרת אופנהיימר: יש לנו מרכז סיוע לאוכלוסיה הערבית שנותן מענה חינוכי לבתי-ספר ערביים.

אפרת אופנהיימר: יש לנו מרכז סיוע דתי שנותן מענה לבתי-ספר דתיים.

אפרת אופנהיימר: אנחנו מעבירים יותר מ-8,000 סדנאות למניעת אלימות מינית בבתי-ספר ברחבי הארץ.

אפרת אופנהיימר: אני רוצה להתייחס לכל מיני דברים שעלו כאן בהקשר של השתיקה וההשתקה והקושי לדבר על הנושאים האלה עבור המורות.

אפרת אופנהיימר: למורות יש המון תחומי אחריות, ואני לא חושבת שמישהו יכול לומר שהן, חלילה, בטלניות.

אפרת אופנהיימר: הן עובדות מאד קשה.

אפרת אופנהיימר: בכל זאת, הציפייה של מערכת החינוך היא, שהן יוכלו לדבר על נושאים כל כך מורכבים כמו מיניות וכמו תקיפה מינית.

אפרת אופנהיימר: הרי בתוך עמנו אנחנו חיות.

אפרת אופנהיימר: הסטטיסטיקה לגבי כמה נפגעות תקיפה מינית היא נכונה בכל המקומות וגם במערכת החינוך.

אפרת אופנהיימר: אם אשה או גבר לא עשו עבודה אמיתית עם עצמם לגבי תקיפה מינית, היכולת להיכנס לכיתה ולדבר על זה היא כמעט בלתי אפשרית.

אורלי לוי אבקסיס: מהנתונים שראיתי, ועברתי כמובן על כל הסטטיסטיקות, 63% מקרב התלונות על פגיעה מינית זה בקרב קטינים, זה עד גיל 18.

נועה הריס: אצל נערות.

אפרת אופנהיימר: אצל נערות.

אפרת אופנהיימר: אצל נערים זה 85% עד גיל 18 שעברו פגיעה מינית.

אורלי לוי אבקסיס: אם כך, זה יותר מזעזע.

אורלי לוי אבקסיס: זו בדיוק הפלטפורמה, וזה המקום.

אורלי לוי אבקסיס: בית-הספר זה המקום לתת להם את הכלים בצורה מקצועית.

אפרת אופנהיימר: בהחלט, כן.

אפרת אופנהיימר: חבר-הכנסת אמר שלא נתייחס היום למקרה הספציפי שקרה בצפון תל-אביב, ואני רוצה להעלות אותו רק בשנייה.

אפרת אופנהיימר: המקרה הזה, שהוא בהחלט מאד מזעזע, מעלה כל מיני קולות בציבור של אנשים ששואלים: למה הילדה שתקה כל כך הרבה שנים?

אפרת אופנהיימר: שזה לא הגיוני.

אפרת אופנהיימר: היא רצתה את זה וכו'.

אפרת אופנהיימר: לצערנו, השיח הזה מתקיים גם בתוך בית-הספר.

אפרת אופנהיימר: אם מורה בינה לבינה לא פתרה את הסוגיה הזאת של איך נערה שתקה שלוש שנים, כי נערות שותקות בפגיעה מינית מהסוג הזה, היא לא יכולה לבוא ולדבר על הנושא הזה.

אפרת אופנהיימר: לנו יש מנחים שעוברים הכשרה, כשחלק מההכשרה הוא גם התבוננות פנימה ולראות איפה זה פוגע בנקודות הרגישות שלנו.

אפרת אופנהיימר: כדי להיות מסוגלים לפתוח את הנושאים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן ההכשרה?

אפרת אופנהיימר: הקורס הוא חצי שנה, ועד עוד חצי שנה של חונכות ומיונים מאד ארוכים.

אפרת אופנהיימר: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם בתי-הספר ובשיתוף פעולה עם שפ"י.

אפרת אופנהיימר: אני חושבת שחלק אולי מהטריקיות שאנחנו רואים כאן גם בגישה, מה ששפ"י אומרים לגבי הנושא של המפגש הזה, של הוועדה הזאת, שהוועדה הזאת התכנסה לדבר על חינוך מיני - באמת גם בתפישה שלנו יש הפרדה בין חינוך מיני לבין חינוך למניעת אלימות מינית.

אפרת אופנהיימר: זה לא אותו דבר.

אפרת אופנהיימר: יש איזה שהוא ערבוב כשאנחנו מדברים על מיניות בריאה ולא בריאה וכו'.

אפרת אופנהיימר: וזאת, לצערי, היום, הגישה בתוך בתי-הספר, כאשר נושא רודף נושא.

אפרת אופנהיימר: אני חושבת שנאמר קודם שכאשר מורה נותנת ציון 75 או 95 לתלמידה, הציפייה שאותה תלמידה תוכל לבוא ולהגיד לה "אני יודעת שאת רואה בי תלמידה מצטיינת, אבל בעצם בואי ואספר לך מה קורה לי בחיים שלי.

אפרת אופנהיימר: אני לא מצטיינת בכלל, והחיים שלי קשים מאד" היא בלתי-אפשרית ובלתי-סבירה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אפרת אופנהיימר: צריך להבין את המורכבות הזאת.

אפרת אופנהיימר: תקיפה מינית היא לא דומה לנושאים אחרים.

אפרת אופנהיימר: היא נושא שמהלך אימה ושתיקה על אנשים בתוך מערכת החינוך, כמורים, כמורות וכתלמידים.

אפרת אופנהיימר: צריך להכיר במורכבות הזאת, להביא את הגורמים החיצוניים לשתף פעולה ולראות איך אפשר לפתור את זה, כי זה פיקוח נפש.

אפרת אופנהיימר: אנחנו רואים זאת היום יותר מתמיד.

דני דנון: שאלה לסיום - האם, לדעתכם, המורֶה/המורָה, צריכים להיות בחזית?

אפרת אופנהיימר: אנחנו עושים הכשרה לצוות לניטור ולזיהוי נורות אדומות אצל תלמידים.

אפרת אופנהיימר: אני לא חושבת שמורים כיום יכולים להתמודד עם הנושאים האלה.

