ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 251, 2010-03-10 09:30

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: היום יום רביעי, כ"ד אדר, 10.3.2010.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: הנושא: משבר העבודה במפעל תע"ש.

חיים כץ: הייתי רוצה לשמוע סקירה.

חיים כץ: אבנר, אתה תיתן סקירה על המצב ואחר-כך ארגון העובדים?

אבנר רז: יש פה את הבעלים.

חיים כץ: עזוב, הבעלים בסוף.

חיים כץ: אנחנו ניתן להם את זכות התשובה.

אבנר רז: אני אבנר רז ואני יו"ר התעשייה הצבאית.

אבנר רז: בשנה האחרונה החברה, יחד עם משרד האוצר, משרד הביטחון, ארגון העובדים וההסתדרות, פעלנו לקיום תכנית הבראה והפרטה של החברה על בסיס סיכום עקרוני שהושג לפני כשנה ורבע בין משרד הביטחון, משרד האוצר, ההסתדרות, העובדים והחברה.

אבנר רז: במסגרת ההסדר, שהעקרונות שלו סוכמו, החברה היתה צריכה להיות חברה בריאה, על ידי הוצאת 950 עובדים לפנסיה מוקדמת, דבר שבעיקרון סוכם בין החברה, האוצר והעובדים.

אבנר רז: היא הגיעה להסדר של הקרקעות, כל מה שקשור בנושא איכות ה סביבה ותקצוב הקווים האסטרטגיים של תע"ש על-ידי משרד הביטחון.

אבנר רז: כתנאי לכל התכנית, שכפי שאמרתי, היא תכנית הבראה תוך הפרטה, או הפרטה תוך הבראה, שני הדברים יחד – אגב, החברה סובלת כבר 5-6 שנים מתזרים שלילי מאוד שעיקרו עודף כוח אדם באחת החטיבות המרכזיות של החברה - - -

חיים כץ: מה זה תזרים שלילי?

אבנר רז: בשנת 2010 התזרים השלילי, כפי שהוא נראה היום לחברה, הוא בסביבות 250 מיליון שקל תזרים שלילי, בין 200 ל-250 מיליון.

אבנר רז: היה שיפור קל בחודשים הראשונים של השנה, התחלנו בתזרים שלילי הרבה יותר גבוה.

אבנר רז: צריך לציין שהעודף של 950 עובדים הוא בערך 160 - 170 מיליון שקל הוצאה מיותרת לחברה.

אבנר רז: יש הסכמה עם העובדים לגבי הוצאת העובדים האלה.

אבנר רז: באופן כללי יש גם הסכמה עם האוצר לתקצב את הפרישה שלהם.

אבנר רז: הבעיה היא שכל התהליך הזה חייבים לעשות אותו לפי החלטות הממשלה במסגרת הליך ההפרטה של הממשלה.

חיים כץ: כי אחרת?

אבנר רז: ואחרת, החברה נמצאת במצב הזה, כמה שידוע לי, לפחות 5 שנים ואפילו יותר בעיקר – יש עוד בעיות בחברה שמשפיעות על התזרים.

אבנר רז: יש את הפנסיות הותיקות יש את - - -

חיים כץ: מה התפקיד של הבעלים בעניין?

חיים כץ: חוץ מלקחת דיבידנדים של חברה מצליחה, מה הוא משקיע כשחברה כושלת?

חיים כץ: לא כושלת אבל נמצאת במצוקה בגלל משברים?

חיים כץ: איפה האבא הנותן לילדים?

חיים כץ: מה הוא נותן?

חיים כץ: מה התפקיד שלו בכוח, רק לקחת?

חיים כץ: מה התפקיד שלו?

אבנר רז: לצערי לא שילמנו דיבידנדים כי הפסדנו כל השנים.

חיים כץ: האבא צריך להשקיע, מה לעשות.

חיים כץ: מה, בגלל שהילד לא מרוויח אז הוא לא נותן לו טיפולי שיניים?

אבנר רז: הכלה לא יפה, זה נכון.

חיים כץ: כלה לא יפה אבל האבא עשה אותה.

אבנר רז: אנחנו בדרך להבריא אותה.

חיים כץ: היא לא יפה, לקחה את הגנים של האבא.

אבנר רז: הגנים של תע"ש טובים מאוד.

קריאה: הגנים של תע"ש מצוינים, פשוט מקלקלים אותם האוצר.

אבנר רז: הגנים של תע"ש מצוינים.

אבנר רז: כרגע יש בעיה בתוך התכנית הזאת, שלא פתורה, שבטח מנכ"ל רשות החברות יסביר את זה היטב.

אבנר רז: ישנו הנושא של רשת הביטחון לעובדים.

אבנר רז: יש הסכמה להוציא 950 עובדים.

אבנר רז: ארגון העובדים בהסתדרות ביקשו שלעוד 1,000 עובדים מתוך ה-2,500 – 2,700 עובדים שנשארים בחברה, תינתן רשת ביטחון בהיקף זהה לפנסיה.

חיים כץ: מה זה רשת ביטחון?

אבנר רז: רשת ביטחון בהיקף זהה לפנסיה שמקבלים ה-950 עובדים שיוצאים.

אבנר רז: זאת פנסיה מוקדמת ואתה מכיר את זה.

חיים כץ: אני לא מכיר כלום.

אבנר רז: לא, חברות ממשלתיות עברו את זה.

אבנר רז: זה סדרי גודל של מיליון שקל לשים בקופה עבור כל עובד.

אבנר רז: כדי שהוא יוכל, אם יהיה צורך, להוציא אותו לפנסיה.

אבנר רז: בקטע הזה המשא ומתן נתקל בקשיים.

אבנר רז: בעצם לפי הגדרת משרד האוצר הוא נכשל.

אבנר רז: אני אישית חושב שלא, אני חושב שצריך לעשות מאמץ להחזיר את כולם לשולחן הדיונים ולסיים את הדבר הזה.

חיים כץ: ואז מה עושים אם הוא נכשל?

חיים כץ: מה עושים עם העובדים?

חיים כץ: בוא נגיד שהאוצר אומר שהוא נכשל.

חיים כץ: אין עבודה, כל חודש משלמים משכורת.

חיים כץ: מה עושים?

אבנר רז: זאת הבעיה.

אבנר רז: צריך להוציא את העובדים האלה לפנסיה.

אבנר רז: צריך להוציא אותם.

אבנר רז: 160 – 170 מיליון שקל כל שנה שהחברה מפסידה, זה בדיוק היקף העובדים הנוספים שהחברה לא זקוקה להם היום.

אבנר רז: אני מציין שיש הסכמה עם ארגון העובדים שאפשר להוציא אותם.

אבנר רז: אין פה ויכוח - - -

חיים כץ: לא בסוף התהליך.

חיים כץ: אפילו אם האוצר היה מחליט עכשיו שהוא רוצה להוציא אותם לפני ההפרטה, ארגון העובדים היה מוכן שיוציאו אותם, כשהאוצר מממן.

חיים כץ: שלא ייווצר מצב שהם יצאו לפנסיה ופתאום לא מקבלים את הגמלה כמו שהיה בעבר.

אבנר רז: כן, זה המצב בדיוק.

חיים כץ: אדוני, מנכ"ל רשות החברות הממשלתיות.

חיים כץ: אתה כבעלים, מה יש לך להגיד כשאתה משאיר את הילד ברחוב.

חיים כץ: אני לא רוצה להגיד כלה כי שמעתי על שוביניזם.

חיים כץ: אתה משאיר את הילד ברחוב ואין אחריות של ההורים, אין אחריות של הבעלים.

חיים כץ: רק לקחת?

חיים כץ: בבקשה אדוני.

דורון כהן: אדוני היושב ראש, החברה נמצאת במצב עסקי קשה.

חיים כץ: מי אדוני, לפרוטוקול?

חיים כץ: תראה, פה זה ועדת העבודה והרווחה ואנחנו דואגים לעובדים.

חיים כץ: אחר-כך היא רושמת מי דיבר, אחר כך תהיה לה בעיה והיא לא תדע.

דורון כהן: אני מנהל רשות החברות הממשלתיות וגם אנחנו דואגים לעובדים.

חיים כץ: אני רואה.

דורון כהן: העובדים האלה מקבלים משכורת כל חודש, למרות שהחברה לא מסוגלת לייצר את השכר שלהם.

דורון כהן: העובדים האלה, כואב לנו הלב שיש מאות עובדים שמגיעים כל בוקר למפעל ואין להם מה לעשות.

דורון כהן: הם יודעים שהעתיד שלהם לוט בערפל והם יודעים שאין ודאות ויציבות תעסוקתית.

דורון כהן: מצד שני, אנחנו יכולים לתת גם בגבולות האפשרי כי מעבר לעובדים של תע"ש יש עוד מדינה.

דורון כהן: אם החברה אומרת שיש 950 עובדים מיותרים והעובדים אומרים שיש 950 עובדים מיותרים, אז שיכינו תכנית איך מוציאים את העובדים.

דורון כהן: אבל השיחות - - -

חיים כץ: היו"ר אמר שהוא כבר הכין תכנית, שהוא ישב מולך.

חיים כץ: זה מה שהוא אמר.

חיים כץ: אני לא יודע, אני לא הייתי שם.

דורון כהן: אין תכנית הבראה לחברה.

דורון כהן: שיכינו תכנית הבראה שאומרת לשלוח 950 עובדים הביתה ולממן את הפיטורים של העובדים ואת ההתייעלות וההבראה של החברה.

דורון כהן: דיברו איתנו על תכנית להפרטה, כשהתכנית להפרטה כללה שני דברים שאנחנו לא יודעים לתת.

דורון כהן: דבר אחד שביקשו, זה לקבוע איך מפריטים את החברה.

דורון כהן: עם כל הכבוד, ממשלת ישראל ביקשה ממני לייעץ לה איך מפריטים את החברה.

דורון כהן: אנחנו אוהבים מאוד לעשות הנפקות כשאפשר.

דורון כהן: אנחנו עושים את זה בימים האלה בנמלים, אנחנו עושים את זה במקרים אחרים במקומות אחרים.

דורון כהן: רשות החברות עשתה גם הנפקות מוצלחות.

דורון כהן: את החברה הזאת צריך למכור בדרך אחרת.

דורון כהן: אי-אפשר למכור אותה בדרך של מכירה לציבור, היא לא בשלה, כי זה ייקח 3-4 שנים.

דורון כהן: את החברה הזאת צריך למכור ומהר בדרך של מכירה במכרז למשקיע.

חיים כץ: אתה יודע מה זאת מכירה מהירה?

חיים כץ: במכירה מהירה מי שקונה קונה הזדמנות.

חיים כץ: אני חושב שאני הייתי חלק מוועדת הכספים שטרפדה את מכירת "עשות אשקלון" ב-14 מיליון שקל, כשרק האדמות היו שוות 35 מיליון.

קריאה: ומפעל הנשק הקל?

חיים כץ: סלח לי אדוני.

חיים כץ: "עשות אשקלון" טורפד בוועדת הכספים.

חיים כץ: בקלות המדינה באה לתת את הנכסים.

חיים כץ: בקלות, מוותרת על נכסיה שנבנו בהרבה השקעה, בהרבה מאמץ, בהרבה שכל.

חיים כץ: בקלות נותנים לחברים.

חיים כץ: "עשות אשקלון" זה היה ממש לחברים.

חיים כץ: אני לא יודע אם זה לחברים שלך, אני לא יודע מי החברים שלך, אבל זה ניתן לחברים.

חיים כץ: זה היה חברים שלי.

דורון כהן: אנחנו חייבים לעשות הכול בצורה תקינה.

דורון כהן: אם יש דברים שנעשים בצורה לא תקינה, זאת כבר אחריות אישית.

דורון כהן: לגבי הצורה שנמכור את החברה, לכל חברה יש את הדרך שמתאימה למכור אותה.

דורון כהן: אי-אפשר למכור חברה אחרת בצורה שמתאימה למכירה של חברה אחרת.

דורון כהן: לכן הדרך שמתאימה למכור את החברה הזאת זה בדרך של מכרז ולא בדרך של הנפקה בבורסה, וזאת עמדה מקצועית.

דורון כהן: אני מוכן להתמודד עם כל מי שמוכן להסביר לי.

דורון כהן: דרך אגב, מי שמוכן ולבוא – אם יש חתם שמוכן לבוא ולתת שיק, שייקח.

דורון כהן: הדבר השני זה מה קורה אם העובדים שנשארים ומבקשים מהמדינה להתחייב לרשת ביטחון בכסף שיופקד היום לפנסיה של כל עובד שיגיע לגיל 50 ויחפוץ לצאת לפנסיה, גם אם הוא חיוני, גם אם הוא נחוץ, גם אם צריך אותו.

דורון כהן: לא מדברים על מקרה של קטסטרופה, מדברים שהמדינה היום תממן פנסיה לשני שליש מהעובדים.

דורון כהן: יש עובדים שמוכנים ללכת היום, שאף אחד לא חולק על זה שהם לא נחוצים, לפחות ההנהלה והעובדים לא חולקים על זה שהם לא נחוצים.

דורון כהן: שליש נוסף, עוד 1,000 עובדים, אפילו אם הם הכי נחוצים ועובדים במפעל הכי חיוני, בא להם לפרוש, המדינה בתנאים מופלגים שאין אח ורע להם במגזר הציבורי ובחברות הממשלתיות, בוודאי ובוודאי שלא במגזר הפרטי.

דורון כהן: במגזר הפרטי אין דבר כזה פנסיה מוקדמת.

דורון כהן: הם יקבלו פנסיה מוקדמת ואדוני יודע מה זה לפי שכר אחרון לפי תנאים מועדפים.

