הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 49, 2010-03-03 09:30

אורי מקלב: שלום לכולם, כפי שודאי ידוע לכם, הדיון הזה הוא בשידור חי וגם בשידור מוקלט.

אורי מקלב: אנחנו תמיד משתדלים להתנהל נכון, אבל הפעם זה מחייב אותנו הרבה יותר.

יעקב חנינה: פניתי אליכם בקשר לנושא של החניונים, אנחנו נדבר בהמשך.

שלומית אבינח-קולמן: הודעה ממזכירות הוועדה, מי שמעוניין לפנות בנושא לוועדה, מוזמן לפנות בפאקס מספר -02-6408931.

שלומית אבינח-קולמן: או למייל: MSHIMON@KNESSET.GOV.IL.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: נשלחו פאקסים תוך כדי דיון, אם נוכל ואם התאפשר לנו נתייחס לפונים.

אורי מקלב: כפי שהינכם יודעים, אנחנו היום עוסקים בפנייה שהגיעה אלינו בנושא החניונים בבתי החולים - החניונים האלה שצמודים לחולים.

אורי מקלב: הפנייה היא לא אחת, אנחנו לא מקיימים ועדה בשביל פנייה אחת.

אורי מקלב: אנחנו פונים פנייה אחת שמלמדת על כלל, פנייה שהיא לא לפתור בעיה של מישהו אחד, אלא אנחנו מדברים על התנהלות כוללת, והנוהל הכללי בנושא החנייה, אפשרות החנייה לאלה שצמודים לחולים בבתי החולים.

אורי מקלב: מיותר להגיד, שמי שמגיע לבתי חולים, אמנם קוראים לו מבקר, זה נכון, מלשון ביקור חולים, אבל אנחנו יודעים שאף אחד לא בא לשם לתענוג, כל מי שבא לשם מגיעים לצורך כלשהוא לסעוד או לשהות על יד חולה - חלק גדול מהאנשים שמגיעים – ברובם זה לא מתוכנן.

אורי מקלב: ההתנהלות שהוא אמור להיות יחד עם החולה לא תמיד מאפשרת לו לבדוק את כל הזכויות שלו, ואת כל האפשרויות שלו, הוא צריך לטפל בביתו, הוא צריך לטפל בעבודתו, להתמודד עם הבעיות בעבודה ועם החולה בעצמו עם כל הכרוך בכך.

אורי מקלב: מתוך מה שאנחנו בדקנו, ובדקנו דרך מרכז המחקר של הכנסת, מה שנקרא, המ.מ.מ.

אורי מקלב: גם קיבלנו כמה נקודות בנושא הזה, כגון אחידות במחירים - אין מחיר קבוע לאחד.

אורי מקלב: כפי שידוע, יש גם חוזר מנכ"ל שיצא ביולי 2008, לפני כשנה וחצי, שבו חוזר מנכ"ל שמספרו 35/2008 קובע מי זכאי לפטור, מה מנהל בית החולים באחריותו לפרסם את המידע הזה.

אורי מקלב: יש חובה לחלק למאושפזים את הידע בנושא.

אורי מקלב: אנחנו ערים לכך שלא יודעים, אין שילוט מתאים.

אורי מקלב: בעצם, האם כל אחד כשהוא בא לבקש במה זה כרוך, מה הוא צריך לעשות ולפעול כדי לקבל את המגיע לו.

אורי מקלב: אני יכול להביא הרבה מקרים, בחלק מהמקרים מדובר או באנשים מבוגרים שהם יכולים להיות מאושפזים לתקופות ארוכות, אנחנו לא מדברים על אישפוזים של כמה ימים.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על אישפוזים ארוכים, האישפוזים של ילדים, לאו דווקא פגים.

אורי מקלב: חוץ מפגים, יש לנו גם אישפוזים של ילדים שנשארו בבתי חולים אחרי לידה, לאו דווקא כשהם פגים.

אורי מקלב: ילדים שהם מאושפזים אחרי ניתוח לב, או תסבוכות בלב.

אורי מקלב: ילד בן חצי שנה, שנה, שנה וחצי, שנתיים, אנחנו ממבט אחר כאן בוועדה טיפלנו גם בנושאים של מלווים לחולים.

אורי מקלב: הנושא הזה לא מספיק מקבל את הביטוי הנכון אצלנו, כיוון שאנחנו יודעים שצריך לתת רפואה מקסימלית.

אורי מקלב: זה נכון, אתם כבתי חולים יודעים שזה אחריותכם, ואת זה צריך לעשות, אבל יש חיים מאחורי החולה, מאחורי רפואתו של החולה, דהיינו כל הסביבה שלו.

אורי מקלב: חיים שלמים שנוצרים בעקבות בן משפחה, ילד, הורה, אח או אחות שמאושפזים בבתי חולים, בכל סוגי המחלות ובכל המחלקות של בתי החולים.

אורי מקלב: חיים שמשתבשים לחלוטין, משתנים מאוד, גורמים לכמה וכמה התמודדויות לא קלות למלווים ולבני המשפחה.

אורי מקלב: כל זה ועוד אנחנו נבקש להעלות היום בדיון.

אורי מקלב: נבקש את ההתייחסות שלכם, ונגיע למסקנות בעניין הזה.

אורי מקלב: נתחיל עם הפונה יעקב חנינה.

יעקב חנינה: הסיפור שלי התחיל מבתי, היא היתה צריכה להתאשפז באחד מבתי החולים לתקופה ארוכה, היה לה זיהום, הילדה בת שנה.

יעקב חנינה: הילדה היתה צריכה להתאשפז תקופה ארוכה וזה הצריך אותנו להעביר את הכתובת לבית החולים, מפני שהיינו איתה ממש תקופה ארוכה.

יעקב חנינה: כל יום הייתי נכנס ומשלם חנייה יום יום, מלבד עוגמת הנפש שנגרמה לי.

יעקב חנינה: אני לא באתי לטייל, לא באתי להנות משם.

יעקב חנינה: כאשר הולכים לאיצטדיון, הולכים לקניון, לא משלמים שום דבר על חנייה.

יעקב חנינה: אני באתי בסך הכל להיות עם הילדה שלי, לשבת, להיות לידה מפני שהיא ילדה קטנה, וגבו ממני יום יום תשלום.

יעקב חנינה: כאשר ניגשתי לעובדת הסוציאלית שם, אמרתי לה, אני לא יכול לשלם את זה, אז היא אמרה לי תשמע, אנחנו מנועים מלעשות דבר כי בהנהלת בתי החולים יש קריטריונים ברורים לגבי זה.

יעקב חנינה: הם גם אמרו לי שהם יקבלו אפילו נזיפה על זה שהם שולחים אליהם אנשים.

יעקב חנינה: כשניגשתי אליהם להנהלת בית החולים, אמרו לי, רק אנשים במחלקת אונקולוגיה לתקופה ארוכה הם זכאים בעצם לחנייה בבית חולים וזה חינם.

יעקב חנינה: מה שהם כן יכולים לעשות, היות והמקרה שלי הוא מקרה מאוד – אמרו לי שהם יכולים לעשות לי הנחה של 150 שקלים עבור חנייה, חנייה חודשית, זאת אומרת, זה ממש יוצא מן הכלל.

יעקב חנינה: ואני כאן שואל, זה דבר אלמנטרי, זה דבר בסיסי שצריך לתת חנייה.

יעקב חנינה: אני בא לבית חולים, אני לא אמור לבוא עם אוטובוס, אין לי עניין שכל מבקר שבא יצטרך הוא בעצמו לא לשלם על החנייה, אבל לפחות הורה מדרגה ראשונה, הוא צריך לקבל איזשהו זכות חנייה, זה דבר אלמנטרי שיש אותו בכל המקומות, זה דבר בסיסי, אני לא צריך לשכנע פה אף אחד שממש לא נעים להיות גם שם, וגם צריך לשלשל יום יום כסף על מה?

יעקב חנינה: שכשאני אלך לבית חולים, אני מאושפז שם, אני מקבל מיטה, אני מקבל דברים, אבל חנייה אני לא מקבל.

יעקב חנינה: חנייה שהיא בסיסית, לא ביקשתי בשביל ההורים שלי, לא ביקשתי בשביל אף אחד, ביקשתי בשבילי, כשאני בא עם הרכב, אני אוכל לחנות בצורה קרובה.

אורי מקלב: אני מבין ששכרת רכב במיוחד לתקופה הזאת.

יעקב חנינה: נכון, רכב מיוחד לתקופה הזאת.

יעקב חנינה: מה שקרה, בסוף בית החולים אישר לי מסיבות אחרות.

אורי מקלב: אחרי מאבק.

אורי מקלב: איך נודע לך שיש אפשרות?

אורי מקלב: למה חשבת לגשת לשם?

יעקב חנינה: לא יכולתי, אני חושב שזה דבר הגיוני, לא צריך פה לחשוב הרבה כדי לדעת שזה דבר הגיוני.

יעקב חנינה: ניגשתי לעובדת הסוציאלית, שהיא אמורה בעצם לדאוג לשרותים הסוציאליים שאנחנו אמורים להתמודד לא מספיק עם החולה.

אורי מקלב: זאת אומרת, לא ניגש אליך אף אחד, אתה מעצמך התחלת לברר.

שלומית אבינח-קולמן: אין שילוט?

שלומית אבינח-קולמן: לא ראית שילוט?

יעקב חנינה: אין שילוט, אין שום דבר.

יעקב חנינה: ביררתי דרך האחיות, הן אמרו אנחנו לא יודעות.

יעקב חנינה: דיברתי עם עוד אנשים שהיו בבית החולים, כולם לא ידעו למי לפנות.

יעקב חנינה: פניתי לבית החולים, אחר כך פניתי לדוברות בית החולים.

יעקב חנינה: בית החולים אישר לי במקרה הפרטי שלי מסיבות לגמרי אחרות, ובכלל לא קשור, אבל הוא טען, כך טען הדובר של בית החולים, שזה עיקרון אצלם לא לתת חנייה, רק אם חס ושלום הבת שלי תתאשפז במחלקת אונקולוגיה, אז במידה כזאת הם יכולים כן להתחשב.

יעקב חנינה: חס ושלום, שלא נצטרך להגיע לכזה מצב - הילדה היתה במחלקת כירורגית ילדים.

שלומית אבינח-קולמן: כמה זמן היא היתה מאושפזת סך הכל?

יעקב חנינה: היתה מאושפזת למעלה מחודש, שבועיים ועוד שבועיים.

יעקב חנינה: כאן באמת פניתי לבית החולים שהוא אישר לי.

יעקב חנינה: אמרתי, אם זה עיקרון, אז אנחנו צריכים לשנות את העיקרון, כי אני חושב שזה עיקרון מאוד רע ולא אלמנטרי לחולים.

יעקב חנינה: סך הכל באנו לשם להיות עם חולה ולא לעשות כסף עלינו, אם נקרא לזה כך.

אורי מקלב: תודה.

ציפי קיברסקי: אני חושבת שחייבים לקבוע קריטריונים מי באמת זכאי, או להנחה או לשלם לגמרי חנייה.

אורי מקלב: היו פניות בעניין?

ציפי קיברסקי: מעט, לא הרבה אבל היו כמה פניות.