אפרת אופנהיימר: חלק ממה שאנחנו עושים הוא שאנחנו מפתחים הכשרה לפרחי הוראה של קורס מאד-מאד ארוך שעוסק בתקיפה מינית, והתקווה שלנו היא שבסופו של דבר אפשר יהיה ליצור אולי קאדר של מורים ומורות שיכולים להתעסק בנושא הזה.

אפרת אופנהיימר: נכון להיום, להגיד לכל מורה: "קחי את הנושא הזה, הפצצה המתקתקת הזאת, תיכנסי לכיתה ודברי עליה" - זה משולל כל היתכנות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, האם זה לא בחובה בלימודים להוראה?

נועה הריס: עדיין לא.

אפרת אופנהיימר: אם אני לא טועה, יש קורס על מצבי סיכון, אבל לא בצורה מעמיקה כמובן.

דני דנון: תודה.

דני דנון: רות ויינשטיין ממשרד הבריאות, בבקשה.

רות ויינשטיין: אני מנהלת המחלקה לקידום בריאות במשרד הבריאות.

רות ויינשטיין: גם לנו יש הרבה נושאים שאנחנו רוצים שיעברו בבית-ספר, ואנחנו רואים את המחנכים ואת היועצות כקאדר שהם האנשים שיכולים להעביר את זה.

רות ויינשטיין: יש לנו הרבה כבוד ונסיון גם עם גופים אחרים, ואני חושבת שיש הרבה מקום לזה.

רות ויינשטיין: אבל, כשזה לא ממוסד, הם לא יכולים להיות בכל בית-ספר.

רות ויינשטיין: העמדה שלנו היא, שצריך להתחיל בגיל גן ולהמשיך עד גיל י"ב בנושא של מיניות.

רות ויינשטיין: זה צריך להיות בסמינרים למורים.

רות ויינשטיין: אבל, צריך לחזק את שפ"י.

רות ויינשטיין: אם בשפ"י היו יותר יועצים ויותר מדריכים, שם היינו רואים את ההבדל; מי שכן יכול להעביר בכיתות נושאים גם מסובכים, זה מחנכים.

רות ויינשטיין: הם שם יום-יום.

רות ויינשטיין: אין לנו אנשים אחרים.

רות ויינשטיין: אם אנחנו לא סומכים עליהם, למה אנחנו נותנים להם ללמד את הילדים שלנו?

קריאות: - - -

אורלי לוי אבקסיס: סומכים עליהם שיעבירו את הנושא בגיאוגרפיה, אבל לא בטוח - - -

רות ויינשטיין: גם את הנושא הזה יחד עם העזרה של היועצות, כי אין מספיק מדריכים.

דוברת: - - -

אורלי לוי אבקסיס: אז, זה מקצוע שצריך - - -

דוברת: זה לצאת ידי חובה להגיד שהמחנכים יעשו את זה.

דוברת: הם גם לא ידברו - - -

דובר: - - -

רות ויינשטיין: אין מספיק מדריכים ב"דלת פתוחה".

רות ויינשטיין: אנחנו גם עובדים עם "דלת פתוחה".

רות ויינשטיין: אנחנו עובדים הרבה, וגם בסדנאות של מיניות.

רות ויינשטיין: אבל, אין מספיק.

רות ויינשטיין: זה לא כל הארץ.

דני דנון: כמה היום יש אחיות בכמה בתי-ספר יש?

דובר: - - -

דני דנון: האם כולם מתנדבים לענות בשם משרד הבריאות?

דני דנון: ! משרד הבריאות יענה.

דני דנון: כמה אחיות יש בתוך בתי-הספר?

רות ויינשטיין: זה גם לא כמה אחיות, אלא זה לפי מספר ילדים, תקנים.

רות ויינשטיין: כמה יש?

אורלי לוי אבקסיס: האם יש אחות בשטח בית-הספר?

רות ויינשטיין: לא תמיד.

אורלי לוי אבקסיס: רק כשהיא באה לבדיקות או לעשות חיסונים.

דוברת: היא גם לא עובדת של משרד הבריאות.

דוברת: היא קבלן.

רות ויינשטיין: היום, יש מספיק זמן לאחות בית-ספר בקושי לעשות חיסונים.

אורלי לוי אבקסיס: רק חיסונים.

אורלי לוי אבקסיס: כשהיא מגיעה, זה לא בית-ספר אחד.

רות ויינשטיין: בקושי.

רות ויינשטיין: יש פה מהאגודה לבריאות הציבור שהם קבלן משנה של משרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: באפריל נגמר החוזה.

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה?

רות ויינשטיין: אנחנו ביקשנו מהאגודה לבריאות הציבור להמשיך עד סוף הלימודים השנה כי יש מכרז.

רות ויינשטיין: עדיין לא- - -

דני דנון: האם יש לאחיות נגיעה לחינוך מיני?

רות ויינשטיין: אין להן מספיק זמן להגיע לזה.

דני דנון: האם יש נגיעה - כן או לא? - אין נגיעה.

אורלי לוי אבקסיס: מה פתאום?

דני דנון: ברור.

דני דנון: אין מה לדון פה.

רות ויינשטיין: אם היה פעם יותר, אז כן.

רות ויינשטיין: אבל, גם אז אמרנו - - -

דני דנון: ברור שאין נגיעה.

דני דנון: חבל על - - -

יהודה סקר: הייתי בוועדת הביקורת.

יהודה סקר: יצא עכשיו מכרז עם 200 עמודים, ועד סוף השנה ימשיכו "אמון הציבור" האלה שמזריקים מים במקום להזריק חיסון.

אורלי לוי אבקסיס: זה "בריאות הציבור".

אורלי לוי אבקסיס: לא, הם עושים חיסונים אבל הם עושים זאת בצורה אחרת ולא מסתכלים על הילד, ואלה גם לא אותן אחיות בכל בית-ספר.

אורלי לוי אבקסיס: זה מתחלק, כי צריך לעשות משהו, עבודה קבלנית.

דני דנון: נא לסיים.

רות ויינשטיין: גם כשהיתה אחות בכל בית-ספר, לאחות לא תמיד יש את הכישורים לעמוד לפני כיתה ולעשות זאת.