חיים כץ: אני לא מבין מה שאתה מדבר.

חיים כץ: יושבים נציגי העובדים, שהם לא עובדי מדינה והם בטח לא מנכ"לים והם פחות מבינים והם רואים מה המדינה עשתה.

חיים כץ: הם אומרים: למה אנחנו עובדי תע"ש פחות טובים מעובדי מספנות ישראל?

חיים כץ: המדינה נתנה את זה.

חיים כץ: למה אנחנו עובדי תע"ש - - -

שלי יחימוביץ': ביבי נתן את זה.

חיים כץ: למה אנחנו עובדי תע"ש פחות טובים מעובדי רפא"ל?

חיים כץ: אנחנו רוצים פתיחה וסגירה.

חיים כץ: אנחנו רוצים שתעלו לנו את השכר ב-50%, תוציאו אותנו לפנסיה בסוף החודש, נתחיל לעבוד ב-1 לחודש כעובדים חדשים בחוזה סגור ל-10 שנים.

חיים כץ: אנחנו רוצים.

חיים כץ: תסביר לי כאבא, למה הילדים האלה פחות טובים מהילדים האחרים?

חיים כץ: למה מה שנתת לגוף אחד, אתה או קודמיך – אני יודע שאתה לא היית בתפקיד כשנתנו למספנות ישראל.

חיים כץ: למה אפשר לתת למספנות ישראל לבחור 5 שנים.

חיים כץ: כל עובד במספנה שלא רוצה, הולך הביתה בתנאים מוגדרים, כל עובד.

חיים כץ: למה הוא יכול ללכת הביתה והם לא יכולים לבחור?

חיים כץ: למה הם פחות טובים?

חיים כץ: אני רוצה להבין למה עובדי תע"ש פחות טובים?

דורון כהן: אני דיברתי עם הרוכש של מספנות ישראל, הוא מוכן להשתתף על מכרז לרכישת תע"ש ולנהל את המשא ומתן עם העובדים בעצמו, כמו שהוא עשתה במספנות ישראל.

חיים כץ: עוד פעם.

דורון כהן: שוחחתי עם הרוכש של מספנות ישראל.

דורון כהן: הוא מבקש להשתתף במכרז לרכישת תע"ש ולנהל את המשא ומתן עם העובדים בעצמו, כמו שהוא עשתה במספנות ישראל.

שלי יחימוביץ': חוצפה.

חיים כץ: מצוין.

דורון כהן: זה מה שהיה במספנות ישראל.

דורון כהן: אדוני, מכובדי, מה שהיה במספנות ישראל זה משא ומתן בין הרוכש לבין העובדים.

דורון כהן: אתם רוצים לעשות את זה גם פה, בבקשה.

חיים כץ: ההסכם במספנות ישראל לא היה עם הרוכש, עם המדינה.

חיים כץ: המדינה נתנה ערבות.

חיים כץ: גם פה, תנו ערבות, הוא יעשה עם מי שהוא רוצה.

חיים כץ: אתה תהיה ערב לזה שכל עובד – מה שהם מבקשים זה בדיוק מה שקיבלו מספנות ישראל.

חיים כץ: כל עובד שרוצה ללכת הביתה, כמו אותו מעסיק שבהפרטה לא ירצה איזה עובד מסוים הוא יפטר אותו.

חיים כץ: הוא יפטר אותו ולא יעזור לעובד כלום.

חיים כץ: אותו דבר אומר העובד: הרוכש לא רוצה אותי בעבודה, יכול גם להיות שאני לא רוצה לעבוד אצלו, תן לי ללכת.

חיים כץ: תן לי בתנאים המוגדרים האלה ללכת הביתה.

דורון כהן: אם המתווה של קודם מכרז ואחר-כך משא ומתן מקובל על העובדים, הוא מקובל גם עלינו.

חיים כץ: אם זה כך, אז בוא נעבור לעובדים.

אריה ביבי: אבל למה הם צריכים לנהל משא ומתן עם הרוכש?

דורון כהן: זה מה שהיה במספנות ישראל, אני לא העליתי את הדוגמה.

דורון כהן: אתם העליתם את הדוגמה.

חיים כץ: חבר הכנסת אריה ביבי, אנחנו העלינו את הדוגמה וזה בסדר.

חיים כץ: לפחות שם הם ידעו מה הם יקבלו.

איציק יהודה: אני יושב ראש ארגון עובדי התעשייה הצבאית.

איציק יהודה: כבוד היושב ראש, חברי כנסת נכבדים, אורחים, מוזמנים.

איציק יהודה: תרשה לי, לכמה דקות, לא כהרגלי בעל-פה, כמה נקודות בסיסיות לגבי התעשייה הצבאית.

איציק יהודה: יש חברי כנסת חדשים ואני רוצה לעדכן אותם במצב התע"ש.

איציק יהודה: בשנת 1990, לפני 20 שנה, עברה תע"ש מיחידת סמך לחברה ממשלתית ללא סידור ההון העצמי של החברה והטילו על החברה לשלם את הפנסיות לגמלאיה.

איציק יהודה: החברה הממשלתית היחידה בארץ, שמשלמת את הפנסיה לגימלאיה.

איציק יהודה: לא כפי שרפא"ל התגלחה עלינו, למדה את זה, ויצאה בהסדר שאם היינו נמצאים בהסדר הזה, או התעשייה האווירית היו בהסדר הזה, היינו כבר בשמיים.

איציק יהודה: עד היום החברה שילמה 880 מיליון לגימלאיה.

איציק יהודה: זאת אומרת, שעובדי התעשייה הצבאית שיושבים כרגע במפעלים ועובדים בשביל מתקנים חשובים למדינה, הדבר הראשון ב-1 לחודש, משלמים קודם את המשכורת לגמלאים שיושבים בבית.

איציק יהודה: זה 880 מיליון שקל עד היום.

חיים כץ: כמה זה לחודש?

איציק יהודה: סדר גודל של 8 מיליון שקל.

איציק יהודה: ויש עוד 250 מיליון שקל עד שנת 2025 לשלם לגמלאים הללו.

איציק יהודה: בשנת 2000 הוקמה ועדת ואיש, שהמליצה להפריט את התע"ש ולמכור מפעלים לא מרוויחים.

איציק יהודה: הסכמנו למכור שני מפעלים בפרוטות.

איציק יהודה: מפעל אחד, סמי קצב, בעל מספנות ישראל, קנה במיליון וחצי דולר, כאשר על המדף היו מוצרים בהיקפים אדירים.

איציק יהודה: היתה על זה ועדת ביקורת המדינה, היתה על זה ועדת חקירה.

איציק יהודה: בצורה כזאת מכרו את המפעל.

איציק יהודה: אותו הדבר היה במפעל התעופה.

איציק יהודה: הסכמנו והלכנו לתכנית הבראה כשבת

איציק יהודה: כנית ההבראה הזאת, העובדים נתנו מכספם, 400 מיליון שקל להבריא את החברה כי האמנו, עוד פעם האמנו, לרשויות, למשרד האוצר, למשרד הביטחון שיהיה טוב.

איציק יהודה: לא יצא מזה שום דבר מכיוון שמשרד האוצר, באופן שיטתי, התחיל לתת הלוואות לתע"ש בריבית גבוהה, כשהבנקים לא נותנים ריבית כזאת.

איציק יהודה: ביקש אותם בחזרה אחרי חצי שנה.

איציק יהודה: הוא ידע שתע"ש לא תוכל להחזיר בחצי שנה והוא התחיל לשים משקולות על החברה הזאת.

איציק יהודה: הממשלה החליטה, באוגוסט 2005 להפריט את התעשייה הצבאית.

איציק יהודה: ההחלטה היתה לקחת שני מפעלים, מלת"ם וגבעון ולהעביר אותם, או תעשיה אווירית/רפא"ל ואת יתר התעשייה הצבאית לזרוק לכלבים.

איציק יהודה: בשנת 2005 התנגדנו להפרטה.

איציק יהודה: עד לפני שנה התנגדנו לתהליך ההפרטה.

איציק יהודה: עד היום אני חושב שאסור לנו להפריט מעבדות לאומיות, שהן קודש הקודשים.

איציק יהודה: מלחמת לבנון השנייה הוכיחה כמה צה"ל זקוק לנו מעכשיו לעכשיו.

איציק יהודה: המדינה שלנו מוקפת אויבים ואל לנו להיות תלויים בחסדיהם של בנות הברית.

איציק יהודה: אני קורא ומזהיר.

איציק יהודה: משרד האוצר פגע בכושר הייצור שלנו ועסק במשך השנים בטרור תעסוקתי.

איציק יהודה: הוא כל הזמן שם משקולות עלינו.

איציק יהודה: לאחר שניסינו להתמזג עם התעשייה האווירית, היה ניסיון כזה בשנת 2007-2008.

משה מוץ מטלון: למה הוא לא צלח?

איציק יהודה: כי משרד האוצר לא רצה.

איציק יהודה: משרד האוצר רוצה להפריט כל דבר שזז במדינה הזאת.

איציק יהודה: אם היינו מתמזגים עם תעשייה אווירית זה היה יותר זול אבל היינו ממשיכים להיות חברה ממשלתית.

איציק יהודה: לכן זה לא צלח.

איציק יהודה: אף אחד לא חשב על איחוד תשתיות במדינה הזאת.

איציק יהודה: אף אחד לא חשב על משאבים שמתבזבזים כפול.

איציק יהודה: הם לא רצו.

איציק יהודה: חבר הכנסת מטלון, לכן אני אומר לך שזה לא צלח.

משה מוץ מטלון: את זה האוצר תקע?

איציק יהודה: בוודאי שהאוצר, בוודאי שהאוצר.

איציק יהודה: משרד הביטחון היה שמח מאוד לתהליך.

איציק יהודה: לאחר שדחו אותנו ואנחנו הגענו למסקנה שאנחנו לא יכולים להמשיך לעבוד בלי הסכם עבודה, עובדים של 30 – 35 שנה.

איציק יהודה: הגיל הממוצע של עובדי התעשייה הצבאית הוא 52 – 53.

איציק יהודה: החלק הארי של העובדים פועלי ייצור עם פצעים על הידיים, כך אני קורא להם.

איציק יהודה: האנשים האלה זקוקים לצאת כבר הביתה לפנסיה.

איציק יהודה: אני לא יודע כמה שנים יש להם לחיות עוד.

איציק יהודה: לכן זה נקרא עובדים מיותרים.

איציק יהודה: זה לא עובדים שאין להם עבודה, מר דורון כהן, מנכ"ל רשות החברות, שהיית בסיור בתע"ש לפני חודש וחצי.

איציק יהודה: כתבת: "לאיציק יהודה תודה רבה מקרב לב על הסיור המרתק והאירוח בתעשייה הצבאית.

איציק יהודה: הישגי החברה ותרומתה לביטחון מדינת ישראל מרגשים ומרשימים".

איציק יהודה: זה מכתבך מלפני חודש.

איציק יהודה: ההסתדרות עם ארגון העובדים, לאחר שעשינו סבב בין 3,400 עובדים, החלטנו ללכת להפרטה של התעשייה הצבאית, כאשר משרד האוצר אמר לנו – מנכ"ל רשות החברות הקודם, הבטיח לנו שתהיה הנפקה.

איציק יהודה: היום הוא יושב ראש - - -

חיים כץ: איך?

חיים כץ: הם לא חברה מדווחת.

חיים כץ: אין לכם מאזנים, איך, איך?

איציק יהודה: הוא הבטיח לנו ללכת - - -

חיים כץ: הוא אומר לך ואתה מאמין?

חיים כץ: כמה פעמים הבטיחו לך?

איציק יהודה: תראה, האמת היא שאתה צודק, לכן אנחנו נמצאים פה כנראה.

איציק יהודה: בכל אופן, הלכנו למהלך שתהיה הנפקה.

איציק יהודה: העובדים יקבלו את הזכויות שלהם ונצא לדרך.

איציק יהודה: אדוני יושב ראש הוועדה, היה משא ומתן של 6 חודשים והיו הישגים במשא ומתן, גם לאוצר וגם לעובדים, אני מודה.

איציק יהודה: אבל מה?

איציק יהודה: באה פתאום תקופה שמנכ"ל רשות החברות החליט שהדרך אותה קבענו כשיצאנו לדרך, לא תהיה הנפקה, יהיה משקיע פרטי מהיום למחר ועומדים אצלו בוודאי בתור כמה אנשים שרוצים לקנות את החברה.

איציק יהודה: מצד אחד, הוא גורם לחברה להיות במצב הפסדי והפסדי והפסדי ולא מוכן לגלגל את ההלוואות כדי שנוכל לחיות ובסוף נגיע למצב שהזכרת, אדוני היושב ראש, עם עשות אשקלון, שימכרו בפרוטות את התעשייה הצבאית.

איציק יהודה: סמי קצב?

איציק יהודה: הבן שלו יקנה את זה.

איציק יהודה: מה פתאום סמי קצב יקנה את זה?

איציק יהודה: זה התהליך.

איציק יהודה: הגענו למצב הזה ועשינו את כל המאמצים להגיע למצב פשוט.

איציק יהודה: אני רוצה להסביר פה.

איציק יהודה: כבוד היושב ראש נגע בזה אבל אני רוצה להסביר.

איציק יהודה: אנחנו שבעי הבטחות.

חיים כץ: הם דיברו על הפרטת כל התעשייה הצבאית כמקשה אחת?

איציק יהודה: כמקשה אחת, כולל עשות אשקלון, כולל גבעון ומלת".