ציפי קיברסקי: היו פניות בנושאים אחרים, למשל, בית חולים בילינסון, יש שם חנייה מאוד גדולה בצד הדרומי של בית החולים, אבל קיימת חנייה סמוך לבית החולים.

ציפי קיברסקי: חנייה הסמוכה לבית החולים זו כנראה חנייה פרטית.

ציפי קיברסקי: אמנם בית החולים העמיד חנייה מאוד גדולה, אבל הבעיה היא שהמחיר הוא אטרקטיבי.

ציפי קיברסקי: העניין הוא שההליכה מהחנייה בצד הדרומי עד לבית החולים היא מאוד ארוכה, אין שאטל שיכול לקחת את הנוסעים.

ציפי קיברסקי: אני חושבת שיש חולים שזכאים לחנות בחנייה הפרטית, או שיקבלו פטור לגמרי או שיקבלו לפחות הנחה, אבל צריכים לקבוע קריטריונים מי זכאי ומי לא זכאי.

אורי מקלב: בגלל שאין הרבה תלונות, אנחנו בחרנו לדון בזה, לפי המידע שקיבלנו אין מודעות.

אורי מקלב: אנשים רואים בזה משהו לגיטימי - אז מה אפשר לעשות?

אורי מקלב: אנשים מוציאים הוצאות של מאות שקלים לחודש, יש בתי חולים שהמחיר הוא 18 שקלים, אפילו 25 שקלים, ועוד מחירים כאלה ואחרים.

אורי מקלב: זה לא כניסה ל-24 שעות, אלא כניסה שמותנית לא יותר מפעמיים כניסה ויציאה, כך כשאחד מבני המשפחה נכנסים ויוצאים, אז המחיר עולה.

אורי מקלב: ככלל, אנחנו צריכים להבין שנקודת ההנחה שלנו, שגם חנייה למשפחה הקרובה, לצמוד לחולה או להורה, הוא משלם על האישפוז, זה לא משנה אם הוא משלם את זה באופן אישי, או שהוא מבוטח.

אורי מקלב: כמו שאנחנו מבינים, שיש מקומות שזה צריך להיות חלק מהשרות שניתן, מכיוון שאין אפשרות אחרת הוא לא יכול לבחור לו, הוא גם לא יכול ללכת ולסחוב את זה במקומות אחרים - זה מורכב מאוד, יש מקרים אחרים שנוח, אבל יש הרבה מקרים שכל הנושא של הרכב, בתי החולים לא נמצאים במרכז, השעות שהם באים, הקשר שלו לבית – מישהו צריך לתפקד והזמינות שהוא צריך להיות גם להיות אצל החולה וגם להמשיך או בעבודתו, או בבית, אם זו אמא לילדים שלה, לקבל אותם ולקחת אותם בשעות האלה.

אורי מקלב: זה מורכבות שלמה של מי שעבר והרבה עברו את זה, כאשר יש מישהו מאושפז יודעים כמה הנושא הזה הוא מורכב, והוא צריך להיות מהיר וזמין ונגיש כך שהחלק של החנייה בתוך השרות, במיוחד אנחנו מדברים עכשיו על האישפוזים הארוכים, אנחנו לא מדברים על מבקרים.

אורי מקלב: אני רוצה לציין את זה שוב, שלא יהיה הרושם שאם מישהו בא לבקר חולה אם הוא משלם חנייה או לא.

אורי מקלב: במקרה הזה, זה חלק מהסל, נקרא לזה, של האישפוז שלו.

אורי מקלב: בהסעות, זה מורכבות שלמה, הרבה עברו את זה, יודעים כמה הנושא הזה הוא מורכב, מהיר וזמין ונגיש, כך שהחלק של החנייה בתוך השרות - מדברים על האישפוזים הארוכים.

אורי מקלב: אנחנו נרצה לשמוע את ההתייחסות שלכם בתי החולים לפי הסדר.

אורי מקלב: אני מקדם בברכה את חבר הכנסת שלמה מולה שמשתתף איתנו בנושא, ובהמשך הוא ייתן התייחסות.

אורי מקלב: עמית, אתם מפעילים את החניון ואתם משלמים זכיינות לבית החולים.

עמית קדם: אנחנו מפעילים חניון מול בית חולים "אסותא".

אורי מקלב: אני מבין שאם יש חנות מתנות בבית חולים, הוא יכול להוציא מכרז למי שרוצה.

אורי מקלב: הרושם שנוצר בציבור, אולי גם הרושם שלנו, שחניונים נהפכו לעוד איזה מנוף, עוד איזה אפשרות להכנסה כספית לבתי החולים, כך שהדבר פוגע באופן ישיר ובוודאי במודעות לצמודים לחולים המאושפזים לתקופה ארוכה.

עמית קדם: אין חנייה חינם, או חנייה מסובסדת שמישהו לא משלם עליה.

עמית קדם: מי שמשלם היום על החנייה הזאת זה דווקא המעמד הנמוך ביותר שבאה במיוחד.

עמית קדם: כורכים את החנייה בתוך כל שאר הדברים, כך שמי שיבוא באוטובוס מסבסד למי שבא עם מכונית את החנייה כי החנייה הזאת עולה המון כסף - לבנות מקום חנייה דבר מאוד יקר, יכול להגיע ל-15 אלף דולר.

עמית קדם: אחר כך להחזיק את מקום החנייה - יש המון עלויות של אחזקה של מקום החנייה, יוצא שדווקא בגלל שכורכים את החנייה עם שאר הדברים בתוך סל התרופות, או מס הבריאות, נמצאת גם חנייה וצריך להפריד, מי שבא עם רכב צריך לשלם חנייה, ומי שלא בא עם רכב אין סיבה שנסבסד אותו.

עמית קדם: המחירים בארץ הם בין הנמוכים בעולם.

עמית קדם: ישנו סקר שנעשה ב-2009, המחירים בתל אביב הם הנמוכים ביותר בעולם, זה סקר בינלאומי על מחיר החנייה בעולם.

עמית קדם: אם היה כשל שוק בנושא הזה, היה מקום להתערב.

עמית קדם: כשאתה משווה את המחירים שלנו בעולם, אתה רואה שאין כשל שוק.

עמית קדם: בסופו של דבר מה יקרה?

עמית קדם: אם יסבסדו את מחירי החנייה זה מעודד שימוש במכוניות, יצטרכו לבנות עוד חניונים בבתי החולים.

עמית קדם: כבר אתה רואה מצב שבמקום לבנות עוד בתי חולים ועוד מיטות יבנו חניונים, אין בזה שום הגיון.

עמית קדם: חנייה חינם, חנייה מסובסדת, זה הסם של המכוניות.

עמית קדם: יש תחבורה ציבורית כמעט לכל בית חולים ואפשר להשתמש בה.

עמית קדם: בכל מקרה, אם נותנים אפשרות כזאת סיבסוד או הנחה, זה צריך להיות במקרים יוצאי דופן, כי אחרת כמו שאמרתי, וכמו שידוע בכל העולם וכל המחקרים מצביעים על זה שאין מקום לסבסד את החנייה.

פלורה קוך דוידוביץ: אנחנו קיבלנו סקר.

פלורה קוך דוידוביץ: השאלה היא אם בית חולים זה המקום שבו דווקא ההגיון הכלכלי אמור לעבוד?

פלורה קוך דוידוביץ: השאלה היא אם זה המקום.

עמית קדם: זה הגיון כלכלי שאומר לנו יותר מיטות אישפוז במקום עוד חניונים.

עמית קדם: אנחנו נגיע לשם ככל שיעשו יותר חניונים.

עמית קדם: אם אנחנו רוצים לעשות העדפה לתחבורה ציבורית - - -

אורי מקלב: אנחנו לא מכירים את הסקר, אנחנו לא יכולים להתייחס.

אורי מקלב: אנחנו לא יודעים איך הסקר הזה מתייחס לבתי החולים, ודווקא המחירים שהם גובים הם מחירי חנייה באופן כלכלי, אני גם את זה לא יודע.

אורי מקלב: אם אתה מדבר על מחירי חנייה באופן כללי מול בתי חולים בכלל ההשוואה - - - הסקר הוא דבר שמאוד מורכב, תלוי איך אתה מציג אותו.

אורי מקלב: כפי שאמר פעם השר בורג זכרונו לברכה: "מדבר סקר תרחק", כך שלא תמיד הסקר הוא זה שמאפיין, לפעמים אני יכול לקחת ממנו נתונים שאנחנו נוכיח שהוא בדיוק הפוך.

אורי מקלב: יכול להיות שזה צריך ללמד אותנו לימוד שונה, כך שאנחנו יודעים מה המחירים בארץ בשעת חנייה, וגם ליום חנייה ודאי שהוא אינו דומה, הוא יכול להיות הרבה יותר זול מהמרכז המסחרי בתוך תל-אביב, אז אין ספק.

אורי מקלב: צריך לקחת בחשבון שיש בתי חולים, וחלק גדול מבתי החולים בכלל לא נמצאים במרכז הערים.

אורי מקלב: נניח בית חולים "הדסה" בירושלים הוא נמצא רחוק, התחבורה הציבורית היא לא תמיד זמינה, זה לא מקום שאתה יכול להגיד, תשמע, החנייה נמצאת בתוך העיר וכשאתה מגיע למקומות אחרים בעיר אחרת - - - כאן מדובר על הרכב אחר באזורים אחרים, לא כל בתי החולים, מדובר בחניונים ודאי מעטים שעולים 15 אלף דולר לכל שעת חנייה, אנחנו משתמשים ריקים.

אורי מקלב: שמעתי את דבריך.

שלומית אבינח-קולמן: מתוך עדות אישית, אבי היה מאושפז חצי שנה בבית חולים יום יום במחלקה הניאורולוגית.

שלומית אבינח-קולמן: פנינו לבית החולים ב"וולפסון", אף אחד לא אמר שום דבר, היתה הוצאה נכבדה, ושילמנו יום יום גם אני וגם אמי שביקרנו אותו מחיר מלא.

שלומית אבינח-קולמן: לגבי התחבורה הציבורית, גם לגבי טיפול נמרץ, יש בתי חולים שיש רק 2 כניסות.

שלומית אבינח-קולמן: כפי שידוע, ביקור בטיפול נמרץ זה 3 פעמים ביום, בשעות מאוד מדוייקות, אז גם כשאתה אומר תחבורה ציבורית, כשאתה צריך להגיע לחצי שעה ביקור, קשה להסתמך על תחבורה ציבורית, וגם בתי חולים שמתנים כניסה של פעמיים ביום למשפחה של מאושפז בטיפול נמרץ, מה צריך לשלם תשלום כפול?

שלומית אבינח-קולמן: זה משהו שמאוד לא הגיוני.

שלומית אבינח-קולמן: איך אתה מיישם את זה, למשל, שיש הסדר מיוחד, אז מה צריך להראות מכתב שהאדם מאושפז בטיפול נמרץ?

שלומית אבינח-קולמן: מה כל אחד צריך לחשוף את הקרוב שלו בשביל לקבל את ההנחה?

שלומית אבינח-קולמן: צריך להיות נוהל מסודר של תו חנייה, מה שבתי חולים צריכים להנפיק לכל מבקר מקירבה ראשונה שבא לבקר, זה לא תענוג, אבל זו הוצאה מאוד נכבדה.