רות ויינשטיין: האחיות עבדו עם היועצות ועם המחנכים כדי להעביר את הנושא.

רות ויינשטיין: אנחנו רואים את זה כנושא של משרד החינוך, של שפ"י, והם אחראים על זה.

רות ויינשטיין: אנחנו גורם שיכול לעזור.

אתי וייסבלאי: אז, למה במכרז החדש כתוב שהם אמורים להעביר שעה אחת של חינוך מיני?

רות ויינשטיין: הם יכולים להעביר, ואנחנו רוצים והם מעבירים.

אתי וייסבלאי: לא כתוב שהם יכולים.

אתי וייסבלאי: כתוב שהם צריכים.

רות ויינשטיין: הם מעבירים, וגם קודם העבירו, וגם על תזונה וגם על פעילות גופנית.

רות ויינשטיין: אבל, זה לא מספיק.

רות ויינשטיין: אנחנו רואים את המחנך ואת שעת מחנך.

רות ויינשטיין: אנחנו רוצים שעות חובה למחנכים, כך שזה יהיה חלק מהמערכת מהגן עד כיתה י"ב, כי כך אנחנו יכולים לכסות את הכל.

דני דנון: תודה.

דני דנון: בריאות הציבור, בבקשה.

מרינה מאיר: אני מרינה מאיר, מנהלת את ההכשרה בנושא אחיות בריאות הציבור.

מרינה מאיר: אני חייבת לענות פה על כל כך הרבה אי-דיוקים, שפשוט אי-אפשר להיכנס לנושא בלי שזה יובהר.

דני דנון: אכוון אותך.

דני דנון: אני רוצה לדעת האם יש לכם נגיעה לחינוך מיני או לא.

מרינה מאיר: בהחלט, כן.

דני דנון: איפה?

מרינה מאיר: היתה, ישנה ואני מקווה שיהיה.

דני דנון: תאמרי מה יש ולא מה היה.

מרינה מאיר: אנסה לענות.

מרינה מאיר: מדובר על כך שאין אחיות בבתי-ספר.

מרינה מאיר: אני יכולה להגיד לך, שבעבר היו אחיות בחלק מבתי-הספר, ולא היו כלל אחיות בבתי-ספר אחרים.

מרינה מאיר: אחות ישבה באופן קבוע בבית-ספר מסויים, והיו לידה עוד בתי-ספר שלא קיבלו שירות כלל.

מרינה מאיר: היום, אין אחות שיושבת בבית-ספר ברוב המקומות, אבל אין בית-ספר שלא מקבל שירותי בריאות.

מרינה מאיר: המדינה צריכה להחליט מה חשוב לה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה שירותי בריאות?

אורלי לוי אבקסיס: האם אלה חיסונים?

אורלי לוי אבקסיס: תפרטי מה זה שירותי הבריאות.

מרינה מאיר: סליחה, חברת-הכנסת אורלי, מי שמנהל את הנוהל - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך משהו.

אורלי לוי אבקסיס: כשהם צריכים לעשות את המשקל והמדידה, אינני באה בטענות לאחיות ואינני באה בטענות אפילו לא למפעיל, כי זו המסגרת שהכתיבו לו והוא צריך לעשות עבודה קבלנית.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, כאשר בתי צריכה להישקל מול כל הכיתה ואחר כך קוראים לה "שמנה", תסלחי לי, זה משהו שהוא נורא בעיניי.

מרינה מאיר: הבת שלך לא צריכה להישקל מול הכיתה אף פעם.

אורלי לוי אבקסיס: זה מה שקורה, כי האחיות לא יכולות לעמוד בתוך אותה עבודה שדחפו להן עכשיו לעשות - חיסונים לבית-ספר שלם, ואותה אחות צריכה להספיק לבית-הספר שנמצא בעוד 20 ק"מ.

דוברת: - - -

מרינה מאיר: כל כך הרבה השמצות נשמעות.

מרינה מאיר: האם פעם אחת אפשר לענות על משהו?

דני דנון: חברת-הכנסת אורלי, סליחה.

אורלי לוי אבקסיס: האחיות פה עושות עבודת קודש.

דני דנון: אני מחזיר אתכם לנושא הדיון שקשור לחינוך מיני.

דני דנון: לדעתי, היית צריכה לומר מלה אחת שאין לכם היום מעורבות בנושא חינוך מיני.

מרינה מאיר: יש לנו.

מרינה מאיר: אני לא מסכימה בשום אופן לאמירה שאתה אומר.

דני דנון: איפה המעורבות?

מרינה מאיר: אני אומרת: תנו לי זמן.

מרינה מאיר: דיברו פה הרבה אנשים, ואני רוצה לענות.

דני דנון: לא מעניינת אותי השקילה כרגע.

דני דנון: הכל חשוב, אבל, כרגע, אני רוצה לדעת איפה המעורבות בנושא החינוך המיני.

אורלי לוי אבקסיס: זו דוגמא לכך אין להם זמן ואין חדר.

מרינה מאיר: אני עונה על השאלה מייד.

דני דנון: לא.

דני דנון: עכשיו.

מרינה מאיר: אני אומרת שוב: אחיות גם היום מצוּותות לבתי-ספר.

מרינה מאיר: יש קשר אישי בין אחות לבין מספר בתי-ספר, בדרך-כלל בְּאזור.

מרינה מאיר: יש טלפונים ויש יחס אישי, והיא מכירה את הצוותים.

מרינה מאיר: היא מכירה את הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא מה שהאחיות - - -

מרינה מאיר: את פעם שנייה מפסיקה אותי.

מרינה מאיר: אני אשמח מאד לשוחח אתך אחר כך, ואולי בניחותא יותר.

מרינה מאיר: חשוב לא לעשות את העוול לאנשים שעובדים בשטח.

אורלי לוי אבקסיס: אני ממש לא באה בטענות לאחיות.

מרינה מאיר: הנוהל נקבע ע"י משרד הבריאות.

מרינה מאיר: אין תקן לעבודת אחות, והמדינה לא מממנת את זה.

מרינה מאיר: סליחה, לא אני אשמה בזה ולא האחות.

דני דנון: מרינה, אני לא מקבל תשובה.