שלי יחימוביץ': כולל הנדל"ן?

איציק יהודה: לא.

איציק יהודה: תכף נדבר על הנדל"ן.

חיים כץ: לפני הנדל"ן.

חיים כץ: הקווים האסטרטגיים?

איציק יהודה: הקווים האסטרטגיים יהיו מגובים.

איציק יהודה: משרד הביטחון מסכים לזה ומנכ"ל משרד הביטחון הקודם, בוכריס, מיסד את זה.

חיים כץ: שזה לא יופרט.

איציק יהודה: שזה יופרט ביחד.

חיים כץ: הקווים האסטרטגיים?

איציק יהודה: הכול יופרט ביחד ותהיה הגנה.

חיים כץ: אצלנו בארץ?

איציק יהודה: אצלנו בישראל.

איציק יהודה: בינתיים, אני לא יודע מה יהיה אחר-כך.

חיים כץ: אם יגיע משקיע זר, גם תמכרו לו?

איציק יהודה: לא.

חיים כץ: זה לא יכול להיות למשקיע זר.

איציק יהודה: תהיה התניה.

איציק יהודה: אני יודע שתהיה התנייה.

אריה ביבי: גם דימונה בהפרטה עכשיו.

ציון פיניאן: בדיוק ככה, אריה.

שלי יחימוביץ': גם סיירת מטכ"ל, אגב, להפרטה.

איציק יהודה: אנחנו החלטנו ללכת למהלך וישבנו למשא ומתן.

איציק יהודה: מה הדרישה הלגיטימית שאנחנו רוצים?

איציק יהודה: היינו 15,000 עובדים.

איציק יהודה: היום אנחנו 3,400 עובדים יחד עם "עשות אשקלון".

איציק יהודה: אנחנו לא מאמינים לשום הסכם כתוב גם מכיוון שההסכמים הכתובים לא כובדו ולא נאכפו על ידי הממשלה, לא אכפו אותם על ידי הממשלה.

חיים כץ: מה אתם מבקשים?

איציק יהודה: לכן אנחנו מבקשים שהאנשים שנשארים בחברה הזאת, וזה מלח הארץ.

איציק יהודה: האנשים האלה יוכלו לצאת לפי החברה, לפי בעל הבית החדש ולא לפי רצונם.

איציק יהודה: לא כפי שאמרת, מר דורון כהן, אלא יצאו במשך 20 שנה, בפרק זמן של מהיום 20 שנה, שנה אחר שנה.

איציק יהודה: 30 עובדים בשנה, 20 עובדים בשנה.

איציק יהודה: איך יגיעו ל-20 עובדים האלה?

איציק יהודה: יש הנהלת תע"ש ויש ארגון עובדים ויש ועד עובדים.

איציק יהודה: מגיעים להסכמה שהאנשים האלה עייפים ולוקחים צעירים ומתחילים להבריא ולרומם את החברה הזאת.

איציק יהודה: מי שקונה אותה הון תועפות מקבל חוץ מהקרקעות.

חיים כץ: מה קורה עם האנשים האלה מבחינת גיל?

חיים כץ: בעוד 10 שנים, מה הגיל הממוצע של האנשים שעליהם אתה מדבר?

איציק יהודה: 62 כבר.

חיים כץ: אז מה המשחקים בכלל?

חיים כץ: זה עלות אפס.

איציק יהודה: זהו בדיוק.

חיים כץ: אין עלויות.

חיים כץ: האוצר לא מבין שאין עלויות?

איציק יהודה: האוצר רוצה לעשות את ההפרטה.

איציק יהודה: לקבל פעם אחת כסף מההנפקה.

איציק יהודה: פעם שנייה מהמשקיע שהוא מוכר לו.

איציק יהודה: פעם שלישית, התחייבנו ב-2020 לעזוב את הקרקעות ולעבור לרמת בקע.

איציק יהודה: מדובר ברמת השרון, 6,000 דונם, סדר גודל של 40 מיליארד שקל.

איציק יהודה: שימו לב, והמדינה פה מדברת על מה?

איציק יהודה: על מיליארד שקל?

איציק יהודה: על מה היא מדברת איתנו?

איציק יהודה: חצי מיליארד שקל היא מדברת איתנו.

איציק יהודה: כל הכספים האלה שייכנסו אליה – וזה בשביל להפריט את התעשייה הצבאית.

איציק יהודה: אז מה היא רוצה?

חיים כץ: אתה מכיר את זה עם האוניה.

חיים כץ: היהודים לא צלבו את ישו אבל הוציאו לו את הנשמה לאט לאט.

חיים כץ: במספרים האלו הם יתנו לך בסוף אבל הם יענו אותך לפני זה.

איציק יהודה: בפגישה האחרונה לא היתה הסכמה וזה היה לפני חודש וחצי.

איציק יהודה: ואז, אחרי יום או יומיים, מנכ"ל רשות החברות הוציא מכתב.

איציק יהודה: פה אני מגיע לסכסוך העבודה.

איציק יהודה: מנכ"ל רשות החברות הוציא מכתב ליושב ראש הדירקטוריון, שיושב ראש הדירקטוריון כפה על הנהלת החברה להתחיל בצעדי חירום.

איציק יהודה: ההפרטה נכשלה, תתחילו להסתדר לבד, להביא את ה-200 מיליון שקל שאתם מפסידים בשנת 2010, כאילו שלא הפסדנו כל ה-7 שנים האחרונות.

שלי יחימוביץ': שזה כדי להלחיץ ולהזחיל אתכם.

איציק יהודה: חד משמעי.

איציק יהודה: חברת הכנסת שלי, זאת המטרה.

איציק יהודה: 500 עובדים ותיקים מפוטרים.

חיים כץ: איך הוא יכול לפטר אחד?

איציק יהודה: בקלי קלות.

איציק יהודה: יש מנגנון פיטורים.

חיים כץ: אבל אתה צריך לחתום עליו ואתה לא חותם ואז הוא לא יכול לפטר.

איציק יהודה: אבל בסוף זה עובר לבורר יחיד.

חיים כץ: תלך לבית דין לעבודה ותעצור את זה, על מה אתה מדבר?

איציק יהודה: עוד פעם אני אומר.

איציק יהודה: פיצויים של 70,000 – 80,000 שקל לעובד שעובד 25 שנה, לתת מיידית פיצויים כדין, השלמה ל-100% ורק כשהוא יגיע לגיל 67 רק אז הוא יקבל את הפנסיה?

איציק יהודה: זה לזרוק אותו בדיוק לוועדה הזאת.

איציק יהודה: העובדים יאבדו את הבריאות שלהם וילכו למשרדי הרווחה.

שלי יחימוביץ': מהעבודה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: מאחר ואני מכיר את ארגון עובדי תע"ש ואני סומך על חבריו, אני מודיע לך שהם לא יכולים לפטר לבד עובד אחד.

איציק יהודה: שר הביטחון הקפיא את זה אבל יש עוד גזירות.

חיים כץ: ואם הם יפטרו, אז אני לא צריך להסביר לך שהם לא יוכלו להיכנס למפעל שלך.

חיים כץ: אני לא צריך להסביר לך.

איציק יהודה: היינו אחראים כל-כך הרבה שנים.

איציק יהודה: אתה יודע כמה קשה לי - - -

חיים כץ: אין פרס על התנהגות טובה במערכת יחסי עבודה, אין.

איציק יהודה: אנחנו נמצאים במצב ביטחוני לא טוב, שאני מספיק אחראי והיינו אחראים כל השנים לא לשבות יום אחד.

איציק יהודה: זה לא מצב כזה.

איציק יהודה: היום כשאנחנו יושבים פה, עושים דברים חשובים מאוד בתעשייה הצבאית ואתה יודע את זה.

חיים כץ: דיבר יו"ר הדירקטוריון שיש לך תזרים שלילי של 250 מיליון.

איציק יהודה: להנהלת התע"ש - - -

חיים כץ: מה להנהלה?

חיים כץ: לעובדים לשלם משכורות, תשלום משכורת.

איציק יהודה: החודש קיבלנו כסף מהרווחים שלנו, ולא כפי שדורון כהן אמר מנדבות.

חיים כץ: אתם חייבים לספקים?

איציק יהודה: חייבים לספקים.

חיים כץ: כמה אתם חייבים לספקים ואיך אתם משלמים, שוטף כמה?

איציק יהודה: המנכ"ל יגיד לך את הנתונים המדויקים של הספקים.

איציק יהודה: חבר'ה, יש ארנונות, יש ביטחון הון תועפות, יש פה המון הוצאות מעבר לזה.

איציק יהודה: אנחנו מחזיקים ברמת בקע, יותר ממה שמשלמים ל-30 עובדים שם, שמירה על כל - - -

חיים כץ: אתם מוכנים ללכת להפרטה, נכון?

איציק יהודה: מוכנים ללכת להפרטה.

איציק יהודה: העדפנו מיזוג, מוכנים ללכת להפרטה.

איציק יהודה: מוכנים ללכת להפרטה אבל לא למצב של הבראה והפרטה, היינו, תפטרו עובדים, תצמצמו שכר, תצמצמו זה ואחר-כך תופרטו.

איציק יהודה: בשום אופן לא.

חיים כץ: זאת אומרת, מבחינת האוצר, בהפרטה הם עושים לכם טובה.

איציק יהודה: הם עושים לנו טובה בהפרטה.

חיים כץ: להפוך את "רפאל" מיחידת סמך לחברה ממשלתית זה מיליארד שקל.

איציק יהודה: 7.5 מיליארד שקל.

חיים כץ: 7.5 מיליארד שקל מדינת ישראל שילמה – בדיחה.

חיים כץ: אנשים שהיו צריכים להעיף אותם, את כל אלה שעשו את זה, לנפנף אותם, הם עושים עסקים.

איציק יהודה: חלק מהם עובדים שם.

איציק יהודה: חלק מפקידי האוצר עובדים במקומות האלה שהם מפריטים אחר-כך.

חיים כץ: לא יכול להיות.

איציק יהודה: יש פה תהליך, ובזה אני מסיים, תהליך של "תעש שוקה" אני קורא לו.

איציק יהודה: כבוד היושב ראש, תראה מה קורה במדינה.

איציק יהודה: זה התהליך שלנו, תע"ש שוקה.

איציק יהודה: מהם השלבים?

איציק יהודה: מייבשים את החברה ומבאישים את הריח שלה.

איציק יהודה: קובעים תג מחיר נמוך מאוד כי היא לא שווה כלום.

איציק יהודה: מוכרים את החברה בפרוטות לסמי קצב, אחד מבעלי ההון.

איציק יהודה: המדינה טוענת שעשתה עסקה מועילה.

איציק יהודה: הרוכש מזיל דמעות תנין ואומר שרכש אותה ביוקר רק בכדי לעשות חסד עם המדינה.

חיים כץ: והוא מבקש תמלוגים.

איציק יהודה: נכון.

איציק יהודה: באה התייעלות, באים פיטורים, סוגרים חוזים שמנים עם המדינה ושיפור תנאי העסקה לטובה.

איציק יהודה: זה לא רק בתע"ש, זה בעוד מקומות.

איציק יהודה: לפתע, תוך שנה שנתיים, החברה מופרטת ושווה פי 10.

איציק יהודה: הרוכש חוכך ידיים בהנאה, במחירים מופקעים עושה אג"חים ואז שואלים מי האידיוט הזה שמכר את החברה בזול?

איציק יהודה: כך זה עובד, כך רשות החברות רוצה להפריט את התעשייה הצבאית.

איציק יהודה: אם אתם רוצים להפריט את התעשייה הצבאית, שבו למשא ומתן ותשלמו.

איציק יהודה: אם אתם לא רוצים תבריאו את החברה הזאת.

איציק יהודה: זה לא בית חרושת לשוקולד, אדוני.

איציק יהודה: בתעשייה הצבאית עושים דברים בשביל לשמור על הילדים והנכדים שלי ושלך, זה מה שעושים.

איציק יהודה: היית בסיורים והיית במתקן.

איציק יהודה: רק שעה היית בחומר הלבן וזה לא הרואין.

איציק יהודה: בחומר הלבן היית.

איציק יהודה: תאר לך שעובדים שם 8 שעות ו-9 שעות בערב, 30 שנה.

איציק יהודה: אתה יודע מה זה פצעים על הידיים.

איציק יהודה: זה לא עובד אחד.

איציק יהודה: יש לנו טכנולוגיה אדירה מצד אחד, אבל יש לנו להרגיש ביד את חומר הנפץ.

איציק יהודה: אנחנו יושבים על חביות של חומר נפץ, תרתי משמע.

איציק יהודה: כבוד היושב ראש, תודה רבה.

חיים כץ: חבר הכנסת ציון פיניאן, בבקשה.

ציון פיניאן: אני רוצה לומר שאני בוש ונכלם, חרפה, בושה למדינת ישראל.

ציון פיניאן: אנחנו גדלנו פה – אני זוכר שכשהייתי ילד היו אוספים אותנו ליד בניין של סרטי גבע ומסריטים לנו סרטים על הפאר של מדינת ישראל, התעשיות הצבאיות.

ציון פיניאן: אנחנו מתפארים בעולם וכל העולם גאה בנו על מה שאנחנו עושים במדינה הקטנה הזאת בתעשיות הצבאיות, במו ידינו אנחנו פשוט הורסים.

ציון פיניאן: אני חבר ב-7 ועדות ובכל הוועדות יש מילה אחת – אוצר.

ציון פיניאן: האוצר, האוצר, האוצר, האוצר.

ציון פיניאן: פה מעל כולם בנושא הזה של תע"ש, האוצר הם מעל כולם.

