ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 39, 2010-03-02 12:30

מאיר שטרית: טוב, חברים, ברוכים הבאים.

מאיר שטרית: אני פותח את הישיבה בזאת.

מאיר שטרית: היום אנחנו מקיימים בכנסת יום אילת, מתוך רצון להביע סולידאריות והזדהות עם אילת ועם הבעיות שלה ועם ההתמודדות שלה מול המרחב שבו היא חיה.

מאיר שטרית: אילת היא באמת העיר המבודדת ביותר במדינת ישראל, אבל היא בעצם חוץ לארץ.

מאיר שטרית: בעיני כל הישראלים להגיע לאילת זה ממש כמו חוץ לארץ.

מאיר שטרית: אילת יפה, אף אחד לא מתכחש לזה, צריך גם להגיד את שבחיה ולא רק את צרותיה.

מאיר שטרית: אילת יפה ויש לה פוטנציאל ענק, ולצערי הרב הוא לא מנוצל ברמה מיטבית על ידי ממשלת ישראל.

מאיר שטרית: לצערי הרב, גם ניסיתי לשפר את מצבה במהלך תקופות שונות, תמיד גמרתי איזשהו משהו ואז עזבתי והכול נפל.

מאיר שטרית: מת העניין, וזה לא איתרע בידי.

מאיר שטרית: הראשונה שבהם זה ביצוע של רכבת לאילת, כשר התחבורה הגשתי את תכנית המסילה לאילת, והיא אושרה גם.

מאיר שטרית: בחנו את המהלך הזה שהייתי באוצר עם נתניהו ב-2003-2004 ואז החלטנו על ביצוע מסילה לאילת.

מאיר שטרית: מיד אחרי זה עברתי למשרד התחבורה ובאמת הגשתי לביצוע המסילה לאילת.

מאיר שטרית: העמדה של לא לבצע אותה, שהממשלה החליטה לא לבצע אותה, היא בעיני לא נכונה.

מאיר שטרית: בבדיקה כלכלית היא לא נכונה, למרות שאז אגף התקציבים נלחץ על ידנו וקבע, הגיע למסקנה, שהבדיקה היא "ברייק-איבן", ששווה כלכלית לעשות את זה.

מאיר שטרית: ו"ברייק איבן" בכוח כאילו.

מאיר שטרית: אבל האמת היא שאמרתי אז לאנשי אגף תקציבים שהבדיקה לא יכולה להיעשות בשיטה של Penny wise but pound foolish, זאת אומרת שחכמים על השקל וטיפשים באלף שקל, אלא צריך לעשות ראייה ארוכת טווח כדי לבצע מסילה לאילת והחשבון הכלכלי הוא לא רק עלות המסילה וכמה זמן ייקח עד שתחזיר את ההשקעה ואם יהיה בה מספיק נוסעים.

מאיר שטרית: אלא זווית הראייה צריכה להיות מה התרומה של מסילה לאילת לנגב כולו, גם מהבחינה הכלכלית, אגב.

מאיר שטרית: לדעתי, ביצוע מסילת רכבת לאילת, למשל, יעלה את ערך הקרקעות לאורך המסילה, שכולן קרקעות של המדינה במיליארדים.

מאיר שטרית: אבל את זה לא סופרים, מה יהיה בעתיד – משאירים לקדנציה הבאה.

קריאה: יהודי רוצה להרוויח מהיום להיום.

מאיר שטרית: אף אחד לא מסתכל 50 שנה קדימה.

קריאה: מהיום להיום.

מאיר שטרית: ולצערי, מאז שעזבתי את משרד התחבורה לא נעשתה שום תזוזה בעניין של המסילה לאילת והעסק נשאר תקוע.

מאיר שטרית: הדבר השני שאותו הזזתי כשר התחבורה זה הקמת שדה התעופה החדש בתמנע במקום שדה התעופה הקיים.

מאיר שטרית: אגב, אני רוצה להודיע: כבר כשעזבתי את משרד התחבורה ב-2005 היה מכרז מוכן לשדה תעופה בינלאומי עם מסלול של , אני הארכתי אותו – קיבלתי החלטה אז להאריך את המסלול.

מאיר שטרית: רצו לעשות מסלול ביניים, ואמרתי: אין דבר כזה, מסלול לא עושים פעמיים.

מאיר שטרית: עושים פעם אחת, זה שדה תעופה, בינלאומי – לכן קיבלתי החלטה להקים מסלול בינלאומי של , שכל המטוסים יוכלו לנחות בו, אפילו על חשבון הקטנת הטרמינל שאותו אפשר לבנות גם מודולארית ולהגדיל אותו לפי הצורך.