מרינה מאיר: אם מחסנים בתי-ספר שלמים עכשיו נגד חזרת כי יש מגפה, אז שמים את שאר הדברים בסדר עדיפות אחר.

מרינה מאיר: אני חוזרת על זה.

דני דנון: מרינה, אני רוצה תשובה לגבי מעורבות שלכם בחינוך מיני.

דני דנון: האם יש או אין?

מרינה מאיר: בשלוש שנים שהאגודה לבריאות הציבור מפעילה את השירות בפועל היא שמה דגש על השתלמויות של אחיות באופן כללי, בצורה חסרת תקדים, ובנושא חינוך מיני בפרט.

מרינה מאיר: אנחנו בנינו סדנא ייחודית לכל אחות בשטח, על מנת להעביר לה מסר מאד ממוקד: מפגש אחד לפחות לכל ילד בכיתה ו' על שינויים גופניים, רגשיים וחברתיים שהוא עובר.

מרינה מאיר: זה נשמע בנאלי וכאילו כבר כל ילד שמע את זה.

מרינה מאיר: אז, לא.

מרינה מאיר: ילדים לא שמעו את זה.

אורלי לוי אבקסיס: בכמה בתי-ספר הספקתם לעשות את זה בשנה האחרונה?

מרינה מאיר: אנחנו העברנו מאות שיעורים.

מרינה מאיר: אני עדיין לא יכולה להתהדר בהרבה מאד, באלפי שיעורים, כי זה לא נמצא בסדר עדיפות עליון.

מרינה מאיר: פעם יש מגפת חצבת, פעם יש מגפת חזרת, ופעם יש דברים אחרים שקורים.

דוברת: את לא צריכה להתגונן.

דוברת: לא תוקפים אותך.

דני דנון: אני לא הבנתי.

דני דנון: האם כל ילד בכיתה ו' עובר שעה אל מול האחות שמסבירה לו?

דני דנון: האם זה רצון?

דני דנון: האם זו שאיפה?

מרינה מאיר: אני מסבירה.

מרינה מאיר: אנחנו מיקדנו את המטרות שלנו.

מרינה מאיר: בגלל שאנחנו לא יכולים לעסוק בהרבה מאד דברים שאנחנו מאמינים שצריך לעסוק בהם, בתקנים, במספר האנשים הקיים ובסדרי עדיפות שנעשו לאור הצרכים שבשטח, אנחנו מיקדנו את זה למצב אחד: לגעת בגיל הרך ביותר שאי-אפשר לפסוח עליו, בכיתה ו', לפני שעוברים לחטיבת הביניים, שם יש מצב בו יש הרבה מאד לחצים אצל ילדים ויש מצבי הסתגלות וכו'.

דני דנון: אני יודע.

דני דנון: השאלה שלי: האם כל הילדים בכיתה ו' עוברים שעה עם אחות בנושא חינוך מיני?

מרינה מאיר: זה היעד שלנו.

אתי וייסבלאי: זה לא היעד שלכם.

אתי וייסבלאי: זה הנוהל של משרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: - - - מכרז הפסד.

אתי וייסבלאי: זה לא היעד שלהם.

אתי וייסבלאי: זה הנוהל של משרד הבריאות.

אתי וייסבלאי: הם לא עושים זאת בהתנדבות.

מרינה מאיר: הנוהל יצא ב-2009, עם כל הכבוד.

מרינה מאיר: אנחנו עובדים על זה משנה שעברה.

מרינה מאיר: אז, לא צריך בשביל זה - - -

דני דנון: זו כרגע שנת הלימודים הראשונה בה זה מיושם - נכון?

דני דנון: האם זו שנת הלימודים הראשונה שזה מיושם?

דני דנון: או בשנה שעברה?

מרינה מאיר: בשנה שעברה התחלנו גם בהכשרה של אחיות.

אורלי לוי אבקסיס: לא יושם, כי היתה המגיפה.

מרינה מאיר: נכתבו מערכי שיעור עם יעוד לאוכלוסיה חרדית.

מרינה מאיר: זה לא שצריכים - יש מלא חומר, אבל החומר הזה לא נגיש לאנשי מקצוע.

מרינה מאיר: רצינו להנגיש אותו, ולכן הפגשנו את הנושא עם אנשי מקצוע, עם סופרויז'ינים, עם רצון שהם יעבירו את זה, עם ערכת הדרכה ביד, שכל אחד יכול היה לשאול את השאלות ולהתלבט.

מרינה מאיר: זה נעשה במאמץ פנימי שלנו.

מרינה מאיר: בנוסף על זה, מתוך הבנה שהנושא הזה לא יכול להתקיים על "זבנג וגמרנו" בשום מקרה ואין אף פעם מספיק משאבים להשקיע, ויש לנו X אנשים לעבוד - התחלנו בתוך הצוות, תוך היעזרות גם בשפ"י, ביחידה לחינוך מיני, וגם באגודה לתכנון משפחה, לבנות הדרכה לצוות מובחר של אחיות על פרישה מחוזית כדי לסייע להן להרחיב את העבודה הזאת ולהעמיק אותה, כדי שהיא תתחזק ותלך משנה לשנה.

מרינה מאיר: לצערי, בשלב זה, העבודה שלנו כבר מאפריל שנה שעברה לא יכלה להימשך באותו היקף בהכשרות ובהשקעה בצוות, כי הנושא הוצא למכרז, ולמדינה לקח שנה להגיע לאיזו שהיא הסכמה, לאיזו שהיא החלטה.

מרינה מאיר: צר לי, אך זה המצב.

דני דנון: תודה.

דני דנון: עפרה מהסתדרות המורים, בבקשה.

עפרה דונסקי: אני מהסתדרות המורים.

עפרה דונסקי: קודם כל, אני רוצה לומר שאף אחד פה לא צריך לתקוף את אף אחד, כי אנחנו נמצאים סביב שולחן שמנסה לפתור את הבעיה.

עפרה דונסקי: אם אומרים שאין תקן, אנחנו מאז ומתמיד נלחמים על העניין של תקן צבוע בחינוך היסודי ליועצת, ואין דבר כזה.