חיים כץ: בוועדה הזאת הם נחמדים.

ציון פיניאן: כשתגיד לי אני אברך "שגמלני כל טוב".

ציון פיניאן: תראה לי פעם אחת את זה.

ציון פיניאן: לכן, לבוא ולשחק ב-3,400 עובדים זאת לא בושה ולא חרפה, זה פשוט פגע מפגע.

ציון פיניאן: מדינות אירופה היו לוקחות מפעל כזה ועושות אותו אבי לכל אומות העולם ואנחנו מחביאים אותו או רוצים להרוס אותו או רוצים לגמור אותו.

ציון פיניאן: להפריט, לא להפריט, משחקים בחיי אדם פה.

ציון פיניאן: אני הייתי שם בביקור וראיתי את הדברים הלבנים ופה, לצערי, אני רואה את הדברים השחורים.

ציון פיניאן: לכן אני חושב שכולנו כאחד – אני כמעט בטוח שכל החברים פה צריכים לתת יד.

ציון פיניאן: כשאתה מדבר עם שר הביטחון, הוא עשר, הוא בעד המפעל.

ציון פיניאן: אתה מדבר בנפרד עם שר האוצר הוא בעד המפעל והכול נגמר בזה שיש שר ביטחון ויש שר אוצר אבל יש פקידי האוצר, "ואת עלית על כולנו".

ציון פיניאן: אלה הפקידים של האוצר.

ציון פיניאן: אני פה שנה וחודשיים ועוד לא מצאתי את האנטיביוטיקה לנושא הזה.

חיים כץ: את זה נדע כשתהיה עוד קדנציה.

ציון פיניאן: לכן אנחנו צריכים לחפש את האנטיביוטיקה לפקידי האוצר.

ציון פיניאן: רק היום בבוקר העירו אותי ב-07:00 בנושא שדנו בו אתמול בוועדת הכספים, על בנק ישראל וההסתדרות.

ציון פיניאן: שוב, בשעה 07:00 בנושא הזה, מי?

ציון פיניאן: פקידי האוצר.

ציון פיניאן: לכן אנחנו צריכים לתת יד אחד, גם ליושב ראש שבא משם והוא יודע מה זה.

ציון פיניאן: לתת יד אחת למפעל הזה.

ציון פיניאן: אוי ואבוי לנו אם אנחנו ניתן יד שהמפעל הזה ייסגר או הפרטה או מכירה.

חיים כץ: אני מתפלא על שר האוצר שהיה יו"ר ועדת חוץ וביטחון והוא יודע על חלקים במפעל - קטונתי.

 משה (מוץ) מטלון: אפשר לשמוע את משרד הביטחון?

חיים כץ: תן קודם לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ציון פיניאן: אם ניתן יד להפיל את המפעל הזה, פשוט אנחנו כורתים את הענף שבו אנחנו בוטחים, סומכים וחיים איתו.

ציון פיניאן: אני בטוח שכל החברים יאמרו שאנחנו צריכים לתת יד אחד כדי להציל את המפעל ופעם אחת להעמיד במקומם את אנשי האוצר.

ציון פיניאן: אי-אפשר, בואו נעצור אותם פה.

ציון פיניאן: בואו נעצור אותם בביטחון.

ציון פיניאן: "הן עם לבדד ישכון ובגויים לא יתחשב".

ציון פיניאן: אנחנו במדינה ששונה מכל מדינות העולם.

ציון פיניאן: אנחנו חיים רק על ביטחון ואם אין את הביטחון הזה, אנחנו שומטים מהידיים.

ציון פיניאן: לכן צריך לעשות משהו, למצוא איזו נוסחה, להשאיר את העובדים, במיוחד שאני שומע שהעובדים הם בגיל מתבגר.

ציון פיניאן: פה אני יכול להגיד שאין חכם כבעל ניסיון.

ציון פיניאן: אם נביא אנשים צעירים, עד שהם ילמדו את מה שאתם יודעים, זה ייקח אולי עוד שתי דורות.

שלי יחימוביץ': ציון, אני מסכימה עם כל מה שאמרת ואני מאוד שמחה על הצורה המקיפה שבה הסתכלת על הדברים.

שלי יחימוביץ': גם זכויות העובדים, גם ביטחון המדינה, אנחנו בדיוק רואים את הדברים האלה משתלבים יחד.

שלי יחימוביץ': אני רוצה להתחיל דווקא מהסוף, מהצעד הזה של להורות להפעיל צעדי חרום ולזרוק 500 עובדים הביתה מעכשיו לעכשיו.

שלי יחימוביץ': מה זה הדבר הזה?

שלי יחימוביץ': מה זה הדבר הזה, אני לא מבינה?

שלי יחימוביץ': למה אתה חושב שאנחנו נאמין לך, דורון, כשאתה אומר לנו שכואב לך הלב לפטר עובדים, כשאתה נותן הנחיה כזאת דרך יו"ר הדירקטוריון, לפטר 500 עובדים בלי תנאים פנסיוניים מינימאליים מעכשיו לעכשיו.

שלי יחימוביץ': אלה אנשים שנתנו את כל החיים שלהם למפעל הזה.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שזה נשמע כמו קלישאה, אבל אחרי שהיית שם שעה אחת, אתה מבין מה המשמעות של לתת את החיים למקום הזה.

שלי יחימוביץ': לא מדובר באנשים נהנתנים שמתעסקים בהנפקות או בכל מיני שטויות כאלה.

שלי יחימוביץ': מדובר באנשי כפיים, באנשים שנתנו את חייהם בעבודה קשה, יומיומית, סיזיפית, בשכר מאוד מאוד בינוני.

שלי יחימוביץ': מה הם מבקשים?

שלי יחימוביץ': הם מבקשים ללכת הביתה בתנאים פנסיוניים נורמאליים.

שלי יחימוביץ': ההנחיה הזאת מעכשיו לעכשיו, אין בה תום לב.

שלי יחימוביץ': יש שתי אפשרויות, או שבאמת לא איכפת לך לזרוק 500 איש הביתה או שזה עוד תרגיל לסחוט, להזחיל, לייבש, להפחיד אותם ולגרום להם לבוא על ארבע להפרטה.

שלי יחימוביץ': הם מתעקשים על מה שאתם הבטחתם להם, על ההנפקה.

שלי יחימוביץ': הרי זה היה הרעיון שלכם, זה לא היה הרעיון שלהם.

שלי יחימוביץ': בתור חברת כנסת אני מלווה את תע"ש 4 שנים ובתור עיתונאית עוד לפני זה.

שלי יחימוביץ': אני עדה ב-4 השנים האלה ליצירתיות מדהימה בהתעללות במפעל הזה.

שלי יחימוביץ': התעללות, פשוט התעללות.

שלי יחימוביץ': הלנות שכר, עצירת כספים, איומים.

שלי יחימוביץ': גם כשהתחילו לדבר איתם על הנפקה – הרי הם גם לא רצו הנפקה, אבל התחילו לדבר איתם על הנפקה אז דיברו איתם בהתחלה על להנפיק 10% אולי 20%.

שלי יחימוביץ': אחר-כך זה עלה פתאום ל-49% ופתאום זה נהיה 100%.

שלי יחימוביץ': המצב כל הזמן מחמיר, התביעות מחמירות ואף אחד לא עושה משהו כדי להושיט יד ולהציל את המפעל הזה.

שלי יחימוביץ': מעבר לאמפטיה העמוקה שיש לי אל העובדים, זה לא רק העובדים, זאת מדינת ישראל לעזאזל.

שלי יחימוביץ': אני בכלל מתנגדת להפרטה הזאת.

שלי יחימוביץ': למה להפריט תעשייה צבאית שמדינה קטנה מוקפת אויבים, במאבק ביטחוני יום יומי ולצערי המלחמות עוד לא נגמרו, איך אפשר לוותר על החזקת מדינה במפעלי תע"ש?

שלי יחימוביץ': הרי זה דבר מטורף.

שלי יחימוביץ': מי יכול להבין דבר כזה?

שלי יחימוביץ': מי ערב לנו שתמיד יהיה לנו סיוע מידידותינו הטובות?

שלי יחימוביץ': אנחנו הרי חייבים למצוא פה איזה מנוע שלנו עצמאי, בבעלות המדינה, שמאפשר לנו להתגונן בעיתות חרום.

שלי יחימוביץ': שוב ושוב זה הוכיח את עצמו.

שלי יחימוביץ': אמר איציק שבמלחמת לבנון השנייה, באו פנסיונרים כדי לעבוד במפעל בלילה.

שלי יחימוביץ': אנשים יצאו לשירות מילואים כדי להפעיל את הדברים, כדי להפעיל את מה שנוסה בזמן אמת במהלך המלחמה.

שלי יחימוביץ': איפה תמצאו דברים כאלה בבעלות פרטי?

שלי יחימוביץ': אין דבר כזה.

שלי יחימוביץ': אין דבר כזה בבעלות פרטית, זה חייב להישאר בידי המדינה.

שלי יחימוביץ': אז הם כבר הבינו שזה לא ילך, הם הפסיקו להיאבק על זה, הם הסכימו להנפקה, אז עכשיו אתם שוב – הגחמה החדשה היא שזה גם לא יהיה הנפקה, זה יהיה משקיע פרטי.

שלי יחימוביץ': ההזחלות האלה והעינויים שלהם, זה פשוט דבר שהוא בלתי נתפש.

שלי יחימוביץ': מה אתם חושבים לעצמכם?

שלי יחימוביץ': עם מי אתם מתעסקים?

שלי יחימוביץ': זה אבק אדם?

שלי יחימוביץ': פשוט טיפשות כלכלית, חוסר אחריות ביטחונית, אכזריות.

שלי יחימוביץ': יש בזה את כל הדברים שבעולם.

שלי יחימוביץ': אגב, אני חייבת לציין לזכותך שזה לא התחיל אצלך.

שלי יחימוביץ': זה המשכיות שכזאת.

שלי יחימוביץ': שוב, איציק דיבר על זה וזה באמת כל-כך צורם כשמסתכלים על זה מלמעלה.

שלי יחימוביץ': תחשבו על השטחים ברמת השרון, כמה הם שווים?

שלי יחימוביץ': הרי זה הון תועפות וכבר יש על זה – כבר מדובר על שטחי נדל"ן שכבר יש עליהם תכניות מתאר.

איציק יהודה: 22 אלף יחידות דיור.

חיים כץ: בשביל זה רצו להפריט את עשות אשקלון.

חיים כץ: מפעל עם עבודה, עם צבר הזמנות, מרוויח.

חיים כץ: אין שם בעיה של אבטלה.

חיים כץ: אבל היו שם קרקעות.

חיים כץ: וואלה, מה איכפת לנו אנשים – נזיז.

חיים כץ: ב"עשות אשקלון" לא היתה בעיה של תעסוקה.

חיים כץ: איך תע"ש אומר?

חיים כץ: הם יפריטו אותם יחד עם "עשות אשקלון" כי יש שם קרקע.

שלי יחימוביץ': אגב, אותו דבר בבית חולים אברבנאל בבת-ים.

שלי יחימוביץ': ייקחו 300 חולי נפש - - -

חיים כץ: לא יקחו.

שלי יחימוביץ': אני יודעת, אבל זאת המטרה שלהם.

שלי יחימוביץ': הרי יש שם נדל"ן משובח אז למה לא לזרוק 300 חוסים ועשרות רבות של עובדים הביתה, אם אפשר "לנדלן" את המקום הזה.

שלי יחימוביץ': כאן באמת מדובר בקרקע שהיא יקרה באופן מיוחד, בגלל שיש עליה תכניות מתאר, בגלל שהיא באזור הנחשק ביותר בארץ.

שלי יחימוביץ': אמר כאן איציק, 40 מיליארד זה המינימום שירוץ שם בכל מיני עסקאות.

שלי יחימוביץ': זאת תהיה פרה חולבת.

שלי יחימוביץ': אז על מה הם מתקמצנים, על 800 מיליון שקלים להסדרי פנסיה ראויים לעובדים?

שלי יחימוביץ': הרי אין בזה שום היגיון, זה דבר מטורף.

חיים כץ: לפי מה שאיציק אמר, הם לא יגיעו למספרים האלה.

חיים כץ: הם רעים בלתת אבל טובים בלמכור.

חיים כץ: הם טובים בשביל הקונים.

שלי יחימוביץ': מה שהם רוצים זה לשלוח 1,000 איש הביתה במינימום שבמינימום של ביטחון פנסיוני.

שלי יחימוביץ': זה דבר שאסור לנו להרשות שהוא יקרה.

אריה ביבי: לא, לא - - -

חיים כץ: זה כן נכון.

חיים כץ: אם אתה מוציא אדם בן 65 ב-100% פנסיה.

חיים כץ: בחישוב הוא מקבל 70% אבל מחושב לפי המשכורת האחרונה, במקרה הכי גרוע זה יעלה לך 15,000 שקל לשנה ואני מקצין.

חיים כץ: 15,000 לשנה והוא יחיה 10 שנים, זה יעלה לך 150,000 שקל ולא מעבר לזה.

חיים כץ: זה לא יעלה מעבר ל-1,000 שקל לחודש, בשיטות חישוב.

חיים כץ: אם הוא בממוצע 3 שנים אחרונות לא זז בדרגה, לא יעלה לך שקל.

איציק יהודה: 8 שנים לא זזנו בדרגה.

חיים כץ: שקל לא יעלה לך, אין לך עלויות בגילאים האלה.

חיים כץ: אני לא יודע, מי שעושה לך את החשבונות – זה שעושה לך את החשבונות הוא זה שמוכר?