אורי מקלב: בבקשה, מר צבי, אתם בכל אופן מחזיקים את רוב בתי החולים.

צבי לשץ: כן, אנחנו מחזיקים ומפעילים את בתי החולים שלנו, יש 6 בתי חולים עם חניונים, בבית חולים אחד יש בו שהייה ממושכת של חולים.

צבי לשץ: בבית לוינשטיין, לדוגמה, החניון שם פתוח ואנחנו לא גובים כסף.

צבי לשץ: שאר המקומות היינו צריכים להכשיר את החניות והעלות היא לא קטנה, והעלות נופלת על זכיין, ורוב הכסף למעשה הולך לקיצור הוצאות ומה שנשאר הולך לרכישת ציוד רפואי לבית החולים.

צבי לשץ: ברוב בתי החולים יש הנחות לפגיות בטיפול נמרץ לאישפוזים ממושכים.

שלומית אבינח-קולמן: איך מקבלים את זה?

צבי לשץ: פונים למנהל אדמניסטרטיבי.

שלומית אבינח-קולמן: יש שילוט?

צבי לשץ: אין שילוט, לא אמרתי שיש שילוט.

צבי לשץ: פונים ומקבלים את ההנחה, לא עושים בעיות.

שלמה מולה: אם האזרח מגיע לבית החולים, לא יודע לקרוא, או לכתוב, איך הוא יידע שהשרות נגיש?

צבי לשץ: מירב האישפוזים בבתי החולים הם בממוצע של 3.2, 3.8 ימים.

צבי לשץ: כמות האישפוזים הארוכים נמצאים בפגייה, טיפול נמרץ.

צבי לשץ: אדם שנמצא שם ופונה במחלקה עצמה, מופנה ישירות למנהל האדמיניסטרטיבי של בית החולים.

שלמה מולה: אדם שיש לו משפחה הוא בלחץ.

שלמה מולה: אם זה השרות שניתן קודם כל זה מבורך, אז למה לא לפרסם, למה לא ליידע?

שלמה מולה: מה הבעיה?

שלמה מולה: זה עולה כסף?

צבי לשץ: לא.

יעקב חנינה: צריכים גם לברר מה זה אישפוז ארוך?

צבי לשץ: בחלק מהמקומות אחרי עשרה ימים, בחלק אחרי שבועיים.

אורי מקלב: דיברנו על כך, חבר הכנסת שלמה מולה, זה מופיע גם במידע שקיבלנו מהמרכז המידע שלנו של הכנסת שיש חוזר מנכ"ל - נשמע את משרד הבריאות בעניין הזה, שמחייב את בית החולים לפרסם את זה במקומות בולטים - את הזכויות של החולים לחנייה במקרים שהוא זכאי לחנייה חינם או חנייה בהנחה, החובה לפרסום היא בכל מחלקה.

אורי מקלב: גם אם אני לא טועה, צריך לחלק למאושפזים שיש להם את הזכויות האלה.

אורי מקלב: זאת אומרת, אנחנו מגיעים עד לרמה לפי החוזר שצריך להגיע לכל חולה וחולה בלי שהוא בזמן הזה צריך לברר את הזכויות שלו.

אורי מקלב: נשמע את בתי החולים, אני רוצה שתתייחסו לזה, ואני מבקש מכם להתייחס באיזה בתי חולים מדובר ומה התעריף שלכם, האם יש לכם מחיר אחיד בכל בתי החולים?

אורי מקלב: על איזה בתי חולים אתם מדברים?

צבי לשץ: לא, אין מחיר.

צבי לשץ: העמק בעפולה - 18 שקלים.

צבי לשץ: בית חולים קפלן ברחובות – 15 שקלים.

צבי לשץ: בית חולים מאיר בכפר סבא – 18 שקלים.

צבי לשץ: בית חולים סורוקה בבאר שבע – 15 שקלים ובית חולים שניידר בבילינסון בפתח תקווה – 20 שקלים, כרמל – 15 שקלים.

אורי מקלב: באיזה בתי חולים זה מוגבל במספר כניסות?

צבי לשץ: בבית חולים סורוקה ובבית חולים קפלן.

צבי לשץ: ברגע זה אנחנו בתהליך מכרזי להחלפת הזכיינים שם, אני מקווה שבחודשיים הקרובים זה ייגמר ואז זה יהפוך להיות מחיר אחיד לגבי יום של חנייה - - - -

אורי מקלב: זה חניון מובנה עם קומות, או שזה חניון בשטחים פתוחים?

צבי לשץ: שטח פתוח מסומן, כמויות חניונים - מגרש של 300 מקומות חנייה, זה סדר גודל של מגרשי החנייה שלנו.

אורי מקלב: דיברנו על 15 אלף דולר למקום חנייה, רציתי לדעת אם מדובר גם על המקרים האלה.

שלמה מולה: איך יכול להיות שבית החולים עפולה ובית החולים מאיר זה אותו מחיר, מהם הפרמטרים לקביעת תעריף?

צבי לשץ: זו החלטה פנימית של בית החולים, אנחנו הגבלנו שזה ינוע בין 15 ל-20 שקלים - אנחנו לא נותנים שזה יעלה מעל 20 שקלים.

שלמה מולה: אפילו מבחינה נדל"נית, אני לא איש נדל"ן, לא יכול להיות שעפולה תהיה דומה לבית חולים שניידר - איך יכול להיות?

צבי לשץ: עדיין לא הגענו לסכומים גבוהים, אנחנו עדיין מדברים על סכומים של 15 עד 20 שקלים בבית החולים הכי יקר במרכז הארץ ב"שניידר" ב"בילינסון".

צבי לשץ: שאר המקומות אנחנו מדברים על 15 ל-18 שקלים.

אורי מקלב: זה מחיר ליום אחד, אבל באותה מידה זה גם מחיר לחצי שעה ולשעה, שזה גם לא מחירים כל כך זולים במקומות האלה, מכיוון שאנשים שבאים לבקר, צריכים לקחת בחשבון זה לא רק לאלה שמאושפזים אישפוזים ארוכים והצמודים אליהם לשעות ארוכות, אנחנו מדברים גם על כאלה שהחניון הזה פועל מול אנשים שבאים לבקר, הרבה מבני המשפחה מגיעים לבקר, כמה זמן באים לבקר?

אורי מקלב: 20 דקות זה רק הזמן מהרגע שהוא מגיע מהרכב שלו לחניון.

אורי מקלב: לכן אני אומר, 20 דקות שלא צריך לשלם, הרי אין לזה משמעות, ה-20 דקות זה רק הזמן עד שהוא מגיע לבית החולים, עד שהוא מחנה, ועד שהוא מוצא את החנייה, ואחרי שהוא משלם, זה לא אומר שהוא מגיע מייד, איזה מרחק הוא מקבל ועד שהוא מוצא.

אורי מקלב: 20 דקות זה רק למי שמוריד חולה - - -

קריאה: לזה זה נועד.

אורי מקלב: צריך להבין שאין פטור, שמי שבא לבקר חולה משלם.

אורי מקלב: קשה להגיד שחניון הוא זול באופן כללי, בהתייחס ליום זה נכון.

צבי לשץ: אני רוצה להתייחס למגרש חנייה שנמצא ליד בית חולים בילינסיון.

צבי לשץ: החניון הזה לכללית אין שליטה על המחירים שנקבעים באותו חניון.

צבי לשץ: לגבי החניון הדרומי, כפי שציינת פה זה חניון למבקרים, ולמעשה שם נמצא שער הכניסה בבית חולים שניידר שמוביל לבית חולים בילינסון.

ציפי קיברסקי: אבל הדרך ארוכה מאוד.

צבי לשץ: למעשה, זה אחד משערי הכניסה לבית החולים.

צבי לשץ: אם אתה הולך אחורה, לא פחות מהדרך, מאותו מגרש חנייה שאת נכנסת - - -

שלמה מולה: מגרש חנייה מסובסד?

שלמה מולה: פרטי לגמרי?

צבי לשץ: פרטי לגמרי בבעלות של - - -

שלמה מולה: אנחנו לא מדברים על חניות פרטיות בסמיכות לבתי החולים, אנחנו מדברים על חניות שקשורות לבית חולים באופן ישיר, שבית החולים יש לו דעה עליו.

צבי לשץ: בהחלט.

צבי לשץ: פשוט היתה פה התייחסות לחנייה ומגרש חנייה שנמצא בצמוד לבית חולים בילינסון ושער הכניסה - - -

אורי מקלב: המועצה הישראלית אפילו התייחסה למגרש ספציפי, אבל זה כן מלמד אותנו, אינו דומה מגרש חנייה פרטי בתל אביב על יד בית חולים איכילוב שהוא משמש לעוד דברים.

אורי מקלב: אני מניח שהמגרש הזה משמש אך ורק לבאי בתי החולים.

אורי מקלב: אמנם הוא פרטי, כנראה אני מבין שיש מצוקה, הרי אדם לא מפעיל חניון ולו בגלל שיש לו צורך ויש לו דרישה, בגלל שיש מחסור בחנייה בבית חולים, לכן יש מפעיל פרטי.

אורי מקלב: בסופו של דבר הוא מיועד למבקרי בתי חולים, ויש בזה משהו - - -

צבי לשץ: לבית החולים אין שליטה על החניון הזה ולא המגרש הוא בבעלות בית החולים.

אורי מקלב: אם היה עוד מקומות חנייה לבית החולים לא היו צריכים להגיע לחניון הפרטי הזה.

צבי לשץ: גם אם נרצה - - -

אורי מקלב: 15 אלף דולר כפי שנאמר, גם שניידר יכול ואז יהיה הצדקה.

שלמה מולה: למה לא בונים קומות?

צבי לשץ: זה עלות הקמה.

אורי מקלב: הבאנו קודם שאלה הסיבות שלוקחים מחירים גבוהים כפי שאמר עמית קדם, בגלל שמקום חנייה עולה 15 אלף דולר.

צבי לשץ: נכון, אין לנו את הכסף להשקיע, זה תקציבי פיתוח.

אורי מקלב: עמית, בסופו של דבר יגיד לי איזה בתי חולים השקיעו 15 אלף דולר בחניון.

אריק פויר: אנחנו בהגדרה בעד לתת שירות, ופונים גם בנושא החניונים כשקבענו בתוך בית החולים נוהל, הוא דומה פחות או יותר לחוזר מנכ"ל.

אריק פויר: אני רק אציין, אותם אנשים שאנחנו פונים אליהם ומאפשרים להם חנייה בחינם של כל אותם אנשים, מדובר על אנשים שבעצם בית החולים לצערנו הוא ביתם השני.

אריק פויר: אנחנו מדברים על חולים אונקולוגים, חולי דיאליזה, אישפוזי יום מבוגרים ואישפוז יום ילדים, אנשים שבאים בדחיפות רבה ובשכיחות גבוהה לבית החולים.

אריק פויר: כל מי שמאושפז מ-14 יום ומעלה, טיפול נמרץ, אנשים בפגיה, וכמובן אנשים מוגבלים או נכים כפי שפעם היו קוראים לזה, כשבעצם לכל אותם אנשים הנוהל אצלנו די פשוט והוא עובד.

אריק פויר: עובדת סוציאלית בכל מחלקה פונה לאותם אנשים, או לאותה משפחה, מטופל שמגיע למחלקה אונקולוגית, או לאישפוז יום אונקולוגי, המזכירה והעובדת הסוציאלית כחלק מהתהליך פונים אליו, אומרים לו שלום.