עפרה דונסקי: החלטנו שהמנהלת יכולה להוריד שעה אחת מסוף שבוע ולתת את זה ליועצת, אבל אין תקן צבוע.

עפרה דונסקי: לכן, זה מביא למצב שאין יועצות בבתי-הספר.

עפרה דונסקי: אני אתכם שאם תהיה יועצת, בהחלט יהיה אפשר לקדם את הנושא.

עפרה דונסקי: אני לא מאמינה שמחנכת כיתה, שיש לה כל כך הרבה משימות ומעבר לזה מערכת היחסים שלה עם התלמידים היא חינוכית לימודית ויש לה כל כך הרבה תקלות עם התלמיד בנושאים אחרים או דברים אחרים, תעשה.

עפרה דונסקי: אבל, מה שאני רואה היום, למשל, ב"אופק חדש" הוא שיש את העניין של שעה פרטנית ושמחנכת או מורה יושבת עם חמישה ילדים, 1 עד 5 תלמידים, לפחות היא תזהה מצוקה, --

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

עפרה דונסקי: --לפחות היא תזהה צורך להפנות את זה למישהו ייעוצי.

עפרה דונסקי: אני לא רואה מורה מעבירה שיעור על חינוך מיני בתוך הכיתה בשיעור חברה.

עפרה דונסקי: לא דיברתם כלום על גני-הילדים.

עפרה דונסקי: גם בגני-הילדים אני לא יודעת מה נעשה.

עפרה דונסקי: הייתי שמחה לשמוע, אבל אני שומעת את נכדיי שאומרים: "זכותי לגופי" ו"המקומות הפרטיים שלי".

אורלי לוי אבקסיס: אז, כנראה שכן נעשה משהו.

עפרה דונסקי: כנראה שמשהו נעשה.

עפרה דונסקי: הנכדה שלי נמצאת בגן של נעמ"ת, ואולי זה בנעמ"ת.

עפרה דונסקי: אני אומרת שצריך להגביר.

עפרה דונסקי: עדיין נמצאים בתוך "אופק חדש" חלק, אפילו לא חצי, מבתי-הספר.

עפרה דונסקי: אני מקווה שזה ימשיך הלאה, ובתי-הספר האחרים, כל אלה שלא נמצאים ב"אופק חדש" ואין להם יועצת, ורק לא לעשות - איך אמר הילד?

עפרה דונסקי: - "וי" על הנושא.

עפרה דונסקי: אנחנו לא בעד לעשות "וי" על הנושא.

עפרה דונסקי: צריך קודם כל להסתכל בעיניים של הילד ולראות איך זה ששלוש שנים ילדה עברה מה שהיא עברה ואף אחד לא זיהה את זה.

אפרת אופנהיימר: זיהו, אבל נתנו לזה שמות אחרים.

אפרת אופנהיימר: לא אמרו: פגיעה מינית.

אפרת אופנהיימר: אמרו: "זו ילדה בעייתית".

אפרת אופנהיימר: את הבעייתיות רואים.

אפרת אופנהיימר: צריך לקשור אותה.

עפרה דונסקי: אבל, מישהו היה צריך לאסוף אותה אל חיקו ולנסות לתחקר משהו.

אורלי לוי אבקסיס: כן, גם הילדה בת ה-10- - -

דני דנון: תודה לכם.

דוברת: תמיד יש ספק בנפגעת ולא בתוקף.

עפרה דונסקי: קודם כל, לטפל בה.

אפרת אופנהיימר: טיפלו בה.

אפרת אופנהיימר: שלחו אותה לטיפול פסיכיאטרי.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: ליועצת היתה גם בעיה שאסור היה לה להכתים את החקירה, כי ברגע שהיא אמרה "אני רוצה להתאבד", באותו רגע היא צריכה להעביר אותה לייעוץ מקצועי ופסיכיאטרי ואבחונים.

אורלי לוי אבקסיס: פה היא כנראה נסגרה בחזרה.

דוברת: זה לא - - -.

דוברת: עד כמה שאני מבינה, הכתמת חקירה היא בהקשרים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: של פגיעה.

דוברת: - - -

דני דנון: אנחנו לא נכנסים כרגע למקרה הזה.

דני דנון: יהודה מארגון ההורים, בבקשה.

יהודה סקר: אני יהודה סקר מארגון ההורים הארצי, ואני גם יושב-ראש הוועד של "הימלפרב" של "פלך" בירושלים.

יהודה סקר: אין חינוך מיני.

יהודה סקר: אל תספרו לנו סיפורים שיש חינוך מיני.

יהודה סקר: אני שומע תגובות גם מהממלכתי וגם מהדתי:

יהודה סקר: אם ההורים לא יוזמים, אין חינוך.

יהודה סקר: אנחנו בתוך "הימלפרב" ובתוך "פלך" יזמנו, ההורים עם המנהלת.

יהודה סקר: אל תספרו לי סיפורים.

יהודה סקר: אני נותן רק דוגמאות קטנות מקוצר זמן, אבל בכל הארץ המצב קורה.

יהודה סקר: בנושא האחיות, חברת הכנסת אורלי ישבה אתנו ועם סגן שר הבריאות: יש אחות אחת ל-7,000 תלמידים.

יהודה סקר: גברתי, אני לא בא אלייך, ואת לא אשמה.

יהודה סקר: אבל, אתם עניתם על מכרז ואתם לא יכולים לעשות כך.

יהודה סקר: זה תפסת מרובה - לא תפסת.

יהודה סקר: אתם צריכים לעמוד בתנאי המכרז.

יהודה סקר: זה מה שיש לי להגיד.

יהודה סקר: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, בימים אלה יוצא מכרז של 200 עמודים לגבי האחיות.

דני דנון: מה רשום במכרז לגבי נושא חינוך מיני?

דוברת: רשום שם 45 דקות לכיתה ו'.

דני דנון: מה הם תנאי המכרז?

דני דנון: מה הן השעות?

דני דנון: אני שואל על המכרז שיוצא.

יהודה סקר: שיוצא.

יהודה סקר: הוא עדיין לא יצא.

דוברת: תעשי חישוב, ותראי שזה לא יקרה.

יהודה סקר: 45 דקות, אבל זה גם לא ברור.