חיים כץ: זה זה שרצה לתת את "עשות" ב-14 מיליון?

חיים כץ: זה שמכר לסמי קצב במיליון וחצי שקל ואחר כך נתן תמלוגים?

שלי יחימוביץ': זה לא משנה.

שלי יחימוביץ': זה עדיין שקית גרעינים.

חיים כץ: נו באמת.

חיים כץ: מה שהכי מרגיז אותי, זה אתה שמתרגש שהוא אומר שהוא יפטר 500.

חיים כץ: שיגיד שהוא מפטר 5,000.

קריאה: אנחנו נפטר אותו.

חיים כץ: אתה לא תפטר אותו והוא לא יכול לפטר אתכם.

חיים כץ: לא 500, בשביל מה הם מאיימים עליך כאילו זה – אחד הם לא יכולים לפטר.

יאיר אהרון: אף אחד לא מאיים עלינו, אנחנו 20 שנה בבלגאן הזה.

יאיר אהרון: מי הם בכלל?

אריה ביבי: חבר'ה, לא - - -

שלי יחימוביץ': יאיר צודק.

יאיר אהרון: מאיימים עלינו.

יאיר אהרון: נשרוף להם את כל תע"ש ביחד עם המדינה.

אריה ביבי: לא, לא, אל תעבור למסלול הזה פה.

שלי יחימוביץ': חיים, משפט אחד לסיום.

שלי יחימוביץ': שואל כאן מוץ איפה שר הביטחון.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שהעובדים צריכים להיות בסדר עם כולם ושאיציק לא יגיד מילה רעה על משרד הביטחון.

שלי יחימוביץ': אני גם יודעת ששר הביטחון הורה להקפיא את הפיטורים.

חיים כץ: אחרי שהעלינו פה את הנושא של אלמנות צה"ל, הוא לא בא לפה יותר.

שלי יחימוביץ': אני יודעת ששר הביטחון הורה להקפיא את הפיטורין של 500 עובדים.

שלי יחימוביץ': יש כאן חוסר מעש מזעזע.

שלי יחימוביץ': אני מצפה משר ביטחון, בטח שעומד בראש מפלגה סוציאל דמוקרטית, לעצור את ההפרטה הזאת לחלוטין.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שהוא לא עושה את זה.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שהוא כוח מניע בהפרטה ואני יודעת שגם את המעט שהוא עושה, הוא לא היה עושה אלמלא יו"ר ההסתדרות, עופר עייני, היה יושב לו על הראש.

שלי יחימוביץ': אז אני מצפה משר הביטחון להיות הרבה יותר אגרסיבי בעניין הזה ולעשות מה ששר ביטחון צריך לעשות, לשמור על התעשייה הצבאית של מדינת ישראל.

חיים כץ: חבר הכנסת אריה ביבי.

אריה ביבי: אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, מכובדיי.

אריה ביבי: מסתבר שאני חייתי בבועה.

אריה ביבי: כשהתעסקתי בביטחון חייתי בבועה.

אריה ביבי: אחרי כן הייתי בלוד והגעתי לכנסת.

אריה ביבי: אני רוצה לומר לכם שאני כאילו במדינה אחרת.

אריה ביבי: כל יום אנחנו נתקלים בבעיות אחרות וכל יום אני נתקל בכאלה שהשתזפו תחת הניאונים והם בעצם מכתיבים לאלה – איך הוא קרא להם?

אריה ביבי: עם הידיים הפצועות.

אריה ביבי: תאמין לי, אדוני היושב ראש, זה בדיוק כך.

אריה ביבי: חמי ז"ל עבד בתע"ש.

אריה ביבי: הוא היה פנסיונר של תע"ש.

אריה ביבי: אני אומר לכם שכשהוא היה מדבר על תע"ש העיניים שלו היו מבריקות והוא היה מדבר רק על אידיאלים.

אריה ביבי: אף פעם לא דיבר איתי על משכורות.

אריה ביבי: אני נשבע לכם, אף פעם לא שאלתי אותו כמה הוא מרוויח.

חיים כץ: איך ידבר על משכורת, לא היתה לו משכורת.

אריה ביבי: הוא אף פעם לא דיבר איתי על משכורות.

אריה ביבי: דורון, שנינו מפתח-תקווה.

אריה ביבי: אני אומר לך, אני מכיר הכול, ואני לא מתכוון – גם הוא לא התכוון.

אריה ביבי: אני רוצה לומר לך, עם כל החברות שבינינו, זה נראה לי מאוד חובבני.

אריה ביבי: תסלח לי, אני לא פירקתי חברות אבל זה נראה לי חובבני.

אריה ביבי: לפני קצת יותר מ-10 שנים, כשהייתי ראש אכ"א במשטרת ישראל, אז הביאו לי את "יריחו" והביאו לי ה-FN.

אריה ביבי: התחילו לספר לי ש-FN זה יותר טוב.

אריה ביבי: אמרתי: חבר'ה, יריחו.

אריה ביבי: ציידתי את כל המשטרה ביריחו והמנכ"ל יעיד על זה, וגם ציידתי את משמר הגבול בכל מיני כלים שתע"ש עושה אותם.

אריה ביבי: מישהו אמר ששר הביטחון משתתף בכל הוועדות.

אריה ביבי: מישהו ממשרד הביטחון צריך לשבת פה.

קריאה: יש נציגה.

אריה ביבי: אז בבקשה, לחייב את משרד הביטחון במספר כלים מסוימים שיקנו מתע"ש ולא יקנו ממקומות אחרים.

אריה ביבי: צריך לחייב אותם.

אריה ביבי: אני חושב שפה אנחנו צריכים להראות שהכחול לבן שלנו לא נופל מדברים אחרים.

אריה ביבי: אפילו אם קצת ביוקר, אז לסבסד אותם, אז מה?

אריה ביבי: אפילו אם קצת ביוקר, ללכת לכיוון הזה.

אריה ביבי: אדוני היושב ראש, נושא ההפרטה הפך להיות – עכשיו אומרים הפרטה אז כולם עומדים בדום.

אריה ביבי: דיברו על הפרטת בתי כלא, עוד מעט יפריטו את הכור בדימונה ולאט לאט נפריט את כל המדינה.

חיים כץ: אריה ביבי, אם אתה חושב שחלקים מתע"ש פחות אסטרטגיים מהכור בדימונה, אז אתה מתבלבל.

אריה ביבי: אני לא חושב כי אני מכיר.

אריה ביבי: אני מכיר ואני הייתי בחלק גדול מהמפעלים שלהם.

אריה ביבי: היה לי אישור להיכנס גם כאיש משמר הגבול וגם אחרי זה.

אריה ביבי: אדוני, מה שאני אומר כאן, שהפרטה זאת לא מילת קסם ולא כל דבר אנחנו צריכים להפריט.

אריה ביבי: אנחנו מדברים ב"רחל בתך הקטנה".

אריה ביבי: בעצם אתה מדבר פה על לב ליבה, על הדבר הביטחוני של מדינת ישראל.

אריה ביבי: אז שום דבר לא יקרה אם אנחנו כן נסבסד את תע"ש בזמנים הקשים האלה כי אני יודע - - -

חיים כץ: לא צריך לסבסד.

חיים כץ: אם לא יפריעו להם לעבוד - - -

שלי יחימוביץ': יש להם גם מספיק הזמנות מחוץ לארץ.

חיים כץ: אם לא יפריעו להם לעבוד עם יסתדרו לבד, רק שלא יפריעו.

אריה ביבי: אז עוד יותר טוב.

חיים כץ: לא צריך לסבסד, רק שלא יפריעו.

חיים כץ: יש אצלך במשרד כמה ילדים שאין להם מושג.

חיים כץ: אם הם לא מפריעים בבוקר, אז הם לא מרגישים טוב בלילה.

שלי יחימוביץ': זה נכון.

שלי יחימוביץ': זה תיאור מדויק של המציאות.

אריה ביבי: דורון, אתה רואה למה אני מפתח-תקווה, כי אני לא יורד עליך כמוהו.

אריה ביבי: אני שומר לך חסד נעורים.

חיים כץ: הוא לא בנה את היחידה הזאת.

חיים כץ: הוא לא ברר את האנשים.

אריה ביבי: למרות שהוא צודק אני אילו לא מהנהן בראש.

אריה ביבי: הוא צודק, תדע לך שהוא צודק.

דורון כהן: עלי אתם יכולים לומר כמה שאתם רוצים, היחידה מצוינת.

חיים כץ: מה זה מצוינת.

חיים כץ: אתה יודע ביידיש אומרים: "שיגידו את זה על השונאים שלי".

אריה ביבי: אתה מזכיר לי שפעם הייתי קצין צעיר וישב לידי דרוזי.

אריה ביבי: אני נהגתי ברכב.

אריה ביבי: בא ערבי ודיבר איתו בערבית.

אריה ביבי: כשהוא סיים הוא אומר לי: המפקד, תתרגם לי.

אריה ביבי: אמרתי: אתה דרוזי אני צריך לתרגם לך בערבית?

אריה ביבי: בואו נעבור לדברים הרציניים שמתנהלים פה היום.

אריה ביבי: אדוני היושב ראש, אמרתי שאני בבועה.

אריה ביבי: מה שבאמת מרגיז אותי זה שכל אלה שהתעסקו בהפרטה – לא כולם, יש צדיקים בסדום, אבל רובם, אחרי זה היו מנכ"לים שם ואחרי זה הם היו חשבים של אותו מקום ופתאום העסק פורח.

אריה ביבי: זה קצת - - -

שלי יחימוביץ': זה כמו הגאונים מהאוצר שעברו לויסקונסין ופתאום הם יודעים לטפל בעובדים.

קריאה: גם רונן וולפמן היה באוצר, עכשיו הוא ב"מקורות".

אריה ביבי: יש לי באמת הרבה מה לומר אבל אני רוצה לתת לחברים אחרים לדבר.

אריה ביבי: לסיום, אני גם לא מסכים לאמרה הזאת, שאם מישהו טוב רוצה לצאת, צריך להוציא אותו.

אריה ביבי: אני לא מסכים לזה כי תעשייה צבאית צריכה להמשיך להתקיים.

אריה ביבי: מי שטוב צריך לשמור עליו, לשמר עליו ואפילו להוסיף לו במשכורת ולא להוציא אותו.

חיים כץ: לא יכולים להוסיף במסגרת.

אריה ביבי: תיאורטית.

חיים כץ: חבר הכנסת משה מוץ מטלון.

חיים כץ: ליושב ראש רשות החברות הממשלתיות תהיה זכות להגיב על כל הדברים שנאמרו.

חיים כץ: גם לנציגת משרד הביטחון זכות להביע את דבריה, בייחוד כשהיא תסביר לנו איך חלקים גדולים מתע"ש מדברים על הפרטה ואנחנו יכולים להביא לך משקיע חיצוני זר, שיקנה את זה בהרבה יותר כסף ממה שכל אחד במדינת ישראל יהיה מוכן לשלם.

חיים כץ: הרבה הרבה יותר כסף מכל משקיע שמוכן לשלם במדינה.

חיים כץ: אם לא אכפת, אז בואו ניתן הכול.

משה מוץ מטלון: אני אקצר, אני גם לא רוצה לחזור על דברי חבריי.

משה מוץ מטלון: כשהגעתי הנה שמעתי פה אמירה מחברת הכנסת יחימוביץ: מדינה שמפריטה את עצמה לדעת.

משה מוץ מטלון: זה מושג שאת הטבעת פה.

שלי יחימוביץ': אני מקווה שזאת אני, אבל אני משתמשת בזה הרבה.

משה מוץ מטלון: שמעתי ושמעתי את עצמי ואז אני רואה ויסקונסין ואני רואה איך מדינה נפרעת מנכסי צאן ברזל.

משה מוץ מטלון: מצד שני, הפרטה זאת לא מילה גסה.

משה מוץ מטלון: זאת באמת לא מילה גסה רק צריך לעשות את זה נכון ובאופן ראוי.

משה מוץ מטלון: אמרתי קודם בלחש, שדווקא נציגי המפלגה, ואני לא עוסק פה בפוליטיקה, באמת שלו, אבל נציגי המפלגה הסוציאליסטית, יצחק רבין זכרו לברכה, וכרגע שר הביטחון, הם אבי אבות המפריטים בסופו של דבר, דווקא לא המפלגה שלך הקפיטליסטית או המצטיירת כקפיטליסטית.

שלי יחימוביץ': לא, אל תגרע מחלקו של נתניהו, אתה עושה לו עוול.

שלי יחימוביץ': הוא בעצמו יתמרמר אם הוא ישמע אותך אומר את זה.

חיים כץ: אם זה לא איווט, אז הוא לא מתרגש מביבי.

משה מוץ מטלון: אני חושב על מצבי החרום במדינת ישראל.

משה מוץ מטלון: מה תעשו עם אותם מאות שתפטרו?

משה מוץ מטלון: הרי מחר בלילה אתם תקראו להם לחזור לעבוד.

משה מוץ מטלון: אתם תצטרכו את הידיים הפצועות, את הידיים האלה, את הידע הזה, את הניסיון הזה?

משה מוץ מטלון: אני לא מדבר על מחלקות אסטרטגיות.

משה מוץ מטלון: אנחנו יודעים על מה אנחנו מדברים, בוודאי אתם יודעים על מה אתם מדברים.

משה מוץ מטלון: יש פה עובדים שנתנו את נשמתם, יש פה עובדים שנתנו את כל חייהם.

משה מוץ מטלון: בכלל זה היה חלק ממדיניות של מדינת ישראל, מחברות ממשלתיות, מפעלים תעשייתיים בכל רחבי הארץ, פיזרו אוכלוסין.