אריק פויר: לאחר שנקבע מהות הטיפול שזה טיפול רוטיני, צריכים להגיע פעם בכמה זמן.

אריק פויר: הוא מקבל אישור, האישור הוא בכתב עם מדבקה.

אריק פויר: יורד בשעות קבועות ומסודרות, ובאותו מקום מקבל אישור לחצי שנה, חנייה חינם, כשהאישור אחד למשפחה, כשבעצם או המטופל נוהג, או שבן משפחתו מלווה אותו כנ"ל בפגייה.

אריק פויר: מאושפזים בדרך כלל במחלקות הפנימיות, גריאטריות, או אנשים אחרי ניתוחים מסובכים למעלה מ-14 יום, השיטה עובדת באותה שיטה.

אריק פויר: עובדים הסוציאליים פונים אליהם, נותנים להם נייר, עם הנייר יורדים ומקבלים אישור.

אריק פויר: אנחנו מדברים פה על מאות רבות של אנשים.

אריק פויר: כמובן לא כולם באותו יום.

אריק פויר: אבל מאות רבות של אנשים שמקבלים אישורים, כשבמקרים ספציפיים, קרי, קרי, בעיות סוציאליות כאלה ואחרות, הפנייה באה מהמטופל לעובדת הסוציאלית במחלקה או למזכירת המחלקה, ומחליטים מה לפעול בהתאם לדבר הספציפי.

אריק פויר: אני חייב להתייחס לעוד שני דברים, חוסר שטח קיים בחניונים, במיוחד לאותם בתי חולים ומרכזים רפואיים שנמצאים במרכזי הערים.

אריק פויר: עלות בניית מקומות חנייה נוספים, זה עלות עצומה, זה יכול לנוע בין 15 אלף דולר כפי שהוא ציין, עד אזורים של 7,000-8,000 $ כשבעצם יש בזה שני מרכיבים.

אריק פויר: מרכיב אחד למרכיב השטח - השטח הוא מאוד יקר, הוא בדרך שטח מינהל, שטח עירייה, קשה לקבל אותו או שהוא לא קיים.

אריק פויר: או בדבר שני, זו העלות עצומה של הדבר הזה, ומערכת האישורים הביורוקרטיים העצומה על מנת לקבל.

אריק פויר: הדבר השני רמת המינוע.

אריק פויר: רמת המינוע של האזרח הישראלי, המשמעות, כמה כלי רכב יש פר אלף, היא נמצאת בעלייה רצינית מאוד.

אריק פויר: לכן, הערה לגבי שילוב התחבורה הציבורית ומרכזים רפואיים זו הערה נכונה.

אריק פויר: אני חייב לציין את "אגד" בירושלים, או מינהל התחבורה בעיריית ירושלים, שאנחנו איתם.

אריק פויר: למשל, הצלחנו להביא שני קווי אוטובוס, הצלחנו להיכנס פנימה - - -

אורי מקלב: תתחברו לרכבת הקלה, גם אחרי הרכבת הקלה יש תחנה בשדרות הרצל היא קרובה אליכם, אולי עם שאטל זה יכול לפתור.

אורי מקלב: כיום אתם אחד מהמחוללים הכנסה גבוהה לעיריית ירושלים על ידי הדוחות שמחולקים על ידי עיריית ירושלים לכל אלה שחונים בסביבת בתי החולים, ורבים מהם, כפי שאתה יודע - - -

יעקב חנינה: וגם מעכבים את התחבורה הציבורית להיכנס.

אורי מקלב: כפי שאתה יודע, הקנס על חנייה עד היום במדרכה 500 שקלים.

אורי מקלב: יש רבים שחונים לא בדיוק על המדרכה אלא בפנים המדרכות שזה עוד נושא האם גם הם צריכים לקבל 500 שקלים, אבל בכל אופן אתה בטח מודע לכך שרבים משלמים קנסות כבדים בסביבות בית חולים בגלל המחסור של מקומות חנייה.

אריק פויר: אנחנו מודעים לכך.

אריק פויר: אנחנו מודעים שאנחנו צריכים לתת שרות, והשרות צריך לתת קודם כל למטופל ואחר למשפחתו ואחר כך לכלל הציבור.

אריק פויר: אנחנו מודעים גם לעובדה הזאת, ולכן החלטה של בית החולים שלנו של מרכז רפואי שערי צדק היא מאוד פשוטה.

אריק פויר: על מנת למנוע את מירב הפניות, עובדים סוציאליים פונים והעסק הזה עובד.

אריק פויר: כמובן שיש את הדברים הספציפיים ואיתם מתמודדים.

אורי מקלב: אתה אומר כאן בפני קהל עם ועדה - - - כל מי שמאושפז מעל 14 יום, פונים אליו שהוא יוכל לקבל.

אורי מקלב: מה שהיה עד היום זה עד 14 יום, ומתחיל מהיום ה-15.

אריק פויר: אלא אם כן הוא חולה כרוני או חולה אונקולוגי, או ביחידת טיפול נמרץ או בפגיה.

אורי מקלב: אתה יודע כמה בתי חולים מרוויח היום מהחניון של שערי צדק.

אורי מקלב: אתה מכיר את החלק הכספי?

אריק פויר: יש לנו עמותה שמתעסקת, וסמנכ"ל הכספים מתעסק בנושא כסף.

אורי מקלב: אם הוא ריווחי או לא ריווחי אתה לא יודע.

אריק פויר: הסיבה שכל בתי החולים וגם אנחנו מעבירים את זה לזכיין, כי עלויות הארנונה עצומות, לבתי חולים אין פטור מארנונה, בתי חולים במיוחד פרטיים, או עמותות ציבוריות - כמו ברזילי, לא מקבלים פטור מארנונה.

אריק פויר: נדרשים לעמוד בכל הכללי של הביטחון של משטרת ישראל ושל משרד הבריאות, נדרשים לעמוד בכל הנושא של רישוי עסקים, של כיבוי אש וכל אגרות המינהל, אותם אנחנו מעדיפים להחיל או להטיל על זכיין, וממה שנותר, וכמה שנותר, בית החולים משתמש בזה לצרכים רפואיים.

אורי מקלב: החניון מיועדים לצוות, לפרסונל, לרופאים.

אורי מקלב: אבל אלה שבאים להחנות, המבקרים חונים במגרשים פתוחים שבסביבה, לא צריך בכל העלויות שאתה דיברת עליהם.

אריק פויר: להפעיל חניון צריך רישוי זה עולה כסף, לסמן מקום חנייה עולה כסף.

אריק פויר: לסמן מעבר חצייה זה 2,500 שקלים.

אריק פויר: תבין את המושגים, לקבל אישור מרשות התימרור, זה להעסיק מהנדס תנועה שיקבל אישור ולעבור ביקורות של כיבוי אש ממשטרת ישראל, מעיריית ירושלים וכו' וכו', אלה עלויות עצומות, ממה שנותר לזכיין, מרכז רפואי משתמש לצרכים רפואיים.

דורון וינברגר: אני רוצה להשלים.

דורון וינברגר: בכל בתי החולים של שירותי בריאות כללית קיים הממונה על פניות הציבור שזה חלק מתפקידו להיענות לפניות הציבור אנשים הן בצד הרפואי והן בצד המינהלי.

דורון וינברגר: כל הצוותים בבתי החולים בעיקר הכלליים שבהם ישנם מצוקת חנייה, מכירים את זה ויודעים למי להפנות.

דורון וינברגר: גם כתבנו לכם בכל דבר יש נוהל מסודר שאנשים מקבלים מייד הנחה או פטור בהתאם לנסיבות, החל מהיום הראשון בהתאם לנסיבות, לא מתנים בעשרה ימים.

שלומית אבינח-קולמן: - - - פגייה.

דורון וינברגר: כן.

דורון וינברגר: יש בתי חולים שמאפשרים אפילו כניסה רציפה לתוך שטח בית החולים לתוך החצר להקל עליו.

שלומית אבינח-קולמן: בטיפול נמרץ כשיש שתי כניסות אז מה קורה?

דורון וינברגר: פטור, המשפחה ראשונה.

דורון וינברגר: לגבי החניונים – צריך לציין שבחלק מבתי החולים שלנו החניונים גם משמשים לשעת חירום ולכל מיני דברים כאלה, וצריך להרחיב שצריך לתחזק את זה הן ב"מאיר" הן ב"כרמל", צריך לתחזק את המערכת הזאת.

דורון וינברגר: הבנייה של חניון, לא נכנסתי למה שהוא אמר – 15 אלף דולר, אבל היא עולה הרבה כסף, כולל העלות.

דורון וינברגר: ישנם הרבה אנשים שלא רוצים לשלם, ולכן צריך לתפעל את זה.

דורון וינברגר: יש לנו מצוקה קשה של חניונים, לדברי חבר הכנסת שלמה מולה, בעפולה יש מצוקה קשה מאוד של קרקע, אין שם מקום ואנשים חונים הן בקניון כי החניון נסתם והן מעבר לכביש.

דורון וינברגר: אם יש לנו שקל פנוי, אז אנחנו מעדיפים להשקיע אותו בציוד רפואי ובבניית מחלקות ולא בהרחבת חניונים, ולכן הגישה שלנו להעביר את זה לזכיינים ולא להתעסק עם זה.

יעקב חנינה: אם יורשה להעיר לך, אולי בגלל שבקניונים לא משלמים כסף על חנייה, ובבתי חולים כן משלמים.

יעקב חנינה: אנשים מעדיפים ללכת לקניון, להחנות את האוטו בקניון שם לא משלמים וללכת ברגל לבית החולים.

דורון וינברגר: הקניון מתחזק את המגרש על חשבון הצרכנים.

יעקב חנינה: יש לו אינטרס.

יעקב חנינה: גם בית חולים צריך לתחזק את זה למאושפזים.

דורון וינברגר: לגבי בילינסון, החניון שדיברת הוא חניון גם של הצוות.

דורון וינברגר: על הפרטי אני בכלל לא מדבר כי זה שטח פרטי ואין לנו נגיעה, יש שם בניין.

דורון וינברגר: על החניון הדרומי, בחלק המערבי שלו חונה הצוות של שניידר של בלינסון, בחלק השני חונה הציבור, ושניהם הולכים ברגל, אין שאטל ואין אפשרות פיזית הכל שבילי, כולם הולכים ברגל.

ציפי קיברסקי: יש אפשרות לעשות שאטל, יש שם כביש גישה.

אורי מקלב: אנחנו לא דנים במצוקת החניון בבית החולים, זה לא הנושא, על אף שאני רואה שזה נושא בפני עצמו.

אורי מקלב: ייחדנו את הדיון היום על המחירים של החניונים.

אורי מקלב: זה שיש מצוקה, מצוקה בכל בתי החולים שאני מכיר בכל אופן היא מצוקה, והיא מצוקה שמקשה, והיא ראוייה גם כן להתייחסות ולפעילות בנושא הזה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים להתמקד גם בנושא המחירים.

צבי לשץ: בחלק מהערים, העיריות המקומיות באזור בתי החולים סימנו את המקומות שיכולים להיות מקומות חנייה בכחול לבן, ובשחור לבן, על מנת שהצרכן ישלם כסף באזורים קרובים מאוד לבית החולים, בפתח תקווה, בכפר סבא.