דני דנון: זה גם לא קורה היום.

יהודה סקר: כן, זה לא קורה.

יהודה סקר: היום, אין חינוך מיני.

דוברת: - - - יש להם כישורים רפואיים, ולא כישורים- - -

דני דנון: תודה.

דני דנון: אנחנו חייבים לסכם, וממש בקצרה ניתן לדוברים האחרונים.

דני דנון: בבקשה.

לילי הלפרין: אני לילי הלפרין מתכנית "אמת".

לילי הלפרין: שני בתי-הספר שציינתם פה, גם בקריית-אונו וגם ברחובות, אלה בתי-ספר מצויינים, וכאן אני שומעת את הילדים גם עורגים כאילו להכשרה.

לילי הלפרין: ציינתי קודם שאני נמצאת גם בפריפריה החברתית והגיאוגרפית, ושם יש קושי עם התלמידים עצמם שזה לא עלה כאן בחינוך מיני.

לילי הלפרין: הם מרגישים בעצמם מבוכה.

לילי הלפרין: זה לא רק העניין שהמורה לא יכול או לא מאפשרים.

לילי הלפרין: הילדים לא רוצים את זה.

לילי הלפרין: הם מרגישים שזה לא נעים.

לילי הלפרין: לא נוח להם עם הנושא הזה.

לילי הלפרין: הם עושים בידור ומתחילים לקחת זאת לכיוונים של צחוקים ודברים כאלה.

דוברת: תלוי - - -

לילי הלפרין: בדיוק.

לילי הלפרין: אני גם מעבירה.

לילי הלפרין: אני אומרת את זה.

לילי הלפרין: אני יודעת.

לילי הלפרין: צריך לקחת בחשבון גם איפה מעבירים.

לילי הלפרין: זה מייצג טוב, אבל זה לא מייצג- - -

דני דנון: נכון.

דני דנון: תודה.

גילי סולובצ'יק: אני גילי סולובצ'יק, נציגת השירות לנוער במשרד הרווחה.

גילי סולובצ'יק: אני עובדת עם אוכלוסיות הקצה, שם נושא חינוך מיני שונה ולא דומה למערכת בתי-הספר הרגילה.

גילי סולובצ'יק: אני רוצה להגיד שני דברים.

גילי סולובצ'יק: ראשית, יש לי שלושה ילדים פרטיים בבית: אחד בכיתה ה', אחת בכיתה י' ואחת בכיתה י"ב.

גילי סולובצ'יק: לפני שבאתי לכאן, בדקתי איתם מתי היתה הפעם האחרונה שבבתי-הספר שלהם הם עברו איזה שהוא תוכן שקשור לנושא חינוך מיני.

גילי סולובצ'יק: בני הצעיר בכיתה ה' כן עבר תוכן שקשור לזה.

גילי סולובצ'יק: שני הילדים האחרים ענו כמו שענה, סליחה, אני לא זוכרת את שמך: "הבגרויות קודם, המבחנים קודם".

דוברת: בבית-ספר יסודי עושים יותר מאשר בתיכון.

גילי סולובצ'יק: שנית, אני רוצה להגיד שבעיניי הסיפור של עיסוק בנושא של חינוך מיני מהפריזמה הנורמטיבית שלו - צריך לעשות את האבחנה מי יכול להעביר את זה בין בתי-הספר היסודיים וגני-הילדים לבין החטיבות ובתיכון.

גילי סולובצ'יק: בבתי-הספר היסודיים והגנים אני חושבת שמורים בהחלט יכולים לעמוד ולהעביר את התוכן הזה, וצריך למצב ולמקם זאת בתוך מצבת השעות של בתי-הספר היסודיים והגנים, אבל מורים כן יכולים לעמוד ולהעביר את זה.

גילי סולובצ'יק: זה לא מביך כל כך.

גילי סולובצ'יק: אגיד אחרת: אפשר להכשיר את המורים ביתר קלות לעמוד מול קבוצות הילדים האלה.

גילי סולובצ'יק: אני מביעה את עמדתי.

גילי סולובצ'יק: יחד עם זאת, אני חושבת שבחטיבות הביניים והתיכונים צריך ליצור איזו שהיא תכנית שמביאה אנשים מבחוץ, בכללם אגב גם בני-נוער כי ההשפעה של קבוצת השווים על בני-הנוער הרבה יותר משמעותית בהרבה מאד מצבים מההשפעה שלנו.

גילי סולובצ'יק: אני חושבת שהמורים והיועצים צריכים לקבל הכשרה אינטנסיבית מאד בחטיבות ובתיכונים לזיהוי ולאיתור נכון של הבעיות.

גילי סולובצ'יק: אני חושבת שצריך יחד עם אתם לעשות את תכנית ההכשרה.

גילי סולובצ'יק: אני חושבת שהיועצים צריכים להיות אמונים על התיווך ועל האיגום של המשאבים החיצוניים שמכניסים לתוך המערכת כמו "דלת פתוחה" יחד עם העבודה שנעשית בכיתות, ולא להשתמש רק בטריגרים של אירועים עיין ערך "עמק יזרעאל", תל-אביב וכו' כטריגרים לדיבור על נושא חינוך מיני.

גילי סולובצ'יק: בהיעדר שעות יעודיות ספציפיות, לתת את הכל תחת סל של "כישורי חיים" זה "תפסת מרובה - לא תפסת".

גילי סולובצ'יק: זה לא יקרה.

גילי סולובצ'יק: אם לא יגידו "X מתוך השעות של 'כישורי חיים' זה לזה ו-Y זה לזה", זה פשוט לא יקרה, וזאת במיוחד לא במקומות שבהם המכוּונוּת ללמידה מאד משמעותית והישגית לא מאפשרת לנו לעשות זאת.

גילי סולובצ'יק: אני חושבת על בתי-ספר, אני חושבת על בית-הספר של בני, ואני אומרת: "ואללה, מה אני רוצה מהם?".

גילי סולובצ'יק: מחד, אני אומרת להם "אם הוא לא מגיע ל-5 יחידות בזה ול-5 יחידות בזה ואתם לא תתנו לו תגבור במתמטיקה, אני אבוא אליכם בטענות".