מאיר שטרית: שם אין בעיה להוסיף כל פעם עוד חתיכה.

מאיר שטרית: מסלול זה הרבה יותר בעייתי.

מאיר שטרית: גמרנו את כל החומר, היה מוכן למכרז וכבר התארגנו לעשות מכרז על ידי הממשלה או לצאת לבדיקה להקמת השדה בשיטה של B.O.T., זאת אומרת שאדם פרטי יבנה אותו ויפעיל אותו תמורת זיכיון להפעיל אותו לעשרים וחמש שנה.

מאיר שטרית: היינו בשלב של הבדיקה ואז, לצערי, הממשלה התפזרה.

מאיר שטרית: אני עזבתי – מת.

מאיר שטרית: נכון לעכשיו שום דבר לא קרה בתמנע.

מאיר שטרית: כמו שאתם יודעים, מסילת הרכבת אמורה לעבור דרך שדה התעופה ולחבר במסילה בין השדה ובין אילת.

מאיר שטרית: לא רק זאת, אלא אמרנו:

מאיר שטרית: אם יקום השדה – וזה היה הרעיון להקים את השדה הרבה לפני המסילה – אז נקים מסילה מיוחדת שתהווה את ההמשך של המסילה שתגיע לשם, מהשדה ועד אילת.

מאיר שטרית: כדי שתהיה גם תנועה מאילת ולאילת בצורה קלה.

מאיר שטרית: שם זה מרחק , הרכבת עושה את זה בכמה דקות והגישה היא פשוט גישה כמו מרכז העיר וזה משחרר את מרכז העיר לפיתוח נוסף וכן הלאה.

מאיר שטרית: לצערי, זה לא קרה.

מאיר שטרית: לממשלה היו תכניות גדולות מאוד לתיירות שלצערי אני רואה שלא מתקיימות.

מאיר שטרית: פרויקט אחד לפחות אני זוכר ואני מוכרח לספר את זה פה לחברים שנמצאים פה כי יושבים פה אנשים מאילת, זה הפרויקט של – איך קראו לזה – הפרויקט שרצו לשים בו תעלה של מים על גבול ישראל ירדן.

מאיר שטרית: שכחתי איך קוראים לפרויקט הזה, בטח האילתים יודעים.

מאיר שטרית: איך קוראים לפרויקט הזה?

קריאה: מובל השלום.

מאיר שטרית: מובל השלום?

מאיר שטרית: היה לו שם אחר.

קריאה: "Red dead".

קריאה: תעלת הימים.

מאיר שטרית: אני מכיר שם אחר.

מאיר שטרית: זה סיפור פשוט מרתק, אני מוכרח לומר.

מאיר שטרית: רצו להקים כאילו תעלה בגבול ישראל ירדן, תעלה גדולה שבתוכה יוצבו ארבע אוניות, שכל אוניה היא מלון 5 כוכבים של 500 חדר, מי שעמד בראש, היזם היה רן פקר.

מאיר שטרית: איך קראו לפרויקט הזה, שכחתי.

קריאה: אקוואריה.

מאיר שטרית: זה השם, אקוואריה.

מאיר שטרית: 500 חדר בכל מלון, בכל אוניה כזאת.

מאיר שטרית: גני שעשועים ומים, וכולי.

מאיר שטרית: והיזמים אמרו שהם מתחייבים להביא מיליון תיירים לשנה לאילת.

זוהר מילר: מאז התיאבון גדל, עכשיו הוא כבר רוצה ל-800 חדרים.

מאיר שטרית: לא ייצא מזה כלום בכל מקרה.

מאיר שטרית: מיליון לשנה באילת.

מאיר שטרית: הדבר הגיע אלי, אגב, כשהייתי שר אוצר ב-1999 זה 5-6 חודשים לפני הבחירות.

מאיר שטרית: אז הגיע אלי רן פקר עם הסיפור הזה ועם מפה מאוד יפה וציור מאוד יפה, אמרתי: טוב, מה אתה רוצה.

מאיר שטרית: הוא אמר אני רוצה המלצה.

מאיר שטרית: הוא הביא לי – אני לא מגזים, זה סיפור אמיתי – הביא לי ספר, איזה 200 דף, של המלצות שהוא קיבל מכל שרי האוצר לפני, שרי השיכון, שרי הפנים, שרי התשתיות, ראשי המינהל, מי לא?