אורי מקלב: אתה צודק.

אורי מקלב: מי שחונה בחניונים הם כאלה שבאים לבקר, יכול להיות שזה מקל על החניון הכללי, זה גם טוב.

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים עכשיו על המחירים בתוך החניונים.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על אלה שנמצאים צמודים לחולים במשך שעות רבות שהם לא יכולים להחנות בחניון העירוני, אין אפשרות טכנית גם אם הם רוצים, לא רק במחיר, אבל אי אפשר להחנות יותר משעתיים שלוש, או שעה, כך שהם לא רלבנטיים לחולים שאנחנו מדברים עליהם.

אורי מקלב: אנחנו מדברים בשתי היבטים, קודם כל על זה שמגיע להם, והמידע שיש להם כדי לקבל, זה החלק שאנחנו מתרכזים, במיוחד שיש לנו חוזר מנכ"ל מפורש בעניין הזה.

אורי מקלב: המטרה של הדיון שלנו להציף את הנושא ואחר כך להגיע למסקנות בנידון.

אורי מקלב: אם עד היום דבר שלא דיברו עליו, אנחנו היום מצפים אותו כדי שההתייחסות והפעילות של בתי החולים וגם משרד הבריאות מולכם יהיה אחרת, זאת המטרה.

יוסי שחר: מערכתי, מרכז רפואי תל אביב.

יוסי שחר: אכן המצוקה של החנייה לבאי בית חולים היא ידועה, ואני שמח ששמים אותו על אג'נדה, ואני מקווה שהטיפול יהיה טיפול מערכתי כפי שחבריי אמרו, אין ספק שצריך להסתכל על התמונה הכוללת.

יוסי שחר: ההסתכלות צריכה להיות מערכתית, גם העיריות כל הקשור חנה וסע, אם אכן הדברים יטופלו בצורה יסודית, סביר להניח ובמיוחד בבתי חולים במרכז הערים שאין להם חניות.

יוסי שחר: לגבי המקרה הספציפי שלנו, לנו אין חנייה, אנחנו לא גובים כסף מהבאים ואין לנו חנייה כזו.

יוסי שחר: החנייה הצמודה לנו היא חנייה פרטית של מרכז וייצמן.

יוסי שחר: אנחנו משתדלים במסגרת קשרי עבודה איתם להביא למצב הטוב ביותר, ואני חושב שהגענו להישגים מצויינים בנושא הזה.

יוסי שחר: בכל מה שקשור לעמידה וחוזה מנכ"ל 35-2008 אנחנו עומדים בו בצורה יסודית, עם דגש לכל אותם חולים אונקולוגים, דיאליזה, השתלות, יש שילוט מתאים, במהלך כל האישפוז שלהם אנחנו נותנים להם חנייה חינם.

יוסי שחר: מעבר לזה, לגבי אותם אישפוזים ארוכים יותר, בוודאי יולדות, פגיות, טיפולים ארוכים כאלה ואחרים שמגיעים למסקנה שצריך לטפל - - -

שלמה מולה: נותנים חנייה אחת לחולה אחד.

יוסי שחר: אנחנו מאפשרים באותם מקרים חנייה להיכנס לאותו חניון הפרטי, הגענו להסכמים, במקרים מסויימים אפילו חינם, ובאותם מקרים שמאפשרים להם חנייה מסודרת יומית תמורת 25 שקלים כמה פעמים שרוצים להיכנס רכב אחד.

יוסי שחר: זאת אומרת, אפשר להתחלק שם כמה פעמים שרוצים ל-24 שעות, זה בהחלט סביר.

שלומית אבינח-קולמן: איך החולים יודעים לממש את ההטבה - - -

יוסי שחר: אני ציינתי באותם מקומות שעל פי החוזה אנחנו צריכים לפרסם אכן יש שילוט בתוך המחלקה.

יוסי שחר: מעבר לכך, חולה דיאליזה חדש שמגיע אנחנו ניגשים אליו ונותנים לו את השרות.

שלמה מולה: זה לא חינם.

יוסי שחר: לגבי אותם חולים שמופיע על פי חוזה מנכ"ל זה חינם.

יוסי שחר: זה אומר, חולה דיאליזה זה חינם.

יוסי שחר: הוא בא לפרק זמן שהוא צריך לקבל טיפול, יש לו קופון.

אורי מקלב: 25 שקלים ליום זה לחולים - - -

יוסי שחר: לאותם חולים שבאים לאישפוז ארוך.

יוסי שחר: אנחנו מסדרים 25 שקלים ליום לכמה כניסות שהם רוצים למשפחות שלהם.

שלמה מולה: אם בן אדם מתאשפז לעשרה ימים, זאת אומרת, הוא משלם 250 שקלים, זה לא חינם.

יוסי שחר: אני אמרתי שזה חינם?

יוסי שחר: בן אדם שבא לקבל שרות והוא לא בקטיגוריה שחוזה מנכ"ל מחייב שיקבל חינם אז הוא צריך לשלם.

יעקב חנינה: זה בית החולים הכי יקר.

יעקב חנינה: בהדסה לוקחים 18 שקלים.

אורי מקלב: בבקשה, אם תבקש רשות דיבור נוכל לאפשר.

יוסי שחר: בכל אופן יש תהליך מסודר באותם מקרים, גם לאו דווקא אישפוז ארוך.

יוסי שחר: אם יש מטופל שיש לו בעיה פרטית כזו או אחרת, יש עובדת סוציאלית, יש מסלול מסודר של אישורים.

יוסי שחר: לכן אנחנו משתדלים להיות קשובים.

אורי מקלב: מה זה נקרא מסודר, מסלול שידוע לחולים, מסלול שידוע לעובדת הסוציאלית, מסלול שידוע להנהלת בית החולים, וגם אם תוכל להרחיב לגבי מה שאמר חבר הכנסת שלמה מולה, ה-25 שקלים ניתנים לחולים הזכאים בחינם לפי חוזר מנכ"ל ואלה מקבלים ב-25 שקלים?

יוסי שחר: לא, הייתי ברור אבל אני אחדד.

יוסי שחר: על פי חוזה מנכ"ל יש אנשים מטופלים שזכאים לחנייה חינם.

יוסי שחר: כל אלה שזכאים לחנייה חינם מקבלים מאיתנו קופון חנייה חינם – דיאליזה, אונקולוגיה, הרחבנו לגבי השתלות.

יוסי שחר: בהחלט אנחנו עומדים בזה, אני מדגיש - חנייה חינם.

יוסי שחר: אישפוזים ממושכים, לעתים במידה ואכן אם לוקחים למשל יולדות או בפגייה, אכן גם שם יש מחירים מסובסדים, לא חינם.

יוסי שחר: לגבי אישפוזים ממושכים, למשל, טיפול נמרץ כזה או אחר, במידה ומדובר על משך זמן ארוך, פונים לעובדת סוציאלית, יש תהליך מסודר במקרים האלה, לכל מטופל חנייה אחת במחיר מסובסד.

יוסי שחר: אני מדגיש, כמה פעמים שהם רוצים להיכנס באותו חניון במשך היום הם יכולים, ל-24 שעות הם משלמים 25 שקלים.

יוסי שחר: לא לשכוח, מדובר על חניון פרטי, עלויות התחזוקה והבינוי שלהם ברור לכולם, כל ההישגים האלה הם במסגרת מודעות של הנהלת בית החולים וחשיבות לתת פתרון לזה.

יוסי שחר: אין לנו כוונה להתחרות עם שום בית חולים אחר בהיבט של עלויות של חנייה, ברור לכולם שחנייה במרכז תל אביב יש לה משמעויות.

יוסי שחר: צר לי, זה הכי טוב שאנחנו יכולים, ואני יודע מתוך ידיעה עמוקה מה קורה, התנאים שאנחנו איפשרנו לאותם מטופלים, סך הכל הם סבירים.

יוסי שחר: עדיין יש פתרון של עיריית תל אביב שהיא נותנת חנה וסע, במקומות שאתה יכול להחנות ב-15 שקלים ליד הרכבת למשל, ולהגיע לא רחוק לאיכילוב ובזה נגמר.

אורי מקלב: היכן הפרסונל חונה אצלכם?

יוסי שחר: יש לנו בתוך בית חולים חנייה לפרסונל, ואני מבקש להדגיש שכמות מקומות החנייה שיש לנו היום הוא לא מספיק לפרסונל שלנו.

יוסי שחר: היום יש לנו מצוקה, רופאים, אחיות ואני מינהל שאנחנו לא יכולים לתת להם מקומות חנייה.

אורי מקלב: אני התייחסתי לדברים מפני שאתה אמרת שאין שום מקום חנייה בבית החולים עבור החולים, לכן מייד שאלתי על הפרסונל.

אורי מקלב: בחניונים ציבוריים - - - מחייבים מקומות ציבוריים כמו עירייה, היא לא יכולה לקחת את כל מקומות החנייה עבור הפרסונל, עבור עצמה, אלא יש אחוז מסויים שהיא יכולה לקחת לעצמה ואחוז מסויים שצריך להיות לציבור.

אורי מקלב: החניונים האלה נבנים כחניונים ציבוריים עם כל ההטבות, לכן בחנייה היא בהגדרתה צריכה להיות פתוחה לציבור.

אורי מקלב: כשבונים חנייה חלק צריך להיות לציבור וחלק יכול להיות לשימוש אחר.

יוסי שחר: תרשה לי לתקן אותך.

יוסי שחר: חנייה בבית חולים היא לא לשיקול דעת של מנהל בית חולים לעשות מזה כסף.

יוסי שחר: חניות שלנו הן בהיתר, אסור לי לעשות איתם מסחר הם חניות לסגל ובקושי זה נותן מענה לזה.

יוסי שחר: אכן אנחנו שומרים מקומות על פי התקן למטופלים שהם נכים, יש אכן שם מקומות ביותר ממה שנדרש על פי התקן.

שלמה מולה: אדוני היושב ראש, זה דיון מרתק וחשוב.

שלמה מולה: אני יודע שגם בשנה שעברה בכנסת הקודמת היו כמה הצעות חוק כדי להגיע להסדר אחיד בכל מה שקשור לנושא חניונים.

שלמה מולה: אני רוצה שבדיון נהיה מאוד קונקרטיים.

שלמה מולה: בבתי החולים צריכים להיות רכבת של חניות לכל מי שבא.

שלמה מולה: כל חולה מגיע לו כאדם חולה שיהיה לו חנייה נגישה, או בן משפחה שיבוא לטפל בו או לסייע לו, לא ייפגע כלכלית.

שלמה מולה: מספיק שאותו בן או בת שמפסידים את מקום העבודה שלהם, אף אחד לא מסייע להם, או שבאים לטפל בבן שלהם, יבואו גם מעבר לאובדן ימי עבודה, וגם לקבל טיפול רפואי או לסייע לחולה, לא נראה - - - עם זאת, נניח שמגיעה גדוד שלם של המשפחה, כבן עדה מאתיופיה, אני יודע שהרבה מאוד אנשים מגיעים, אני לא חושב שלכולם צריך לתת חנייה חינם, זה להרחיק לכת, אנחנו לא שם.