משה מוץ מטלון: פתאום את כל הדברים האלה שכחנו.

משה מוץ מטלון: זהו, שכחנו, אנחנו מדינה יציבה כלכלית.

משה מוץ מטלון: מספרים לנו שיצאנו מהמשבר.

משה מוץ מטלון: אנחנו לא יצאנו מהמשבר ואנחנו גם לא נצא ממשבר חברתי.

משה מוץ מטלון: אני חושב שכדאי שנשים את הדברים בפרופורציות הראויות.

חיים כץ: מדינת ישראל רוצה לצאת מהמשבר.

חיים כץ: במקרה תע"ש אני לא בטוח שרשות החברות הממשלתיות רוצה שתע"ש תצא מהמשבר.

חיים כץ: היא רוצה להתנתק ממנו.

חיים כץ: כמו שהיא שילמה לרפא"ל בשביל שלא תהיה יחידת סמך, היא שילמה מיליארדים בשביל שתהיה חברה ממשלתית, ואומרים שזה המחיר שאנחנו צריכים לשלם.

חיים כץ: אם בדרך אנחנו צריכים לפגוע ב-1,000 איש, אז נפגע ב-1,000 בדרך.

חיים כץ: ככה, בהגדרה, נעביר את זה ונלך הלאה.

חיים כץ: זה שמו מטרה ויעלה מה שיעלה, לא מעניין אף אחד.

חיים כץ: לצערי הם באו לתע"ש ועם כל הכבוד, הם מסתכלים ורואים אותם כסרדינים.

חיים כץ: לאחרים הם שילמו בלי שום פרופורציה, וגם לתע"ש הם ישלמו אם ירצו להפריט.

חיים כץ: חבל, עד שאין דם – אני לא מדבר דם מבחינת פצועים עם דם אלא נזקים כלכליים.

חיים כץ: עד שהם לא הורסים ומחבלים בחברה הזאת, עד שהם לא מחבלים, אז הם לא מרגישים טוב.

חיים כץ: אז קודם מחבלים.

חיים כץ: הלוא הם לא מנהלים עסק פרטי.

חיים כץ: לא יושבים שם אנשים מוצלחים במיוחד.

משה מוץ מטלון: אני לא נותן ציונים.

חיים כץ: הם לא מנהלים עסק בפרטי.

חיים כץ: בעסק פרטי הם לא היו מתנהלים כמו שהם מתנהלים.

חיים כץ: הם לא היו מתנהלים כך, כי לא היתה להם זכות קיום, שעה הם לא היו בחיים.

חיים כץ: הם יושבים ופוגעים בחברות, חברה אחרי חברה אחרי חברה והם יושבים שם ופוגעים בחברה שהם יושבים בה.

משה מוץ מטלון: ואם האוצר הכשיל את המיזוג, אני חושב שיש פה טעות חמורה, טעות ערכית חמורה, טעות חמורה גם כלכלית וכן הלאה.

משה מוץ מטלון: אני רוצה לסיים ולומר.

משה מוץ מטלון: יש שם לא רק עובדים, יש שם גם מנהלים.

משה מוץ מטלון: תבדקו אם המנהלים מתפקדים בדיוק כמו שצריך וכפי שמתחייב בחברה, שאמנם היא לא פרטית, כמו שאומר היושב ראש, אבל היא חברה ממשלתית.

משה מוץ מטלון: דורון, תצטרכו לשלם, אין מה לעשות.

משה מוץ מטלון: תצטרכו לבוא בדברים עם העובדים.

משה מוץ מטלון: אני חייב לומר לך, מה שכבר בוודאי למדת, שמעת ויודע וחשת פה, זה מגרש בית של העובדים פה.

חיים כץ: חבר הכנסת אלכס מילר הוא אחרון הח"כים.

אלכס מילר: תודה אדוני.

אלכס מילר: אני מצטער שנכנסתי באמצע הישיבה.

אלכס מילר: הקשבתי לדברים בקצרה.

אלכס מילר: מידי פעם אני מבקר במדינות שונות ואני שומע את המנהיגים מדברים על התעשיות הצבאיות שלהם.

אלכס מילר: בכל ביקור, כשאתה נכנס אליהם למשרד, הדבר הראשון שהם מדברים עליו זה התעשייה האווירית, התעשייה הצבאית, בואו תשלחו מבקרים שיבואו ויראו, אנחנו רוצים מסחר, אנחנו רוצים כך וכך.

אלכס מילר: תשמע, הלוואי שהמנהיגים שלנו, שהיו מארחים את המנהיגים ממדינות אחרות, היו מתייחסים כך לתעשיות שלנו.

אלכס מילר: בכל ביקור היו מדברים על התעשיות שלנו והיו מבקשים שיבואו לבקר אצלנו.

אלכס מילר: זה עניין של רצון.

אלכס מילר: אם יש רצון העסק עובד.

אלכס מילר: רשות החברות הממשלתיות, עם כל הכבוד, כמו שאני מסתכל על מה שקורה בזמן האחרון, אולי נפריט אותם?

אלכס מילר: אולי נפריט אותם?

חיים כץ: לא קונים אותם, אין קונה.

אלכס מילר: הכותרת של ההפרטה תהיה: תעשו את זה כך שהחברות הממשלתיות שלנו ירוויחו כסף.

אלכס מילר: תנו להם לעבוד, תפתחו את הברז, תשחררו את העניין ואז הכול יהיה בסדר.

אלכס מילר: אבל עם כל הכבוד, אדוני היושב ראש, מה שקורה פה זה פשוט לא יאומן.

אלכס מילר: גם שלי דיברה על-כך, גם מוץ ושאר חברי הכנסת.

אלכס מילר: זה לא אופניים.

אלכס מילר: זה כמו לשים מקל לאופניים של הילד שלך, כל הזמן, רק שייפול.

אלכס מילר: אדוני היושב ראש, כל פעם אנחנו מתכנסים על משהו אחר.

אלכס מילר: דיברנו על רשות השידור, דיברנו על התעשייה הצבאית ואני מאמין שעוד תעשיות מסוימות יעלו פה על סדר יום הוועדה.

אלכס מילר: בסופו של דבר צריך לחשוב אסטרטגית.

אלכס מילר: מדינת ישראל לא יכולה בצורה כזאת לוותר על הנכסים האסטרטגיים שלה.

יוסי דאלי: אני יושב ראש ועדת העובדים באחד המפעלים ברמת השרון ששמו "סלבין".

יוסי דאלי: אמנם היום אני יושב ראש ועד העובדים אבל אני באתי מתוך העשן ומתוך האש.

יוסי דאלי: אני רתך שריון במקצועי.

יוסי דאלי: אני רוצה פה לתת לכם תמונה חבריי.

יוסי דאלי: לא מכירים מספיק את עובדי התעשייה הצבאית ומה הם עושים.

יוסי דאלי: איזה מן סוג עובדים יש לנו בתעשייה הצבאית?

יוסי דאלי: אלה אנשים נאמנים ומסורים לביטחון מדינת ישראל.

יוסי דאלי: אלה עובדים שמייצרים שוקולדים, מכונות כביסה או טלוויזיות ולא עובדים בחברות הייטק.

יוסי דאלי: אנחנו עובדים בחומרי נפץ, אנחנו עובדים עם חומרים מסוכנים, אנחנו עובדים בעשן, באש וברעש.

יוסי דאלי: חלק מהעובדים שלנו הופכים להיות נכים במשך הזמן.

יוסי דאלי: חלק מהם לא שומע, חלק מהם לא רואה טוב, חלק סובל מהריאות.

יוסי דאלי: אם תצלמו את הריאות שלי, תיראו כמה שהן שחורות.

יוסי דאלי: בשביל מה עשינו את זה?

יוסי דאלי: בשביל חיילי צה"ל, שישבו באותם טנקים ממוגנים, שחיילי צה"ל יקבלו את התותחים הכי טובים, שחיילי צה"ל יקבלו את הפגזים הכי טובים.

יוסי דאלי: איך מתייחסים אלינו היום?

יוסי דאלי: בזלזול.

יוסי דאלי: לפני שלושה שבועות החליטו לפטר 500 עובדים מהתעשייה הצבאית, בושה וחרפה.

יוסי דאלי: זה יחס זה?

יוסי דאלי: זה מה שמגיע לנו?

יוסי דאלי: כואב לנו.

יוסי דאלי: כואב לנו, דורון.

יוסי דאלי: אני תפסתי אותך בביקור ואמרתי לך: דורון, אנחנו לא עובדי הייטק, אנחנו עובדים מסורים שמדינת ישראל חייבת לנו.

יוסי דאלי: יש בינינו עובדים שלא מגיעים לגיל 60, חולים במחלות הסרטן.

יוסי דאלי: חברים יקרים, אני אומר לכם את זה באחריות, תבדקו את זה.

יוסי דאלי: זה בגלל אותם חומרים.

יוסי דאלי: כמה נפטרים בגלל ריאות שלא מתפקדות ויש לי אחד כזה במפעל היום.

יוסי דאלי: כואב לי הלב לבוא לפה.

יוסי דאלי: אני צריך להתחנן לצאת בכבוד?

יוסי דאלי: בושה וחרפה.

יוסי דאלי: אני היום בן 60, אני צריך להיות בלחץ?

יוסי דאלי: אני צריך להיות מודאג?

יוסי דאלי: אני צריך לצאת בכבוד.

יוסי דאלי: כל עובדי התעשייה הצבאית צריכים לצאת בכבוד, מגיע להם ומגיע לעובדים שירצו להישאר ולהמשיך לעבוד בכבוד ובצורה הכי בטוחה.

יוסי דאלי: אף אחד לא עושה לנו טובה, תאמינו לי.

יוסי דאלי: היחס שלכם הוא לא יחס וזה כואב לנו.

יוסי דאלי: לא אנחנו אשמים במצב של התעשייה הצבאית של היום, לא העובדים.

יוסי דאלי: מה שאמרו לנו לעשות עשינו.

יוסי דאלי: יושב פה מנכ"ל התעשייה הצבאית שהוא היה פעם מנהל במפעל "סלבין".

יוסי דאלי: כל משימה שהטילו עלינו, אם זה יום ולילה, ואם זה שבתות ואם זה ימי שישי ומוצאי שבת, לייצר ולעבוד ולשכב על רצפת בטון שעתיים לנוח כדי להמשיך ולייצר.

יוסי דאלי: עשינו את זה.

יוסי דאלי: אין משימה שהטילו עלינו ולא ידענו לעמוד בה.

יוסי דאלי: חברים, זה היחס?

יוסי דאלי: כואב לנו.

יוסי דאלי: אנחנו לא צריכים להגיע לפה.

יוסי דאלי: אני מאוד מקווה שתתעשתו.

יוסי דאלי: אם הסכמנו ללכת להפרטה, אז תוציאו אותנו בכבוד ותשאירו את העובדים שימשיכו לעבוד בכבוד.

יוסי דאלי: העבודה הזאת שוחקת וזאת הסיבה שאנחנו רוצים תחנות יציאה במשך השנים כי העובדים האלה, במקצועות האלה, לא יכולים להמשיך ולהגיע לגיל 67, לצערנו הרב.

חיים כץ: יש ועדת גולדברג.

חיים כץ: 600 מיליון לאנשים שעובדים בעבודה שוחקת וצריכים לצאת לפנסיה מוקדמת בגיל 65.

חיים כץ: יש 600 מיליון, עוד לא לקחתם משם שקל.

חיים כץ: 600 מיליון שקל, ועדת גולדברג למקצועות שוחקים.

חיים כץ: תחשבו על זה.

חיים כץ: גברתי, ממשרד הביטחון.

חיים כץ: שמך ותפקידך לפרוטוקול.

חמדה מרק: אני היועצת הכלכלית למערכת הביטחון.

חמדה מרק: כבר מכניסתי לתפקיד ב-2004 אני קשורה לתע"ש בכבלים.

חמדה מרק: איציק יהודה מכיר מהיום הראשון, וגם אבי, שמשרד הביטחון – באמת, זה אולי נשמע בצדדים כאלה ואחרים, אנחנו די מינוריים בתקשורת, אבל בסך הכול, פועלים כל הזמן לאורך כל הדרך ולא משנה איזה מנכ"ל עמד בראש המשרד, בתשומת לב מרבית ובדלת פתוחה.

חמדה מרק: מנכ"ל שנכנס לתפקידו, דבר ראשון הוא מטפל בתע"ש כי תע"ש אצלנו זה בבת עינו של המשרד.

שלי יחימוביץ': גם השרים?

חמדה מרק: גם השרים.

חמדה מרק: האקט הנוכחי שעשה שר הביטחון כשהוא שמע על 500 העובדים, הוא ביקש להקפיא את כל - - -

חיים כץ: איך אפשר לפטר אותם?

שלי יחימוביץ': פרס ישראל מגיע להם.

חיים כץ: הבדיחה הזאת הוא ביקש – בואי נגיד שהוא לא הקפיא והרשות החליטה לפטר.

חיים כץ: איך הוא יכול לפטר?

חיים כץ: מה זאת הבדיחה הזאת?

חיים כץ: הוא הקפיא – בכלל, זה מצחיק אותי.

חיים כץ: היה אומר לי 500, הייתי אומר לו: בסדר, למה לא 1,000?

חיים כץ: תתחילו באחד.

חיים כץ: כאילו אין לנו ניסיון, נולדנו אתמול.

חיים כץ: עשה שר הביטחון?

חיים כץ: יאללה, לא עשה כלום.

חיים כץ: בעניין הזה הוא לא עשה כלום.

חיים כץ: אמר מקפיא, לא מקפיא, אותו דבר.