מאיר שטרית: כל העולם ואשתו.

מאיר שטרית: ספר, אני לא מגזים, 200 ומשהו דפים.

מאיר שטרית: אני את ספר הזה שומר אצלי בבית.

מאיר שטרית: העתק, מזכרת.

מאיר שטרית: אמרתי לו: מה אתה רוצה?

מאיר שטרית: הוא אמר: המלצה.

מאיר שטרית: אמרתי: תגיד לי, אתה נראה נורמאלי, יש לך פה ספר של המלצות, מה, אתה מחפש ניירות?

מאיר שטרית: מה?

מאיר שטרית: אתה רוצה להקים את הפרויקט או שאתה רוצה ניירות?

מאיר שטרית: הוא אומר: לא, אני רוצה להקים את הפרויקט.

מאיר שטרית: אמרתי לו: תשמע, הנה יש לך הזדמנות.

מאיר שטרית: אתה הגעת למקום שבו אני יושב, כמישהו שמכיר את הפרטים היטב, ואני נותן לך – קח שבוע ימים, שבועיים, תביא לי אישור מהיזמים שלכם שמוכנים לכתוב, להתחייב בפני המדינה, שהם באמת יביאו מיליון תיירים בשנה, ואתה אומר שהם לא רוצים מהמדינה מענק, שיכתבו את זה שהם לא צריכים מענק מהמדינה, ושיתחייבו לי על ביצוע בלוח זמנים.

מאיר שטרית: אמר לי כמה?

מאיר שטרית: אמרתי: רוצה חמש שנים?

מאיר שטרית: אמרתי חמש שנים, יתחייבו לביצוע חמש שנים ויתנו לי ערבות בנקאית שאם הם לא מבצעים תוך חמש שנים הם עוזבים, אני לוקח את הפרויקט וממשיך אותו בדרך שלי.

מאיר שטרית: אני נותן לך על המקום אישור – אני הייתי שר האוצר וגם ממונה על המינהל – אני פוטר אותך מהמכרז ונותן לך קרקע מינהל.

מאיר שטרית: הוא לא ידע מה להגיד.

מאיר שטרית: אמרתי: המלצות אני לא נותן, הנה, אתה רוצה תכל'ס, זו התשובה.

מאיר שטרית: הוא באמת חזר אלי אחרי שבועיים - - הנה, ראש העיר, ברוך הבא.

מאיר שטרית: אני מספר על אקוואריה, את הסיפור הזה סיפרתי לך באילת.

מאיר שטרית: הם לא מכירים.

מאיר שטרית: מאיר.

מאיר שטרית: הוא הלך שבועיים, חזר אלי אחרי שבועיים והוא אומר: תשמע, היזמים לא מוכנים לתת ערבות בנקאית.

מאיר שטרית: הם לא רוצים כסף מהמדינה, אבל רוצים את הקרקע בחינם.

מאיר שטרית: אמרתי: תגיד לי, אתה נורמאלי?

מאיר שטרית: לפי הערכתך, הפרויקט יעלה 500 מיליון דולר, 400 מיליון דולר, כמה תעלה הקרקע?

מאיר שטרית: 20 מיליון דולר, זה יפיל את הפרויקט?

מאיר שטרית: אתם פשוט לא רציניים.

מאיר שטרית: למה ניתן לך קרקע בחינם?

מאיר שטרית: אני רוצה קרקע בחינם, גם אני.

מאיר שטרית: הוא אמר לי: טוב, פעם ראשונה שמישהו מעמיד אותי במקום.

מאיר שטרית: הוא לא קיבל ממני המלצה, כמובן, וגם ידעתי שמזה לא יקום שום דבר.

מאיר שטרית: לכן כשהייתי אחראי על המינהל כשר השיכון ופנו אלי בפרויקט אחר, אמרתי: אין דבר כזה פטור ממכרז.

מאיר שטרית: אם אתה רציני, יזם אחר, אדוני מכרז, אני מוכן להוציא מכרז תוך חודש.

מאיר שטרית: אני יודע שאתה משתתף, אני מוציא מכרז.

מאיר שטרית: ואז נראה אותך.

שאול קרקובר: בינתיים בעקבה קמו חמישה פרויקטים גדולים שיקברו את אילת.

מאיר שטרית: אתה מספר לי?

מאיר שטרית: על כל פנים - - -

שאול קרקובר: על הגבול מול - - -

מאיר שטרית: בסדר, אני מכיר את הנושא.