שלמה מולה: אבל אני מציע לכם אתם בתי החולים, שאתם תזמו, במקום שהמחוקק יבוא אליכם.

שלמה מולה: למה אני מתכוון, יש הצעת חוק של מאיר שטרית, אני מקווה שהיא תבוא.

שלמה מולה: אבל יכול להיות ברוח הדברים שאתה אומר, אנחנו הרחבנו תחומים מסויימים.

שלמה מולה: יכול להיות שבכל בתי החולים צריך להגיד, אתם יודעים מה, לעשות הגדרות שלא פוגעות בכם.

שלמה מולה: מצד שני, ההגדרות עושות צדק עם החולה.

שלמה מולה: למשל, כדוגמה, יכול להיות שאתם צריכים לתת שעה חנייה חינם למבקר אצל חולה, שעה אחת חינם, או שעתיים ב-24 שעות, יכול להיות.

שלמה מולה: בני משפחה שרוצים לבוא, שעה בשעות הבוקר, שעה בשעות אחר הצהריים, אפילו בשבתות, אני לא מבין למה בחגים ובשבתות החניות לא פתוחות.

שלמה מולה: אני אומר לך לא בכל מקום, למשל בעפולה שילמתי גם בשבת.

שלמה מולה: גם בשבתות משלמים.

שלמה מולה: אני מציע, תבדקו, למה החניונים צריכים להיות בתשלום?

שלמה מולה: כולל בתל אביב, אם אפשר, בשבתות ובחגים.

שלמה מולה: אני חושב ששעה אחת או שעתיים ב-24 שעות לבן משפחה קרוב אחד חינם, תאמינו לי, בתי החולים לא התמוטטו מזה.

שלמה מולה: את כל החולים שמתאשפזים מעל 10 ימים או מעל 8 ימים, צריך לתת להם חנייה חינם.

שלמה מולה: הוא מאושפז, למה?

שלמה מולה: אתם יודעים מה, שלא יהיה לגמרי חינם.

שלמה מולה: תגבו מהם תשלום סמלי של שקל, שני שקלים, חמישה שקלים, ארבעה שקלים, משהו כזה.

שלמה מולה: הסיטואציה הנוכחית היא לא בריאה לכם.

שלמה מולה: אני בעד לא לחייב אתכם בחקיקה, שבתי החולים על סמך חוזר מנכ"ל להרחיב את זה, ואפילו הציבור יודה לכם יותר.

שלמה מולה: אבל אם אין ברירה, אנחנו נסדיר בחקיקה.

שלמה מולה: אגב, בתי החולים הממשלתיים, של קופות החולים, או של בתי החולים הפרטיים האחרים, השרות לציבור צריך להיות אחיד, הוא לא יכול להיות שונה.

שלמה מולה: הוא לא יכול להיות שונה, נניח בבית חולים מסויים, וכן הלאה, אם כי אני לוקח בחשבון את מצוקת הנדל"ן, מצוקת תל אביב, גם אם יש מצוקה בעפולה, לא יכול להיות דומה.

שלמה מולה: לא יכול להיות, עפולה, סורוקה, לא יכול להיות דומה לרמב"ם בחיפה, בוא נהיה הגיוניים, אבל גם הסכומים לנוע במגבלות מסויימות.

שלמה מולה: אם יש שטח כמו וולפסון, שניידר, שישנם שם חניונים וכן הלאה, כדאי לבנות קומות, יכול להיות שצריך להפעיל אותם גם אנחנו כחברי כנסת.

שלמה מולה: אנחנו נסייע לכם לבנות בניין רב קומות.

שלמה מולה: יש הרבה מקומות – בניין רב קומות גם בחוץ לארץ, גם בארץ, אם אתה בונה 5 מפלסים, אתה מונה 500 מכוניות, זאת אומרת, המחיר יהיה בהתאם.

שלמה מולה: אני יודע שבארץ אנחנו כל הזמן מכבים שרפות.

שלמה מולה: טווח הארוך לחשוב, לפעמים גדול עלינו, אבל אולי זה היה חוזה המדינה, הציונים אולי חשבו כך.

שלמה מולה: אבל אנחנו עושים כל הזמן כיבוי שרפות.

שלמה מולה: לכן אני מציע לכם בתי החולים כנותני שרות, קודם כל את האדם החולה תראו אותו כאדם שמגיע לקבל שרות, כמי שנותן שרות, כמו סלקום, חברות סלולאר ואחרים, גם שם יש הרבה בעיות.

שלמה מולה: אבל לפחות מבחינת לתחזק – האמת היא לא הייתי רוצה שיגיעו אליכם חולים, אבל אם כבר הגיעו לפחות שתתייחסו אליהם כאל כמקבלי שרות.

שלמה מולה: אני לא יודע בדיוק במסגרת סל הבריאות כמה כסף הולך לנושא של חניות, אין לי מושג.

שלמה מולה: אבל בסך הכל אני מציע לכם במקום שאנחנו נחייב אתכם בחקיקה כדאי מאוד שתרחיבו, אולי נקיים דיון נוסף אדוני היושב ראש אחרי הפגרה בתקופה של מאי יוני לראות אם הם באים אלינו בהצעות יותר טובות.

אורי מקלב: חבר הכנסת מולה, העלית מספר נושאים חשובים מאוד, כמו מתן שרות למבקר אחד, חניונים הם רבי קומות.

אורי מקלב: היום חלק מאלה שחונים חונים במרחקים, באמת חשופים לשמש ולקור, שיהיו שתי אפשרויות, בחניון הזה שהוא חניון שיהיה מסודר וגם יהיה קרוב יותר לבית החולים וגם מקורה, יכול להיות במחיר, זה יכול להיות במחיר אחר שיהיה את האפשרות – בעיקר אנחנו יודעים כמו שאמרת, בימים הראשונים 20 שקלים לשעה ועוד עשרים שקל – כשאנחנו מדברים בסיכום שמתחיל להיות יותר, זה מתחיל לקפוץ ל-250 שקלים, ל-500 שקלים ו-700 שקלים לחודש.

אורי מקלב: כשאדם נמצא עם חולה על ידו, תמיד נלווה לזה עוד הוצאות רבות.

אורי מקלב: זה יכול להיות בהוצאות לתיפקוד הבית, מטפלים מטפלות, אובדן ימי עבודה.

אורי מקלב: אנחנו דנו כאן בוועדה בנושא הזה של הפסד ימי עבודה, אנשים מנצלים, גומרים את ימי החופשה שלהם, והם נשארים הרבה פעמים ללא מקום פרנסה בכלל, אין היום ביטוח לאומי, שזה נושא אחר, וגם חולים אונקולוגים לא, דהיינו, אדם ולא אחד לא יודעים איך להתמודד עם קשיים, שבבת אחת הוא חייב והוא לא יכול ללכת לעבודה, לפעמים גם מפסיד את מקום העבודה, ובהרבה מקומות פרטיים הוא יכול להפסיד מקום עבודה כשהוא נקלע למצב שאחד מבני משפחתו הקרובים נמצא בבית חולים, והוא חייב להיות על ידו.

אורי מקלב: זאת אומרת, אין אפשרות שמישהו אחר יעשה את זה, חייבים.

אורי מקלב: יש חלק מהמקומות, אמנם זה לא קשור לחנייה, אני רק אומר באופן כללי, חולים אונקולוגים שחייבים להיות על ידו כל הזמן, משום שהוא לא יכול להיות לבד ללא ליווי מבוגר.

אודי שאולוף: הייתי מבקש להתייחס לדברים של חבר הכנסת, אבל אולי לפני כן, אני חושב שהדיון הוא חשוב.

אודי שאולוף: הוא חשוב מפני שאנחנו מדברים בחולים שמגיעים לבתי החולים לקבל טיפול.

אודי שאולוף: מצד שני, בתי החולים גובים תשלום בגין החנייה כבר מעל 20 שנה.

אודי שאולוף: אני חושב שפנייה אחת שהגיעה לוועדה הציבורית של הכנסת, או פניות שלא הגיעו כלל למועצה הישראלית לצרכנות, אומרת שבתי החולים ערים למצוקה וגם מטפלים בבעיות.

אודי שאולוף: מטפלים בבעיות, מפני שאחרת זה לא היה 20 שנה, היינו יושבים רק אחרי שנה לאיזשהו דיון בנושא החנייה בבתי החולים.

אודי שאולוף: אני רוצה לסבר את האוזן במספרים - סיימנו עכשיו בנייה של מבנה חנייה עם אלף מקומות.

אורי מקלב: בגילוי נאות, הפונה שפנה הוא דיבר על בית חולים "הדסה".

אורי מקלב: הוא מספר על השתלשלות ארוכה עד שהוא הגיע לזה.

אודי שאולוף: אני יודע.

אודי שאולוף: אני רוצה לדבר על בית החולים הדסה, אני יודע שגם בבתי החולים האחרים זה כך.

אודי שאולוף: אנחנו סיימנו בנייה של מבנה חנייה 7 קומות של 1,000 מקומות חנייה.

אודי שאולוף: כשאני אומר סיימנו, אני מדבר על "הדסה" אני יודע גם שבתי החולים האחרים מהתקציב השוטף לא מסוגלים להרים לא רק מבנה חנייה, כל הביוני שמתבצע בבתי החולים היום מתבצע מכספי תרומות, זה לא מהתקציב השוטף של בתי החולים.

אודי שאולוף: בתי החולים בקושי מאוזנים, חלקם או רובם אפילו גרעוניים.

אודי שאולוף: כך כאשר מדברים על חנייה, ולבנות מבני חנייה זה המון כסף.

אודי שאולוף: לא רק שאנחנו מדברים על מבני חנייה, כל הבינוי בבית החולים, מגדלי האישפוז, יחידות הטראומה שבנו בבתי החולים בשנים האחרונות, הכל מכספי התרומות מיהודים טובים מחו"ל.

אודי שאולוף: אנחנו לא מכירים יהודים כאלה שמוכנים לתרום למבנה של חנייה, הם מוכנים לבנות לטיפול נמרץ, הם מוכנים לציוד מאוד מתוחכם שעולה הרבה כסף.

שלמה מולה: זה משתלם מאוד.

אודי שאולוף: לבנות מבנה חנייה של 1,000 מקומות עלה לנו 50 מליון שקלים, כשאני אומר עלה לנו בשיטת B.O.T., בשנים האחרונות מוכרה ומפורסמת, אפילו המדינה משתמשת בזה, המפורסם ביותר זה כביש 6.

אודי שאולוף: אני יודע שגם פה בכנסת בנו שטחים באותה שיטה, מפני שכסף או כסף מזומן, תזרים מזומן לגופים שרוצים לבנות אין.

אורי מקלב: זה אומר דבר אחד שיש פתרון, כפי שאומר חבר הכנסת שלמה מולה, יש לזה כדאיות כלכלית.

אודי שאולוף: אני אתן לכם קצת מושגים שתקבלו בדיוק קצת את המספרים.

אודי שאולוף: שתבינו שלא כל מה שנוצץ הוא אכן זהב.

אודי שאולוף: כשאנחנו יצאנו לקבלת הצעות, ביקשנו קבלת הצעות לבנות את המבנה של החנייה, פנו אלינו הרבה מאוד יזמים מפני שכאשר מסתכלים על "הדסה" עין כרם, שם נכנסים ביום סדר גודל של 10,000 כלי רכב.