גילי סולובצ'יק: מצד שני, אני לא יכולה לבוא אליהם בטענות על זה שהיועצת בחרה, כי היא גם מורה למתמטיקה, בשעה שיש לה ל"כישורי חיים" לתגבר אותם כי מחר יש מבחן מגן.

גילי סולובצ'יק: אם זה לא נכנס לתוך תכנית הליבה בצורה ספציפית, בצורה ממוקדת, יחד עם תגבור חיצוני לכל אחד מהנושאים האלה, כי אי-אפשר לעשות זאת רק בכוחות פנימיים של המערכת - זה פשוט לא יקרה.

דני דנון: ברור.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אנחנו חייבים לסיים.

דני דנון: האגודה, כבר התייחסתם.

דני דנון: הדוברת האחרונה, בדקה בבקשה.

נויה בוטון: אני נויה בוטון מאל"י (האגודה להגנת הילד).

נויה בוטון: אני רוצה להגיד עוד משהו.

נויה בוטון: קודם כל, אנחנו באמת עובדים באופן צמוד עם הרבה מאד בתי-ספר שפונים אלינו לקבל איזה שהוא סיוע לתוך בתי-הספר.

דני דנון: האם אתם נכנסים לבתי-ספר?

נויה בוטון: הרבה מהם.

דני דנון: המועצה לא פה, נכון?

אביטל פרידמן: כן.

דני דנון: המועצה פה.

דני דנון: אני יודע שאתם נכנסים.

אביטל פרידמן: נכון.

דני דנון: האם אל"י גם נכנסים?

נויה בוטון: הרבה מאד.

דני דנון: באלו גילאים?

נויה בוטון: הרבה מאד יסודי.

דני דנון: מה זה "הרבה"?

דני דנון: האם יש לכם כמותית?

דני דנון: האם זה מדיד?

דני דנון: לכמה נכנסים באחוזים?

נויה בוטון: אני יכולה להגיד שנניח, בשנה החולפת, 2009, אני חושבת שהיינו בערך ב-120 בתי-ספר יסודיים.

אורלי לוי אבקסיס: מי מממן את זה?

נויה בוטון: בית-הספר עצמו, והרבה פעמים ההורים.

דני דנון: זה נכון גם לגבי המועצה.

נויה בוטון: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: כאילו מתחלקים.

אורלי לוי אבקסיס: העמותה מתחלקת עם בית-הספר.

נויה בוטון: כן.

אורלי לוי אבקסיס: עיריות שאין להן כסף גם לא יביאו.

דני דנון: ביחד שניכם, כמה אחוז אתם נכנסים?

דני דנון: האם מישהו יודע את זה?

אביטל פרידמן: אין לי את הנתונים האלה.

אביטל פרידמן: לא לדיון הזה.

דני דנון: מן הסתם ברמת-השרון ידאגו שאתם תיכנסו, ואם ניסע דרומה או צפונה - - -

דוברת: לא, לא.

אורלי לוי אבקסיס: הרצון הטוב של מנהל בית-הספר והיכולת של - - -

נויה בוטון: לא.

קריאות: - - -

דני דנון: אם מישהו משלם על זה, אז זה במקומות שאפשר לשלם.

דוברת: אבל, הם יכולים על משהו אחר.

דוברת: על "תגבורית".

דוברת: - - -

אפרת אופנהיימר: יש סטיגמה לבתי-ספר שהכניסו עמותות כאלה ויגידו: "בואו ונדבר על בעיות שקיימות".

אפרת אופנהיימר: בתי-הספר שבהם היוקרה חשובה מהכל, גם לא יכניסו עבודה כזו.

דני דנון: כן.

דני דנון: זה גם כסף.

דוברת: אני רוצה לומר לגבי, למשל, לוד ורמלה, שבטח לא נחשבות לערים - - -

נויה בוטון: נכון.

נויה בוטון: אני רוצה להגיב.

נויה בוטון: אני רוצה להגיד שאנחנו עובדים עם שפ"י בהרבה מאד שיתופי פעולה גם על ערי פריפריה, ושם יש תרומות ומימון נוסף.

נויה בוטון: בדרך-כלל, דווקא במקומות האלה הפרוייקטים האלה מאד-מאד מוצלחים.

נויה בוטון: הפרוייקט כולל גם הכשרה של הצוות מתוך - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל, אנחנו מעמיסים איזו שהיא מעמסה כלכלית על אותם מקומות שגם קשה בהם.

אורלי לוי אבקסיס: בואו ונוציא את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזה צריך להיות משהו מובנה בתוך תכנית הלימודים של משרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: נקודה.

אורלי לוי אבקסיס: או שיהיה משהו מסודר, משהו שיש לו איזה שהוא ארגון-גג.

נויה בוטון: אם פעם הרגשנו בעמותה שהפניות אלינו קורות אחרי שיש איזה שהוא כאוס או איזה שהוא אירוע בבית-ספר או אירוע של פגיעה מינית ולא יודעים מה לעשות, היום אני יכולה להגיד שבתי-ספר פונים אלינו כבר באוגוסט לקראת השנה הבאה.

נויה בוטון: רוצים להכשיר ורוצים להכשיר את הקרקע.

נויה בוטון: אני יכולה להגיד, שמהעבודה שלי מול הרבה מאד יועצות, יש מקומות שהיועצות עושות עבודת שתי וערב מדהימה.

נויה בוטון: היינו רוצים לראות זאת ביותר בתי-ספר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים יועצות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים יועצות בכל בית-ספר.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אנחנו נעשה איזון, ונשמע את נציגת המועצה הלאומית לשלום הילד.

דני דנון: בבקשה.

אביטל פרידמן: אומר מלה על נושא הקושי לדבר על מיניות, שהוא כמובן משהו שכולנו מודעים אליו.

אביטל פרידמן: הפעילות שלנו, שהיא לכיתות ג'-ד', מתעסקת באיזה שהוא מצע רחב של זכויות ילדים.

דני דנון: בני בכיתה ג' הגיע עם זכויות הילד, ואמר: "היו אצלי...".

דני דנון: מה שלא אהבתי הוא שנתתם טלפון לילדים; אני חושב שאם לילד בכיתה ג' יש בעיה, הוא צריך לפנות למורה או למישהו.