מאיר שטרית: לכן אני אומר בצער שהפרויקטים האלה לא קמו, בעיקר בגלל בירוקרטיה ואני לא מבין למה, והכול התרוצצות סביב שאין לה שום תכל'ס ואף אחד לא חותך דברים ולא אומר: חברים, אלה הנתונים, זה המצב.

מאיר שטרית: אין, תפסיקו לשחק משחקים כאלה.

מאיר שטרית: אנחנו מוכרים פרויקטים שלא קיימים, רק על הנייר, וממשיכים להתגלגל איתם 20 שנה.

מאיר שטרית: אולי אפשר לחיות איתם 20 שנה, בסדר, אין לי שום דבר נגד זה.

מאיר שטרית: אבל צריך להקים את הפרויקט.

מאיר שטרית: נראה לי שהשיטה הנכונה לגרום לכך שפרויקטים יקומו באילת, זה להוציא אותם למכרז.

מאיר שטרית: שום דרך אחרת לא תביא להקמת פרויקטים.

מאיר שטרית: כל עוד שאנשים לא משקיעים כסף וקונים את הקרקעות, לא יזוז.

מאיר שטרית: בינתיים באמת סביב אילת מתפתח עולם שונה שמעמיד את אילת בצל.

מאיר שטרית: גם בעקבה, גם באזור מצרים.

קריאה: הם עושים תחרות כזאת שאי אפשר להתחרות איתה.

מאיר שטרית: אני אומר: גם בטאבה, גם בעקבה.

מאיר שטרית: אי אפשר להתחרות בכל דבר, אבל יש דברים שכן אפשר להתחרות.

מאיר שטרית: אבל בכל זאת, אילת בכל זאת קיימת.

מאיר שטרית: לכן ביום אילת אני מברך פה את ראש העיר שנמצא איתנו בדיון.

מאיר שטרית: אני חושב שאילת היא נקודה חשובה מאוד מבחינתה של מדינת ישראל והיא צריכה חיזוק וגיבוי ותמיכה של הממשלה, ואני מקווה באמת שהממשלה תפנה את פניה לאילת, בעקבות דיונים שהיו היום בכנסת בעניין זה ואני עדיין, עדין מקווה לזכות ולראות באמת שקם גם שדה התעופה – סיפרתי פה שמרגע שעזבתי הוא מת – וגם מסילת הרכבת לאילת.

מאיר שטרית: אני יש לי סיכום עם ראש העיר, אמרתי לו שכאשר יהיה שדה תעופה ורכבת לאילת אנחנו מבטלים את הפטור ממע"מ.

מאיר שטרית: נכון?

מאיר שטרית: זה היה התנאי שלי.

מאיר שטרית: אמרתי עד אז אני נגד הביטול הפטור ממע"מ.

מאיר שטרית: אבל התנאי לביטול הפטור ממע"מ זה שיהיה מסילה ושדה תעופה חדש באילת, אז אפשר לוותר באמת על הפטור ממע"מ.

מאיר שטרית: עכשיו, בין היתר, היום אנחנו שמים על השולחן – אנחנו יושבים בוועדת המדע ואני רוצה להתכנס לנושא של הוועדה שהוא רלבנטי, נושא אילת כמרכז לאומי למדעי הים, הדבר יוצג פה על ידי האנשים הרלבנטיים, נפתח פה דיון, יש פה אנשים מגורמים שונים: גם מאילת, גם מחיפה וגם ממקומות אחרים ומכתבים, וכל מי שרוצה, כמובן, יוכל לבוא לידי ביטוי.

מאיר שטרית: ראשון הדוברים ראש העיר, מאיר יצחק הלוי.

מאיר שטרית: אמרתי לו שמאיר יצחק הלוי היה אחד הרבנים הגדולים באיזמיר, מ-1600 או 1700 ומשהו.

קריאה: במערכת הבחירות פעם הבאה תגיד שאני מהנצר.

מאיר שטרית: צאצא.

30797: קודם כל תודה, אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת.

30797: אנחנו, אני חייב להגיד, עוברים יום מרתק פה בכנסת החל מהשעה 09:00 במסגרת יום אילת בכנסת.

30797: אני רוצה לספר לך ולכם שכמובן אותך, אדוני היושב ראש, שיתפתי, הרעיון ליום אילת בכנסת נולד מתוך דאגה גדולה שנמצאת בעיר אילת, באשר לסיכונים הרבים מולם ניצבת העיר אילת.