חמדה מרק: לא, אני מוחה, הוא עשה.

חיים כץ: זה אותו דבר.

חמדה מרק: הוא עשה ועושה.

חיים כץ: למה אמרו 500?

חיים כץ: שיגידו 1,000.

שלי יחימוביץ': 3,000.

חיים כץ: מספר עגול, יותר יפה, יותר מכובד – 1,000.

חמדה מרק: אדוני היושב ראש, תן לי לדבר ברצף כי אחרת אתה מנתק לי את חוט המחשבה.

חיים כץ: תתייחסי גם להפרטה של נכסים אסטרטגיים.

חמדה מרק: אתייחס.

חמדה מרק: איך אומרים?

חמדה מרק: אי אפשר לדבר על הליבה של העניין בלי לומר משהו על העובדים.

חמדה מרק: אני מבקרת שם הרבה פעמים.

חמדה מרק: חשוב לי מה שקורה בתע"ש, זה חשוב לכל אחד במשרד הביטחון מה שקורה בתע"ש.

חמדה מרק: אני לא מייצגת פה עמדה אישית, זאת עמדה מלמעלה, מהקודקוד, עד למטה.

חמדה מרק: עובדי התע"ש והנהלת התע"ש יודעים את זה.

חמדה מרק: הזמנות של משרד הביטחון לתע"ש, 99% מקדמה ניתנת ביום שיש הזמנה.

חמדה מרק: אלה דברים שלא נעשו.

חמדה מרק: זה נעשה בגלל שאתה רואה שזה נכס אסטרטגי.

חמדה מרק: אתה רוצה שהוא יישאר קיים והוא תמיד - - -

שלי יחימוביץ': אז למה המגמה משתנה?

חמדה מרק: זה לאורך כל הדרך.

חמדה מרק: המדיניות הזאת לא השתנתה לאורך כל הדרך.

חמדה מרק: ההחלטה ללכת להפרטה היא תהליך ארוך.

חמדה מרק: הרבה ניירות עבודה נכתבו על העניין הזה.

חמדה מרק: אני לא חושבת שהמילה "פרטי" היא מילה גסה.

חמדה מרק: "אלביט" היא חברה פרטית, "תדיראן" היא חברה פרטית.

חמדה מרק: יש הרבה תעשיות שהן פרטיות ומערכת הביטחון יודעת לשמור על הנכסים הביטחוניים שלה.

חמדה מרק: נכון, לא הלכנו למהלך כמו המהלך הנוכחי.

חמדה מרק: אם נזכור את ההיסטוריה, משרד הביטחון אפילו הציע למזג את התע"ש עם רפא"ל.

חמדה מרק: אנחנו המלצנו ברפא"ל, על-פי התכנים ועיסוקי החברה.

חמדה מרק: זה לא הלך.

משה מוץ מטלון: זה לא הלך, התעשייה הצבאית לא הלך, והם תקועים.

חמדה מרק: אתה צודק.

חמדה מרק: לגופו של עניין, אתם מדברים על האינטרסים הביטחוניים.

חמדה מרק: אין יותר חרד ממשרד הביטחון לאינטרסים הביטחוניים.

חיים כץ: ומה הוא עושה עם זה?

חמדה מרק: קודם כל יש דבר כזה שנקרא "צו אינטרסים".

חמדה מרק: צו אינטרסים ביטחוניים הוא בעצם המפתח לכל הדבר והוא שומר את האינטרסים.

שלי יחימוביץ': אני לא יודעת.

שלי יחימוביץ': ראינו את צו האינטרסים ב"צים", הוא לא היה ממש.

חמדה מרק: אני לא יודעת עד כמה הוא היה ביטחוני.

חמדה מרק: אני מדברת על צו אינטרסים ביטחוניים, שכל המשפטנים אומרים שיש הגנה.

חמדה מרק: אני לא משפטנית, אני כלכלנית.

חמדה מרק: אם משפטן היה אומר לי שזה לא מספיק חזק, נעשה משהו יותר חזק.

חמדה מרק: בשלב זה הרשות והאוצר, אומרים שאנחנו מגנים יותר מידי על התהליך עצמו ואנחנו גם דרשנו ש-51% יהיה ישראלי וזה אומר הכול.

חיים כץ: אם 51% זה חברה מעורבת, זה בכלל לא נותן להם כלום.

חמדה מרק: לא, 51% אחוז ישראליות בקונה הפוטנציאלי.

חיים כץ: ו-49% יכול להיות בדובאי.

חמדה מרק: לא, ממש לא.

חיים כץ: אתם לא מוכנים לדובאי?

חיים כץ: והרשות מוכנה לדובאי?

מיכאל חדד: חמדה, לצערי הרב התחלנו ב-4.9% ועכשיו מגיעים ל-49% ומחר דורון כהן מתחיל לנו ב-51%.

מיכאל חדד: למי אני אאמין?

אורלי לוי אבקסיס: מה עם הטרוף הזה של ההפרטות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רואים את זה בשירותי רווחה, אנחנו רואים את זה בתעשייה, אנחנו רואים את זה בביטחון.

אורלי לוי אבקסיס: עד לאן נגיע?

חיים כץ: נגמר הכסף באוצר.

אורלי לוי אבקסיס: זה מטריד אותי כי כל יום שאני פה אני פשוט מתחילה - - -

חמדה מרק: לגבי סוגיית האינטרסים הביטחוניים, מבחינת הרבה אנשים יכול להיות שזה נכון.

חמדה מרק: אני לא נגד מיזוג.

חמדה מרק: מיזוג יכול להיות גם מהלך נכון.

חמדה מרק: צריך להחליט בהסכמה.

חמדה מרק: אנחנו לא עובדים לבד בוואקום ויש לנו את האוצר, אנחנו ביחד צריכים להגיע איתם להחלטה משותפת שתוביל את כל עובדי תע"ש – אני מסכימה עם כל מילה שנאמרה פה על-ידי יוסי ועל=-ידי איציק.

חמדה מרק: באמת, איך אומרים?

חמדה מרק: ידיים שרוטות והרבה לבבות שבורים שם.

חמדה מרק: זה די עצוב לראות את זה.

חמדה מרק: אני אומרת שזה עצוב לראות כי צריך לזכור את תע"ש בימי הזוהר שלה שבאמת היתה הפנים של המדינה שלנו.

חמדה מרק: כך שתמיד לזכור מי זה תע"ש, מאיפה הם באו ולאן אנחנו רוצים להביא אותם.

חמדה מרק: אני רוצים להביא אותם למקום טוב יותר.

חמדה מרק: אני חושבת שזה לא נעים להיות במצב הנוכחי.

חמדה מרק: זה לא נעים שאבי פלדר נאלץ כל הזמן לכתת את רגליו לירושלים, יותר מאשר לכתת רגליו לעסקאות פוטנציאליות.

חיים כץ: מה צבר ההזמנות שלהם?

אבי פלדר: 4 מיליארד שקלים.

חיים כץ: זאת אומרת, מיליארד דולר.

חיים כץ: לכמה זמן?

אבי פלדר: שנתיים פלוס.

חיים כץ: כמה התקשרויות פוטנציאליות אתם חוזים השנה?

אבי פלדר: מעל 2 מיליארד.

חיים כץ: כמה מכירות אתם עושים לעובד?

אבי פלדר: בסביבות 170,000 דולר.

חיים כץ: ואם יצאו ה-900 שאתם מדברים?

אבי פלדר: 250,000 – 260,000.

חיים כץ: ואז למה למכור?

חיים כץ: אה, זאת שאלה של בעלים, הבנתי.

חיים כץ: את יודעת לתת לי את התשובה במכירות של 250,000 דולר לעובד, למה למכור?

חמדה מרק: אינשללה שנראה את השלב הזה.

חיים כץ: שהאוצר יוציא את האנשים האלה בלי התניות, יממן את הפרישה, יוציא את האנשים וייתן למפעל לעובד.

חיים כץ: אני רוצה שתביני.

חיים כץ: באוצר, אם הם לא משלמים לחברים, הם לא חיים טוב.

חיים כץ: יש את ויסקונסין.

חיים כץ: בשביל לשבץ ולהכניס למעגל העבודה 7,000 איש, הם רוצים לשים מיליארד שקל.

חיים כץ: פה יש את האנשים, יושבים במקום העבודה, יכולים להגיע למכירות, אבל כמה אנשים לא יגזרו קופונים בדרך.

שלי יחימוביץ': 1.5 מיליארד.

חיים כץ: לא יגזרו קופונים, אז איך הם ירגישו טוב?

חיים כץ: אתמול שמעתי בחדשות שהתברר שהיה בויסקונסין דיווח כוזב והחליטו להעניש את החברה בחצי מיליון שקל.

אורלי לוי אבקסיס: 40 כיתות פיקטיביות.

חיים כץ: 40 כיתות פיקטיביות.

חיים כץ: אני אמרתי למישהו: אל תתערב, זה יגיע למשטרה, זה בדרך למשטרה.

חיים כץ: אתמול בחדשות שמעתי על 40 כיתות פיקטיביות פה בירושלים.

חיים כץ: מי החליט על הקנס?

חיים כץ: לא בית משפט.

חיים כץ: לאן אתם הולכים?

חיים כץ: מצד אחד אתם רוצים לפטר את האנשים, מצד אחד לרוץ לחברים ולתת להם כסף כדי שיעשו להם השמה.

שלי יחימוביץ': השמה כעובדי ניקיון.

שלי יחימוביץ': חצי משרה עובדי ניקיון אצל קבלן, זה מה שתקבלו.

חיים כץ: דרך אגב, כשבדקנו בחדרה-נתניה, יש עובדי תע"ש שרצו לויסקונסין.

חיים כץ: יש עובדי תע"ש ששלחתם לויסקונסין.

חיים כץ: כל עובד תע"ש כזה שיעשו לו השמה, תשלמו לזה שמוצא לו את ההשמה 34,000 שקל.

חיים כץ: 34,000 שקל זאת הבעיה של כל הפנסיה שאתה סוגר.

חיים כץ: אני אתן לך את השמות אם אתה רוצה, אני דיברתי איתם.

חיים כץ: תמשיכי בבקשה.

חמדה מרק: קודם כל להגיד עוד מילה טובה על מלחמת לבנון השנייה.

חמדה מרק: הרבה ברכות הם קיבלו ממפקדים בכירים בצה"ל וגם זה חשוב לדעת.

חמדה מרק: כלומר, האינטרס הביטחוני הוא קיים וחשוב שהוא ייאמר.

אריה ביבי: עכשיו הם הולכים למכולת עם זה.

חמדה מרק: קודם כל הם הולכים עם גאווה.

אורלי לוי אבקסיס: גאווה זה טוב אבל זה צריך לבוא גם במעשים.

אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט זלזול בעובדים.

אלכס מילר: אפשר לשים ברכה לכיס?

חמדה מרק: לא צריך לזלזל בברכות שמקבלים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל כשזה בא עם תשלום בצד.

חמדה מרק: לגבי האינטרסים הביטחוניים, מה שחשוב היה לך לשמוע שיש צו אינטרסים שישמור בעצם – הנושא הזה של הבטחת האינטרסים הביטחוניים, קיום מוקדי ידע, שמירת האנשים, לא לתת לאנשים ללכת, אני מסכימה עם חבר הכנסת אריה ביבי שדיבר בנושא.

חמדה מרק: יש אנשים שמשרד הביטחון לא ייתן להם ללכת בשום צורה כי הם באמת מוקדי הידע שמניעים את כל המהלך הזה.

חמדה מרק: מה שקרה לאחרונה, שר הביטחון ביקש לעצור את הפעילות הזאת.

חמדה מרק: הוא לא ראה בתהליך הזה שמביא לתוך סערת רגשות, שעלול באיזה מקום להפסיק את העבודה בתע"ש.

חמדה מרק: זה לא הפיתרון.

חמדה מרק: העבודה בתע"ש חייבת להימשך.

חמדה מרק: זאת דרישה שלנו.

חמדה מרק: זה לא יהיה מצב שמשרד הביטחון יעמוד מן הצד וייתן לתהליך כזה לקרות לידו.

חמדה מרק: המנכ"ל הנוכחי, אודי שני, שנכנס לתפקידו מטפל בנושא התע"ש מהיום הראשון לתפקידו.

חמדה מרק: הוא קרא לבוכריס כדי לקדם את הנושא הזה ולגשר בין כל הגורמים.

חמדה מרק: זה איכפת לו.

חמדה מרק: הוא ממש נתן לו את המשימה כשהוא מעורב לאורך כל הדרך.

חמדה מרק: אני יודעת שלקראת סוף השבוע יהיה איזה דיון בממשלה.

חמדה מרק: אני מקווה שהדברים ייראו אחרת.

חמדה מרק: אני מסתכלת על 6 השנים האחרונות.

חמדה מרק: אנחנו דיי קרובים לתהליך.

חמדה מרק: במשאים ומתנים אתה יודע שהמשבר הכי גדול, אחריו בא הפיתרון.

חמדה מרק: אדוני יושב ראש הוועדה, כנראה שההיסטוריה שלך כבר מלאה אירועים כאלה.

חמדה מרק: לכן אני חושבת שאסור להרפות ידיים.

חמדה מרק: כולם צריכים להתיישב ולחפש את הפיתרון.

חמדה מרק: הוא קיים, הוא ישנו.

אריה ביבי: לא נעים לי, אני מתענה ממש.

אריה ביבי: אני אומר לך דוגרי.

חיים כץ: חבר הכנסת אריה ביבי.