אודי שאולוף: לקחו את קבלת ההצעות מספר לא מבוטל של חברות, ורק חברה אחת הציעה לנו הצעה, רק חברה אחת היתה מוכנה להיכנס לזה, למרות שזה נראה נוצץ עם הרבה מאוד כסף.

אודי שאולוף: הרבה מאוד כלי רכב נכנסים ביום לבתי החולים.

אודי שאולוף: רק לסבר את האוזן, מתוך 10 אלף כלי רכב, סדר גודל של 10%-12% משלמים, כל השאר הם פטורים מתשלום, ואני אתן לכם רשימה ארוכה מאוד - כ-10% משלמים על סדרי גודל של כ-10 אלפים כלי רכב.

אודי שאולוף: רק חברה הסכימה להיכנס לפרוייקט, ובנתה את הפרוייקט בשיטה של B.O.T.

אודי שאולוף: ל-15 שנה, בתקווה שההכנסות אכן יחזירו את ההוצאה ואת ההשקעה.

אודי שאולוף: בית החולים "הדסה" עין כרם בנוי, ומי שמכיר אותו בסביבה מאוד קשה.

אודי שאולוף: אנחנו בעשורים האחרונים השקענו סדר גודל של 80, אם אני לוקח בחשבון גם את ה-50 מליון שקלים האלה, כ-80 מליון שקלים בחניות.

אודי שאולוף: בנוסף, האחזקה שיש לנו, מה שציינו חבריי בבתי חולים אחרים, יש לנו שאטל שמוביל את החולים מהחניונים הרחוקים.

שלמה מולה: נתת דוגמה לגבי עלויות הבנייה - 50 מליון שקלים.

שלמה מולה: לפי התחשיב, עד מתי אתם אמורים?

אודי שאולוף: 15 שנה.

שלמה מולה: ואחרי 15 שנה?

אודי שאולוף: 15 שנה זה עובר לרשות בתי החולים כמו כל עיסקה – 15 שנה אמור להחזיר ליזם את ההשקעה, ורווח יזמי של היזם.

אודי שאולוף: כפי איך שזה מתנהל היום, אנחנו פתחנו את החניון רק בינואר 2010, לא כולם משלמים כמובן.

אודי שאולוף: יש לנו הרבה מאוד אנשים שאנחנו נותנים פטורים.

אודי שאולוף: הרשימה היא ארוכה, אנחנו כמובן עומדים ברשימה של מינהל רפואה.

אודי שאולוף: כל חולי הסרטן למיניהם, כל חולי הדיאליזה, כל הנכים, חיילים, פגים, סיבוכי הריון, כל תורמי דם, תורמי מח עצם, כל האישורים של העובדות הסוציאליות ואנשים מגיעים לעובדות הסוציאליות.

אודי שאולוף: כל האנשים שמאושפזים ב"הדסה" מעל שבועיים אנחנו מאפשרים להם מנוי.

אודי שאולוף: אמר החבר 150 שקלים לכאלה שמזדקקים, בין 100 ל-150 שקלים בהתאם להמלצה של העובדת הסוציאלית.

אודי שאולוף: כל ארגוני המתנדבים.

אודי שאולוף: אני לא מדבר על רכבי שרות, אמבולנסים, אמבולנסים פרטיים, תיירים, העובדים שפטורים מתשלום.

אודי שאולוף: לכן סדרי הגודל הם עצומים.

אודי שאולוף: נכנסים עשרות אלפי כלי רכב ומשלמים כפי שאמרתי.

שלמה מולה: כמה מהם מקבלים פטור 10%?

אודי שאולוף: אמרתי, 10% רק משלמים.

שלומית אבינח-קולמן: 90% לא משלמים, מאלה שנכנסים להדסה 90% לא משלמים.

שלמה מולה: מה משך הזמן שהם שוהים?

אודי שאולוף: במידה והוא נכנס ל-20 דקות הוא פטור מתשלום כל בכל בתי החולים.

שלמה מולה: אנחנו מדברים יותר מ-20 דקות.

אודי שאולוף: ב"הדסה" עין כרם יש כ-4,000 מקומות חנייה שהם מלאים כמעט כל הזמן.

אודי שאולוף: עד שבנינו את החניון בינואר 2010 המצוקה היתה אדירה, אנשים חיכו חצי שעה, שלושת רבעי שעה למקום חנייה, אנחנו מקווים שהמבנה הזה יפתור את הבעיה של החנייה.

אודי שאולוף: אבל סדר גודל של 4,000 חונים בו זמנית ב"הדסה" עין כרם.

אורי מקלב: מהם התעריפים?

אודי שאולוף: החניונים הפתוחים שהם הרוב – 18 שקלים ליממה, אתה יכול להיכנס ולצאת כמה פעמים שאתה צריך ביממה.

אודי שאולוף: החניון שעלה לנו 50 מליון שקלים, הוא מתחיל מ-18 שקלים לשעה ראשונה, וכל רבע שעה מתעדכן בשני שקלים - מקסימום עד 36 שקלים.

אודי שאולוף: למרות שזה חניון מקורה, למרות שזה חניון שנבנה עכשיו חדש לחלוטין, מקסימום התשלום ליממה – 36 שקלים.

אודי שאולוף: רק השאטל, השרות שאנחנו נותנים לחונים בחניונים הרחוקים, עולה לנו כ-2 מליון שקלים בשנה.

אודי שאולוף: "הדסה" עין כרם, כהצהרה, כל ההכנסות מהחנייה וההכנסות הן לא גבוהות, מפני שהרוב הולך ליזם כדי לממן את עלות הבנייה.

אודי שאולוף: כל ההכנסות מהחנייה מוקדשות לטובת החנייה, זה לא נכנס לתקציב השוטף של בית החולים, מזה אנחנו לא קונים ציוד.

אודי שאולוף: זה נכנס לטובת החנייה, אנחנו מרחיבים חניות, אנחנו מתקנים חניות, אנחנו מוסיפים מחסומים, אנחנו מתקנים את השילוט, מוסיפים תמרורים.

אורי מקלב: אתה יכול להתייחס לנוהל שלכם לגבי אלה שמקבלים את הפטורים.

אודי שאולוף: מקבלים רשימה ארוכה, הקראתי אותה.

אורי מקלב: אני שואל אם גם עם הזכיין החדש, עם המפעיל החדש, הוא מחוייב לפטורים שלכם?

אודי שאולוף: המפעיל של ה-B.O.T.

אודי שאולוף: לקח על עצמו להפעיל את כל החניות ב"הדסה".

אודי שאולוף: הוא מפעיל את כל ה-4,000 מקומות חנייה, כשלחניונים הפתוחים אנחנו נותנים את הפטורים.

אודי שאולוף: כך שברגע שאנחנו הביטחון נתן פטור מחנייה, מכבד אותו הקבלן של החנייה.

אורי מקלב: הפטורים תקפים רק בחוץ.

אודי שאולוף: רק בחניונים הפתוחים.

אורי מקלב: במקומות החנייה שלכם, אני מבין ששלושת רבעי זה לפרסונל.

אודי שאולוף: לא הכל לפרסונל.

אודי שאולוף: חניונים הסגורים לפרסונל הם מעטים, לא סגרנו את כל החניות לפרסונל, הפרסונל חונה בחניונים הפתוחים כמו כל אזרח שמגיע למקום.

אורי מקלב: בבניין החדש יש 1,0000 מקומות חנייה.

אודי שאולוף: נכון.

ניל פרלמן: החוזה זה לא חוזה מנכ"ל, זה חוזה של מינהל רפואה.

ניל פרלמן: המשמעות מזה שחוזה מנכ"ל מרחיב את כל המערכת וחוזה של מינהל רפואה מחייב את בתי החולים הממשלתיים בלבד.

ניל פרלמן: זה לא מחייב את בית החולים הציבוריים של ה"הכללית" או בית חולים פרטי.

שלמה מולה: למה?

ניל פרלמן: זה משהו בקשר לחוק שלי, לא מסוגל להגיד לך בדיוק את המשמעות המשפטי.

ניל פרלמן: זה לא חוזר מנכ"ל, זה חוזר של מינהל רפואה וזה כתוב - - -

שלמה מולה: למה זה לא יכול להיות חוזר מנכ"ל שמחייב את בתי החולים של קופות החולים - - -

ניל פרלמן: לדעתי, מכיוון שאנחנו לא יכולים לחייב את הפרטיים והממשלתיים מה לעשות.

שלמה מולה: הסיבסוד הוא במסגרת חוק ביטוח בריאות ממלכתי שגובים מהאזרח.

שלמה מולה: אם כך, למה אני האזרח מגיע לבית חולים ממשלתי ואני כן מקבל, האחר שמגיע דרך קופת חולים לא יקבל, מה ההגיון שלכם?

ניל פרלמן: שאלה משפטית שאני לא יכול לענות לך, אבל יש איזשהו חלק משפטי בנושא.

אורי מקלב: נבקש לבדוק.

אורי מקלב: נמצא בסל הבריאות הנושא של חנייה, וצריך לראות עד איפה - -

יוסי שחר: אניח רוצה להאמין שקופות החולים באופן אוטומטי מאמצות את זה.

אריק פויר: בבתי החולים מקבלים - - -

שלמה מולה: יכול להיות שבית החולים שמפרסם את זה כבית הלל, נוהגים כבית הלל.

שלמה מולה: יש כאלה שנוהגים כבית שמאי, אולי אחד, אז אני לא רוצה שהוא יפרש את זה ויגיד – לא מחייב אותי אני לא.

שלמה מולה: לכן מן ההגיון, חוזר מנכ"ל אני יודע שהוא מחייב את כולם.

שלמה מולה: אז אם גובים כסף מאזרחי מדינת ישראל במסגרת סל הבריאות, בבקשה.

ניל פרלמן: נבדוק את הנושא.

ניל פרלמן: דבר שני, היה מדובר על מישהו, אני לא זוכר בדיוק איזה דוגמה שהיה צריך פשוט לשלם מספר פעמים ביום לזכות החנייה.

ניל פרלמן: לפי החוזה שלנו לפחות לגבי בתי חולים ממשלתיים זה אסור.

ניל פרלמן: העלות היא ליממה, לא חשוב כמה פעמים ונכנסים באותו רכב.

ניל פרלמן: אם יש מקום שאתם יודעים שלא עומד בזה, אני מוכן לקבל אינפורמציה ולפעול בהתאם.

אורי מקלב: בקשר לפרסום בבתי החולים, שילוט ופרסום - - -

ניל פרלמן: לפי החוזה, בתי החולים אמורים לפרסם.

ניל פרלמן: קודם כל כשהאנשים מגיעים לבתי החולים הם מודאגים, המשפחות מודאגות.

ניל פרלמן: לא תמיד רואים את כל השילוט.

ניל פרלמן: נקודת הקשר חייב להיות בתוך המחלקה או מקומות הטיפול.

ניל פרלמן: כתבנו בתוך החוזה, הרעיון שאנשים ישלמו, אבל אם יש איזשהו הכבדה כלכלית לדעת למי לפנות עם שאלות או עם איזושהי בקשה לקבל או הנחה או פטור מתשלום.

שלמה מולה: משרד הבריאות עושה בדיקות?

ניל פרלמן: עד כאן לא.

אורי מקלב: זה חלק מהבקשה שלנו.