30797: כאשר ישבתי עם יושב ראש הכנסת ועם יושב ראש הקואליציה ויושבי ראש הסיעות, שאלו מה אתה רוצה, אמרתי: אני רוצה לתקוף בכמה חזיתות אבל בסוף בסוף בסוף שתהיה כאן תכנית הוליסטית.

30797: שאם והיה ונקבל את המענים לכל הנושאים שיעלו לסדר היום, מן הסתם, זאת תהיה בהחלט תשובה, או אם תרצו מענים, לאותם סיכונים מהם אנחנו חוששים.

30797: שני הסיכונים המרכזיים שקיימים היום בעיר אילת, וברשות

30797: כם אני אעבור מהמאקרו למיקרו – כן, למרות שקשה לי להגדיר את הנושא כמיקרו, הוא כל כך משמעותי, אבל – אנחנו מדברים היום על שני סיכונים מרכזיים.

30797: הנושא, הסיכון האחד, זו ההתפתחות הדרמטית ממזרח וממערב, ואין לי בעיה עם ההתפתחות.

30797: יש לי בעיה עם העכבות, עם האי-התפתחות הנמצאת אצלנו.

30797: אנחנו יודעים היום על השקעות שנאמדות במעל ל-22 מיליארד דולר רק ברצועת עקבה, בעיר עקבה, משום שהמלך עבדאללה החליט שעקבה מהווה נכס אסטרטגי חשוב שתניב הכנסות לקופת המלוכה.

30797: אותו כנ"ל ברצועת טאבה, רצועה של , אני לא מדבר על מה שקורה בשארם, והשקעות שהנשיא מובארק החליט, גם כאתר בעל ערך אסטרטגי, השקעות מדהימות, ואנחנו מדשדשים אי פה, אי שם, בתוך כל מיני בירוקרטיות שמעכבות אותנו מלהתפתח.

30797: זה בצד של המשתנה האזורי.

30797: הסיכון השני זה הסיכון הדמוגראפי.

30797: תמיד טענתי – ואני חי בעיר הזאת 31 שנים – שהדבר שמעכב אותנו מלהתפתח זה הרף הדמוגראפי.

30797: אני חושב שממך אפשר היה ללמוד עוד שמה שעשית ביבנה, שהחלטת שאתה בונה שכונה לאנשי צבא, ואמרת: זה יעשה upgrade לרף הדמוגראפי, ואני חושב שהתוצאות מלמדות שצדקת.

30797: אנחנו נמצאים בדיוק באותו מקום.

30797: הנתונים הדמוגראפיים היום בעיר אילת מדאיגים, עד כדי, לטעמי, מהווים סכנה ליכולת האסטרטגית של אילת להתפתח לכיוונים טובים.

30797: אנחנו מדברים על 21% משפחות חד הוריות.

30797: כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה "ב"ממית" – בלתי מקצועית – הגבוהה ביותר במדינת ישראל.

30797: כשאנחנו מדברים על מובילות של תושבים של 12% עד 13% בשנה, כשאנחנו מדברים היום על 3500 מסתננים דורשי עבודה המגיעים אלינו מארצות אפריקה והיד עוד נטויה, כן?

30797: הם נכנסים כל יום – כשבוחנים את כל הדברים האלה, אנחנו חייבים לתת מענים.

30797: המענה שאני מצאתי, אדוני, חבריי חברי הכנסת, זה מענה של חינוך ואקדמיה.

30797: אמרתי: זה המסלול שיהיה הבלאנס, אם תרצו, בתוך התגובה שלנו לרגרסיה הדמוגראפית הקיימת.

30797: ולכן, כשנבחרתי לתפקידי, שמתי שני דברים בראש סדר העדיפות.

30797: הנושא האחד זה החינוך – ונמצאת פה השרה לשעבר, פרופ' יולי תמיר, היא יודעת בדיוק כמה הטרדתי אותה ביום ובלילה.

30797: הטרדות למען מערכת החינוך, כמובן, וכמובן, לשים את האקדמיה בראש סדר העדיפות.

30797: וכשאמרנו: העיר אילת תהפוך להיות עיר אוניברסיטאית, אדוני, זה לווה בהרבה מאד סרקזם, בהרבה מאוד ציניות, בהרבה מאוד צחוק, אבל העובדה היא שהיום נמצאת, נושמת ובועטת באילת, האוניברסיטה.

30797: היא צריכה עוד הרבה תמיכה, עוד הרבה עידוד מהות"ת, מהמועצה להשכלה גבוהה, אבל בסך הכול מתחילה להיות כאן תנועה יפה.