דני דנון: לתת טלפון?

דני דנון: - אמרתי לו: "בוא ונתקשר ונבדוק אם עונים", והוא אמר: "אני לא רוצה שיידעו שאני מתקשר".

דני דנון: זו ההערה היחידה, אבל כל הכבוד.

אביטל פרידמן: אפשר להרחיב בנושא הזה, אבל מצד שני יש ילדים שמרגישים שדווקא הגורם המרוחק יכול לעזור להם, ולצורך זה ניתן המספר.

אביטל פרידמן: בכל מקרה, הפעילות שלנו מדברת על זכויות ילדים באופן כללי ועל הזכות לא להיפגע וגם לא לפגוע.

אביטל פרידמן: לפעמים, מהפלטפורמה הזאת יותר קל לעסוק גם בתכנים שהם יותר נפיצים, ואנחנו משתדלים לעשות זאת באמת בכיתות ג'-ד'.

אלון רייכמן: אני שומע על הרבה סדנאות והכל.

אלון רייכמן: האם בחטיבה הכל מופסק?

דוברת: לא, לא הכל מופסק.

דוברת: יש מרכז סיוע לנפגעות מינית.

דני דנון: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: היושב-ראש, אני מתחננת: יש לי שאלה אחרונה.

דני דנון: לא יהיה לך זמן לקבל תשובה.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי - בגלל שאני רואה שיש הרבה עמותות וארגונים, שקודם כל אני מברכת על זה במיוחד כאשר יש איזה שהם פערים בין מה שאנחנו רוצים לבין מה שהמשרד - - -

דוברת: - - - חלל ריק.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא: האם אותה הסדנא שנמצאת דרך הארגון הזה ואותה סדנא שנמצאת דרך ארגון אחר, ואל"י ועל"ם ומרכזי הסיוע ואלף ואחד דברים - האם יש כאן איזו שהיא אחידות בחומר?

נועה הריס: מרכזי הסיוע עושים עכשיו מחקר.

נועה הריס: נעשה מחקר על יעילות סדנאות המניעה שלנו.

נועה הריס: אני רוצה לסיים בשני ציטוטים של תלמידים שעברו סדנאות אצלנו.

נועה הריס: אחד אמר: "למדתי איך לגשת לנערה ולאמת אתה מה שקורה בינינו ושהכל בהסכמה", וזה נאמר בסיום של שלוש סדנאות.

נועה הריס: ציטוט נוסף: "למדתי שעדיף לברר דברים ולהיות מובך לרגע מאשר להיות מובך לחיים".

דני דנון: תודה.

דני דנון: אין לנו זמן.

אפרת אופנהיימר: אבל, גם החלוקה פה היא כן ברורה.

אפרת אופנהיימר: הם עובדים עם בתי-ספר יסודיים, ואנחנו עובדים עם תיכונים.

אפרת אופנהיימר: יש פה את ה"דלת הפתוחה" שעוסקת במיניות בריאה.

אפרת אופנהיימר: אנחנו לא מדברים על חינוך מיני.

אפרת אופנהיימר: אנחנו עוסקים במניעת אלימות מינית.

דני דנון: לא.

דני דנון: אבל יש את עניין הפיקוח.

דני דנון: שפ"י, משפט אחרון בבקשה.

שוש צימרמן: אני רוצה להגיד שני דברים.

שוש צימרמן: אנחנו חושבים שהמורים הם אלה שצריכים ללמוד לדבר עם ילדים על המצב, על החיים, שלהם.

דוברת: צריכים ללמד אותם.

שוש צימרמן: הם נמצאים עם ילדים, גם כאשר העמותות הולכות.

שוש צימרמן: אם אנחנו רוצים שמורים יוכלו לדבר גם דרך-אגב ולא רק בשיעור מובנה ולזהות, הידע צריך להיות בבית-ספר.

שוש צימרמן: מחקר שעשינו לפני שנתיים דווקא על עבודה למניעת הטרדה מינית - היו צופים נייטרליים בְּכיתות והם לא ידעו מי זה מי מעביר שם.

שוש צימרמן: העבירו מחנכים, יועצות וגופים מן החוץ.

שוש צימרמן: תוצאות המחקר, ואני מוכנה לשלוח לכם זאת כאן לכנסת, אומרות: במקום שהיתה פעילות חשובה וטובה והכיתה היתה מעורבת, הסוקרים לא ידעו להגיד מי מחנך, מי יועצת, ודווקא עם גוף חיצוני במקרה הזה היתה בעיה.

דוברת: אבל, צריך ללמד אותם.

דני דנון: הודעת הסיכום של הישיבה: הוועדה לזכויות הילד רואה בדאגה את העובדה שאין למערכת החינוך בישראל שום כלי מדיד הבודק אם בכלל מועברים שיעורים בנושא חינוך מיני.

דני דנון: מערכת החינוך מפקירה את הזירה החשובה לטלוויזיה ולאינטרנט, בהם ילדים ונוער נחשפים לתכנים מעוּותים.

דני דנון: העובדה שאין יועצים חינוכיים בלמעלה מ-50% מבתי-הספר היסודיים חמורה ובעייתית, ולא מאפשרת הכשרה ראויה של המורים.

דני דנון: הוועדה תקדם חקיקה בנושא, על מנת לקדם הימצאות יועצים חינוכיים בכל בתי-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: דרך-אגב, היום כבר הגשנו- - -

דני דנון: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לקבל בהקדם את רשימת הנושאים הנכללים במסגרת "כישורי חיים" לפי הטבלאות של הגילאים השונים.

דני דנון: הוועדה קוראת לשר החינוך להתערב באופן אישי, לתת עדיפות עליונה לנושא שמירת כבוד האדם וכיבוד וזכויות הפרט.

דני דנון: משרד החינוך חייב להגדיר בצורה פרטנית וברורה שעות ייעודיות לנושא חשוב זה.

דני דנון: אני מודה לכולם על הישיבה.

דוברת: שויון מגדרי.

דני דנון: נוסיף: ושויון מגדרי.

דני דנון: הישיבה נעולה.

דני דנון: תודה רבה.