אורי מקלב: המטרה שלנו גם להציף את הנושא כדי לבדוק אם יש שילוט מתאים, האנשים לא מודעים.

אורי מקלב: אנשים עסוקים בשלהם הם לא מודעים לזכויות שלהם, צריך להביא את זה לידיעתם, כפי שכתבתם בעצמכם בחוזר למנכ"ל, או חוזר לבתי חולים ממשלתיים, לא משנה כרגע.

אורי מקלב: כפי שאנחנו שומעים שבתי החולים כולם מאמצים את זה, וגם אתם כותבים בפרוש, שצריך להגיע למאושפז בעצמו במידה - - -

יהודה רון: אין תקציב לחניות, חד משמעית, אין דבר כזה, לא להקמה וגם לא להפעלה.

יהודה רון: כפי שכבר נאמר כל בתי החולים הם גרעוניים למעט אחד שתיים.

שלמה מולה: במסגרת דיוני התקציב עם האוצר, העליתם את הרעיון, או אתם נכנעים - - -

יהודה רון: אנחנו רוצים לשפר את התנאים בבתי חולים פסיכיאטריים, שמעתם על זה.

יהודה רון: אנחנו רוצים לקנות ציוד ראוי.

יהודה רון: אנחנו רוצים לקים מחלקות ששוכבים 2-3 לא שישה איש, לא רק בתי חולים פסיכיאטריים.

יהודה רון: אני לא רוצה להרחיב כאן את הדיון.

אורי מקלב: האם אתה מכיר חניון אחד של בית חולים שהוא גרעוני?

אורי מקלב: אם אתה מדבר על זה שזה צריך להיות מקור הכנסה לבית חולים שכנראה דברים חשובים כמו ציוד רפואי, אז זה סוג דיון אחר.

אורי מקלב: אבל אם לא יוצאים מנקודת הנחה כזאת כזה לא עמדת משרד הבריאות שהחניונים הם היו צריכים להיות עוד מקור הכנסה ולנסות לשפר מבחינת השרות הרפואי בבית חולים, אז אנחנו תמימי דעות.

יהודה רון: רציתי להדגיש, וזה מתיישב עם מה שאתה אומר.

יהודה רון: בתי חולים מזה מספר שנים בעצם הורידו מעצמם - הכוונה יש חובה לתת שרות לקהל, לכן ירדו מכל הסיפור הזה של הקמה, יש כאלה שעוד ניסו, בעיקר להפעיל, לכן כל הפעילות הזאת של הקמת חניונים עברה לגופים פרטיים שמטבע הדברים הם לא פילנתרופים.

יהודה רון: נאמר כאן, הם צריכים להחזיר גם את ההשקעה, לעמוד בהוצאות השוטפות של החניון ובכל הדרישות האחרות לרבות אגרות.

יהודה רון: אגב, מינהל מקרקעי ישראל, אם הוא פותר אותנו מפונקציות רפואיות, הוא לא פותר אותנו מתשלום דמי חכירה לגבי פונקציות שהם עסקיות, אם זה חניות או מגרש חנייה, בזה הוא לא פותר.

יהודה רון: לכן, צריך להבין שמעבר להקמה ולהוצאות השוטפות ולאגרות למיניהם, היזם שמפעיל את החניון צריך גם לכסות, הוא לא פילנתרופי, יש לו תמיד אלטרנטיבה אחרת.

יהודה רון: כבר נאמר כאן, שבמכרז של הדסה ניגש סך הכל יזם אחד.

יהודה רון: אז אם זה היה מכרה זהב, אני מניח שהיו שניים ויותר.

יהודה רון: צריך להבין שיש פה בעיה, יש בעיה שהחניונים לא מספיקים, מספר מקומות החנייה בבתי חולים לא מספיק.

יהודה רון: הביקוש גדל משנה לשנה.

יהודה רון: בחלק מבתי החולים כבר נאמר, אין מקומות, אין שטחים שאפשר להקים שם חניונים, או אם יש שטחים הם רחוקים, כפי שנאמר, כמו בבילינסון, ולכן זאת בעיה.

יהודה רון: הבעיה היא קיימת.

יהודה רון: מה שצריך לעשות, צריך להקל, לגבי אלה שבאים ליום אחד, אני לא חושב שמישהו יפול מהכסא עם ישלם 15 שקלים או 18 שקלים, זאת לא הבעיה.

יהודה רון: מוציאים סכומים הרבה יותר גדולים על דברים יותר בנאליים, אז לא מזה.

יהודה רון: נכון שצריך לעשות הבחנה ברורה בין אלה שבאים לתקופה ממושכת, ואני לא יודע אם להגיד 10 ימים או 14 ימים או 5 ימים, 6 ימים.

יהודה רון: צריכה להיות פה איזושהי הבחנה ברורה לגבי אלה שבאים לתקופות ממושכות יותר ונאלצים לחנות בבית החולים.

יהודה רון: לזה צריך למצוא פתרון.

יהודה רון: יכול להיות שיש כאן מקום להרחבה, כי יש כאן סעיף בחוזר שאומר, שמעבר למקרים שצויינו, אפשר לפנות לעובדת הסוציאלית בבית החולים ולקבל גם שם את האישור לחנייה.

יהודה רון: יכול להיות שבקטע הזה אני אביא את זה לידיעת הנהלת המשרד, יכול להיות שבקטע הזה אולי נדון ונמצא איזשהו דרך ליצור הקלות נוספות או מבחנים נוספים שיאפשרו לעוד אנשים להנות מחנייה חינם.

יהודה רון: שוב, אני לא מבטיח שום דבר, לאור מה שנאמר כאן, אביא את זה לידיעת הנהלת המשרד.

יהודה רון: הערה שנייה, יכול להיות, ושוב, אני לוקח על עצמי להפנות את תשומת הלב של דובר המשרד.

יהודה רון: יכול להיות שנעשה פרסום באינטרנט בנוסף לפרסומים שיהיו בבתי החולים, במחלקות.

יהודה רון: נעשה פרסום אולי מיוחד באינטרנט לידיעת כל המאושפזים שבמקרים כאלה וכאלה יש אפשרות לקבל פטור מתשלום דמי חנייה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אני רוצה להודות לכל המשתתפים בדיון, במיוחד לחבר הכנסת שלמה מולה.

חנינה יעקב: מר אודי שאולוף טען שאני הפונה היחיד.

חנינה יעקב: אני רוצה לגלות לו, שכאשר ניגשים לעובדת הסוציאלית, היא אומרת שאין בכלל סיכוי להגיע, אין סיכוי זה.

חנינה יעקב: אני אמרתי לה תתני לי ואני אלך.

חנינה יעקב: הלכתי לאחד מהאחראים, הוא לא נתן לי אישור, אמר תפנה לדוברות.

חנינה יעקב: פניתי לדוברות והדוברות אמר שזה עיקרון של בית החולים.

חנינה יעקב: רק אם חס ושלום הבת שלי תהיה באונקולוגיה היא תקבל.

חנינה יעקב: זאת אומרת, אנשים מתייאשים מראש, אנשים לא פונים.

חנינה יעקב: אני נלחמתי, קמתי, כאב לי כבר, קשה לכיסי יותר מדי, לכן אני פניתי ליו"ר הועדה.

אורי מקלב: אנחנו מודעים לחשיבות הנושא באופן כללי, לא צריך את הפונה כדי לדעת את המצוקה שאדם צריך לשלם מחיר של מאות שקלים בחודש, כפי שציינו.

אורי מקלב: אני רוצה להודות למשתתפים ולחבר הכנסת שלמה מולה במיוחד, שעל אף שיש ועדות נוספות בזמן הזה, אתה איתנו בנושאים של פניות הציבור בגלל המודעות הגדולה לפניות הציבור, ולקשיים, גם כמייצג עדה וציבור שקשה לו כל הוצאה כספית, וגם עם מודעות צרכנית מאוד גבוהה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לציין את זה כשאנחנו דיברנו על חניונים, לא דיברנו על השרות הרפואי.

אורי מקלב: על מתן שרות הרפואה שאתם נותנים ברמות גבוהות, משתדלים מאוד, אנחנו מאוד מעריכים וחשוב לציין.

אורי מקלב: אנחנו גם חושבים, אני אומר את זה גם למשרד הבריאות, מסביב לחולה יש עוד שירותים שהם הכרחיים, לא רק חשובים הם גם הכרחיים.

אורי מקלב: סעד לחולה, בן משפחה, אבא לילד, ילד להוריו, זה חלק שצריך לחשוב, אני לא אומר שהצוות הרפואי צריך להתעסק עם זה, אבל הצוות האדמיניסטרטיבי במשרד הבריאות כרגולטור, צריך לחשוב שזה חלק מהשרות.

אורי מקלב: אני למשל חושב באופן אישי, שגם עגלת קפה כמובן צריך להיות כשר, צריך להיות שווה לכל נפש.

אורי מקלב: צריך להיות נגיש לכל, וכל אחד יכול להשתמש בזה כפי שבתי החולים עושים את זה, זה חלק מהשרות שהוא לא רק מקום בילוי.

אורי מקלב: בית חולים הוא מקום ששוהים בו זמן רב, גם כל מה שמסביב צריך לקבל את המענה הנכון.

אורי מקלב: אנחנו מודעים לכך, שהחניונים בבתי חולים – באמת, אינו דומה חניון "הדסה" עין כרם לחניון "איכילוב" שנמצא במרכז העיר, וכש"הדסה" נמצאת רחוק יותר, הנגישות, הזמינות למקום במיוחד שגם משמש בית חולים של מטרופולין, הנגישות הזמינות – כפי שאמרת בדבריך, אני לא רוצה לשאול אותך, כמה זמן לוקח לאדם להיכנס לחניון הדסה ולצאת ממנו גם אם ישלם כסף.

אורי מקלב: זה זמן רב שלוקח עד שהוא יורד, עד שהוא מוצא את השאטל.

אורי מקלב: החנייה עצמה זה זמן רב שלוקחת בחשבון, כאשר הוא צריך להגיע לילדים כדי להוציא אותם מהמטפלת, או מהגן או מבית הספר.

אורי מקלב: אנחנו גם מודעים לקשיים הגדולים עם התרבות כלי הרכב, בית החולים נהפך למרכז גדול מאוד שנותן שרות.

אורי מקלב: הצפנו את הנושא כדי לייעל ולשפר את מתן השרות לנושא הזה.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים ממשרד הבריאות שיחדש ואולי יבהיר את הנוהל שוב פעם וירחיב אותו, גם יגע בנקודות שאנחנו דיברנו עליהם באישפוזים הארוכים שהם צריכים לקבל מבט מיוחד.

אורי מקלב: אנחנו נעשה מעקב, הבקרה שלכם שצריכה להגיע למודעות ולידיעת המאושפזים, או אלה שמלווים אותם וסועדים אותם, ליידע גם את העובדים הסוציאליים לתת את השרות הזה לא בהתנערות, אלא כפי שמגיע.

אורי מקלב: אני רוצה לציין את בתי החולים שעושים את הדברים האלה, כפי שציינו כאן הדוברים.

אורי מקלב: אין לי ספק שהנושא הזה וגם תקווה שהוא השתפר.

אורי מקלב: נעשה ישיבת מעקב.

אורי מקלב: מודה לכם.