אריה ביבי: אני מתענה איך מתנהגים לעובדים שנתנו את הנשמה שלהם ובאים לכאן ומספרים לי איך אומרים ואיך לא אומרים.

חיים כץ: את הצעקה שלך היית צריך לצעוק בסיכום של דורון.

חמדה מרק: אנחנו מאמינים שכן אפשר.

חמדה מרק: אם המנכ"ל היה חושב שלא ניתן, אז הוא היה מרים ידיים.

חמדה מרק: הוא לא הרים ידיים.

חמדה מרק: הנושא הזה עולה יום יום מבוקר עד ערב.

חמדה מרק: זה אחד הנושאים הכי חשובים.

חמדה מרק: איך אמרו מנכ"לים קודמים?

חמדה מרק: אנחנו צריכים משכורת מהתע"ש, כי כל הזמן עוסקים בתע"ש.

חמדה מרק: זה לא משהו שיורד משולחננו.

חמדה מרק: אלה לא דברים שנאמרים רק למיקרופון, אלה דברים אמיתיים.

חיים כץ: בכנסת יש כללים.

חיים כץ: בשעה 11:00 מתחילה המליאה.

חיים כץ: אם הוועדה תעבוד בזמן מליאה, אז יפטרו אותי.

חיים כץ: זאת ההזדמנות של דורון כהן לדבר שעה ואז יפטרו אותי.

חיים כץ: דורון, שמעת את טענות העובדים.

חיים כץ: שמעת מה שאמרו במערכת הביטחון, שהם רוצים להגיע לפיתרון.

חיים כץ: שמעת ממני שמה שאמרו לי להגיד לך שיש רוכשים מדובאי ואתם יכולים למכור ביוקר.

חיים כץ: השאר לא חשוב, העיקר שנביא כמה גרושים הביתה.

חיים כץ: לא משנה מה יקרה, העיקר שנביא כמה גרושים הביתה.

חיים כץ: לפני שנסכם את הישיבה, הייתי רוצה לשמוע אותך, לאור כל הדברים.

חיים כץ: איפה אתה רואה פיתרון למשבר, בייחוד שאנחנו יודעים שאתה לא מסוגל, לא אתה ולא אף אחד מחבריך, לפטר 500 איש או 100 איש.

חיים כץ: בוא נהיה ענייניים, רציניים ולא נעיף דברים סתם.

דורון כהן: תודה רבה לכולם.

דורון כהן: אני מבין שרוב הדיון עסק ברגשות - - -

שלי יחימוביץ': לא, לא, סליחה אני מוחה.

שלי יחימוביץ': אני לא מוכנה שאתה תציג אותנו - - -

ציון פיניאן: אתה פוגע באינטליגנציה שלנו.

שלי יחימוביץ': אני לא מוכנה שאתה תציג אותנו כאנשים שלא מבינים שום דבר, אתה כל השכל ואנחנו כל הרגש, אני לא מוכנה.

שלי יחימוביץ': יש לנו השקפת עולם, יש לנו תזה.

שלי יחימוביץ': התזה הכלכלית שלנו יותר נכונה ויותר טובה למדינה משלך.

שלי יחימוביץ': לא, אני לא מוכנה לזה.

אריה ביבי: דורון, אם לא תחזור בך, אתה לא תדבר פה כי אני אפריע לך.

שלי יחימוביץ': אהבת ההפרטה הזאת לא מגיעה מהראש.

אריה ביבי: אני עשיתי משהו בחיים שלי.

אריה ביבי: אני לא אתן לך אם אתה לא תחזור בך.

אריה ביבי: אני לא אתן לך, בפירוש לא.

חיים כץ: חבר הכנסת אריה ביבי.

אריה ביבי: לא, אני לא אתן לו.

אריה ביבי: לא אתן לו, לא יעזור.

אריה ביבי: לא יתכן.

חיים כץ: תגיד לו שאתה מקדימה, אני לא חושב שכולם ככה.

אריה ביבי: זה לא שייך לקדימה.

אריה ביבי: עזוב, חיים באמת, כאן בוועדה הזאת אף פעם לא דיברתי על מפלגות.

אריה ביבי: אף פעם לא דיברתי, במשך שנה וחודשיים.

דורון כהן: אני לרגע לא התכוונתי לחברי הכנסת, ואם מישהו הבין את זה כך - - -

אריה ביבי: לא, אתה תגיד עכשיו - - -

דורון כהן: היו פה עובדים שדיברו ברגשות ולי זה נגע ללב.

דורון כהן: אם למישהו זה לא נגע ללב, אז אני מתנצל בשמו.

שלי יחימוביץ': נו, באמת.

דורון כהן: זאת לא פעם ראשונה שאנחנו נפגשים.

דורון כהן: לי הדברים שלו נגעו ללב.

שלי יחימוביץ': אתה באמת חושב שאנחנו טיפשים, נכון?

אריה ביבי: זה בדיוק ככה, זה מה שאנחנו.

חיים כץ: חבר הכנסת אריה ביבי.

דורון כהן: גברתי, אם חושבים שאנחנו עוצרים כספים לחברה, אז את טועה, גברתי, ובזה מותר לי לתקן אותך.

דורון כהן: סליחה, בעובדות מותר לי לתקן אותך.

דורון כהן: אם אומרת נציגת משרד הביטחון שהם מקדימים תשלומים, אז הם מקדימים תשלומים.

דורון כהן: היא אומרת שהם מקדימים תשלומים ולא דוחים ולא עוצרים תשלומים לחברה.

דורון כהן: אז משרד הביטחון, משרד האוצר, בהנחיות של שר האוצר - - -

שלי יחימוביץ': אני לא דיברתי על הפאזה הזאת.

שלי יחימוביץ': דיברתי על לפני שנתיים, סקרתי 4 שנים.

דורון כהן: סליחה, אז אני מתנצל.

דורון כהן: הבנתי שאת אומרת שעוצרים תשלומים.

שלי יחימוביץ': לא, זה היה בכנסת הקודמת.

דורון כהן: אני מתנצל אם לא הבנתי נכון.

אריה ביבי: זאת ההתנצלות השניה, הלאה.

אריה ביבי: דווקא אתה בכיוון נכון.

דורון כהן: מאה אחוז, אבל צריך להיצמד לעובדות.

דורון כהן: העובדות הן שלא נעצרים תשלומים לחברה.

שלי יחימוביץ': זה לא נאמר על עכשיו, זה נאמר על הכנסת הקודמת.

שלי יחימוביץ': אני אמרתי שאני מדברת על 4 שנים ונתתי דוגמאות מארבע שנים על כל מיני שיטות התעללות.

דורון כהן: אני לא מתווכח.

דורון כהן: אנחנו היום לא עוצרים תשלומים לחברה, אנחנו מקדימים תשלומים בהרבה מקרים וזה בגלל יחס לחברה, בגלל יחס לעובדים, בגלל הנחיות של שר האוצר ושל שר הביטחון מכל השיקולים שנאמרו.

חיים כץ: שר האוצר בעובי הקורה?

דורון כהן: שר האוצר בהחלט תומך בהקדמת תשלומים ובקיום החברה ובהבראה שלה.

דורון כהן: הוא בהחלט בעובי הקורה.

דורון כהן: יחד עם זה, הפיתרונות לא קלים כי כמו שאמרתי קודם הדרישות גבוהות מידי.

דורון כהן: יחד עם זה, כשמדברים על הפרטה, אדוני, אם אתה מדבר על שיקולים ואינטרסים כלכליים, חוק החברות הממשלתיות מטפל בזה.

דורון כהן: אנחנו לא יכולים למכור חברה בלי לקבל אישור מהגורמים הביטחוניים המוסמכים, בין אם זה נוגע למתקן ספציפי, בין אם זה נוגע לזהותו של רוכש כזה או אחר, לשיעור האחזקה של רוכש כזה או אחר.

דורון כהן: לכן משרד הביטחון ושאר גורמי הביטחון, ברגע שתהיה הפרטה, יתנו צו אינטרסים חיוניים ואנחנו נפעל בהתאם לצווים האלה.

דורון כהן: אנחנו לא נפעל בניגוד לצווים האלה.

דורון כהן: כמו שאמרתי, אנחנו פועלים כדי להבריא את החברה וכדי להפריט אותה.

דורון כהן: אנחנו לא נותנים הוראה לפטר 500 עובדים או לפטר 300 או לפטר 1,000.

דורון כהן: אנחנו נותנים הנחיה לחברה להתקיים מהאמצעים שלה - - -

יצחק יהודה: זה אותו הדבר.

יצחק יהודה: זאת אותה מילה רק עם יפוי.

קריאה: תיקחו את הגמלאים אליכם, יהיה לנו יותר קל.

דורון כהן: אנחנו בעובי הקורה.

דורון כהן: אנחנו נותנים לחברה תשומת לב רבה.

דורון כהן: אנחנו גם רשמנו לפנינו את כל ההערות שקיבלנו כאן.

דורון כהן: יחד עם זה, אני חוזר ואומר, אם מדובר בתהליך של הפרטה, זה צריך להיעשות בצורה שמתאימה לחברה.

דורון כהן: אנחנו פועלים אך ורק משיקולים מקצועיים.

דורון כהן: אני דוחה לחלוטין, ומזה אני לא אחזור בי, את כל הרמיזות שהיו כאן כאילו שאנשים כאלה ואחרים במשרד האוצר פועלים משיקולים זרים.

דורון כהן: אם יש לכם טענות ספציפיות לגבי אנשים, תיפנו למשטרה.

יצחק יהודה: ראה ניר גלעד.

קריאה: ראינו את זה, ראינו את זה.

דורון כהן: לרמוז כאילו אנחנו פועלים – זה לא ראוי.

קריאה: זאת לא רמיזה, זאת אמירה.

שלי יחימוביץ': מי רומז?

חיים כץ: תקשיב מה אני אומר לך.

שלי יחימוביץ': זה נאמר מפורשות, למה אתה טוען שאנחנו רומזים?

חיים כץ: תקשיב, אני לא נעים לי מאנשים במשרדך היום.

שלי יחימוביץ': אני אתן לך רשימה של כל דורות פקידי האוצר ברשות החברות, שהיום בסקטור הפרטי.

שלי יחימוביץ': נו, באמת.

חיים כץ: דורון כהן, לא נעים לי מהאנשים במשרדך היום והם לא נמצאים פה בחדר.

חיים כץ: הם לא נמצאים בחדר, שעושים דברים שלא ייעשו והם היום במשרד שלך.

חיים כץ: הם היום הם במשרד שלך.

חיים כץ: הם לא בחדר ועושים דברים שלא יעשו ואני לא אגיד יותר מזה כלום.

חיים כץ: עושים דברים שלא יעשו.

אבנר רז: אני רוצה לומר משפט אחד רק לקטע של העובדות.

אבנר רז: לחברה, כפי שנאמר כאן, יש השנה תזרים שלילי של 250 מיליון שקל.

אבנר רז: אם אין פיתרון לדבר הזה, המשמעות היא או שאין משכורות כפי שהיה בעבר או אי הספקות, משפטים והדברים מאוד ברורים.

אבנר רז: הדרך לאזן את התקציב של החברה השנה, ראשית כל, זה להוציא את העובדים לפנסיה, כפי שסוכם עם הארגון.

חיים כץ: על חשבון האוצר.

אבנר רז: כמובן.

אבנר רז: לחברה אין כסף.

אבנר רז: חסרים 200 מיליון, אז עוד מיליארד בטח שאין.

אבנר רז: המדינה החליטה שהדבר הזה ייעשה באמצעות הפרטה.

אבנר רז: בפירוש זאת הבראה דרך הפרטה.

אבנר רז: אנחנו הולכים בכיוון הזה ואנחנו קרובים מאוד.

אבנר רז: בעיניי, אם עושים את זה באמצעות הנפקה או מכירה, מניסיוני הרב, זה דבר לא כל-כך משמעותי כרגע, כאשר אנחנו מסתכלים על זה שצריך להוציא בהסכמה 950 עובדים.

אבנר רז: אם המדינה תחליט שאת הדבר הזה עושים בהבראה, כפי שנאמר בהרבה מקומות, אדרבה.

אבנר רז: אבל הבעיה המיידית היום של החברה היא 950 עובדים בהסכמה שיצאו לפנסיה בהפרטה או בהבראה, מחר בבוקר.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אני רוצה לסכם את הישיבה.

חיים כץ: הוועדה מוקירה ומעריכה את תרומתם של עובדי התעשייה הצבאית לביטחון המדינה ואזרחיה ורואה בהם נכס אסטרטגי.

חיים כץ: הוועדה קוראת לראש הממשלה, לשר הביטחון ולשר האוצר להתערב לאלתר בקבלת ההחלטות על עתיד התעשייה הצבאית, אם על-ידי הפרטתה, מיזוג עם חברה ממשלתית אחרת או תהליך של הבראת תע"ש.

חיים כץ: הוועדה קובעת כי לא יתכן שבד בבד, באותו פרק זמן, יאיימו על העובדים בפיטורים ויתנהלו שיחות על הפרטת התעשייה הצבאית.

חיים כץ: הוועדה קוראת לשר האוצר להפסיק לאלתר את המהלכים המאיימים על עתיד התעשייה הצבאית בכלל ועל העובדים בפרט, המתבטאים באיום פיטורי עובדים, באי תשלום משכורות לעובדים ולגמלאים ובגרימת נזק חמור לחברה.

חיים כץ: הוועדה קוראת לדירקטוריון ולהנהלת תע"ש להפסיק לאלתר את הצעדים שהם נוקטים בתכנית החירום שהם מפעילים כלפי העובדים, אם בניסיונות פיטורים ואם בקיצוצים.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.