30797: איפה היתרונות היחסיים שלנו?

30797: היתרונות היחסיים שלנו במקומות שיש את המשאב האנושי הראוי.

30797: בעיר אילת יש משאב אנושי שהוא מתנת אל.

30797: בדמות מדענים, חוקרים, סטודנטים בתחומים של מדע ימי.

30797: זה נמצא, זה קיים.

30797: המשאב הזה קיים.

30797: הים נמצא.

30797: אי אפשר לקחת לנו אותו.

30797: לפחות לא את זה.

30797: לקחו לנו את ההטבות מס, לקחו את ההוא, לקחו את זה, את הים אי אפשר לקחת לנו.

30797: אין.

30797: יש היום שלוש פלטפורמות דרמטיות משמעותיות.

30797: האחת זו הפלטפורמה האקדמית, נמצא פה הדיקן פרופסור שאול קרקובר שנמצא איתנו.

30797: השני, המכון לחקר ימים ואגמים, נמצא פה פרופסור אריק דאיימנט – תתקן אותי אם אני טועה, אדוני - ונמצאים פה כל החבר'ה המדהימים של המכון לחקר ימים ואגמים עם פרופסור קפלן ועם כל האנשים.

30797: האמן לי, אני מכיר את כולם ברמה האישית, אחד לאחד.

30797: זה לא משום שאני בוגר אוניברסיטת ייל, כי אני לא.

30797: אלא משום שאני מבין את הערך המדהים שיש לקבוצה הזאת.

30797: אני רואה בהם נאת מדבר אנושית שיכולה לשנות באופן משמעותי את פניה של העיר אילת.

30797: לכן, מה שאני בעצם אומר – וזה בא לאחד מששת הנושאים הכי חשובים שבחרתי להציג בפני היושב ראש – בואו ניקח את הפוטנציאל המדהים הזה, את האנרגיה המדהימה הזאת, את הכוח שיש פה, הכוח האנושי והכוח הטבעי, ובוא נהפוך אותו למרכז בינלאומי למחקר, בתחומים של חקר הים.

30797: אני חייב להגיד לך, אדוני היושב ראש, קיבלתי איזה מכתב שמלין על העניין הזה ואני תמה.

30797: על מה ולמה?

30797: אני חשבתי שיש אחוות מדענים, אחוות סופרים.

30797: אתה יודע.

30797: שביחד מייצרים פה איזושהי אמירה שמזינה אחד את השני.

30797: כך נראה לי, לא יודע.

30797: אני יודע שיש מחקר בבית החולים סורוקה, אני בטוח שיעבירו אותו ביום מן הימים לבית החולים הדסה.

30797: אותו הדבר, יהיה מחקר בים סוף יעבירו אותו, אם זה רלבנטי, למחקר בים התיכון או במכמורת או לא יודע בדיוק איפה.

30797: חשבתי שעולם המדע ישמח על הרעיון, ויבואו לכאן להפגנות תמיכה, לא לעצור אותנו.

30797: חבל שכך, אבל אני מקווה שזו אפיזודה שתחלוף, אותה התנגדות.

30797: אני רוצה להגיד, ואני אומר את זה בצורה ברורה: אני רואה בפעולה הזאת – ולא בכדי שמתי את זה, כמו שאמרתי, אחד מששת הנושאים – פעולה שאם והיה ונצליח, העיר אילת תוכל להיות דוגמא ומופת גם לכל מה שקורה במדינת ישראל, גם למדינות השכנות.

30797: יש לנו, דרך אגב, קשרים מאוד טובים עם עקבה בתחום של הביולוגיה הימית, דרך כל הנושא של הים.

30797: וגם לא רק לעמי האזור, אני מקווה שנוכל גם לפתוח את העסק הזה לכל סטודנט מכל מדינה בעולם.

30797: זו התקווה שלי, אני לא חושב שנדרש פה הרבה.

30797: מה שצריך פה זה איגום כוחות, איגום משאבים ויצירת תנאים טובים להצלחה.

30797: אם זה יקרה, אני חושב שזו זכות גדולה לכל מי שנתן ידו להחלטה לקדם את הנושא הזה.

30797: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: דוקטור גניאל פה?

30797: כן.

מאיר שטרית: בבקשה.

דרורי גניאל: תודה רבה, אדוני, אני חושב שראש העירייה הציג את הדברים במיטבם.

מאיר שטרית: משנה למנכ"ל העירייה.

דרורי גניאל: תודה רבה.

דרורי גניאל: שלום, פרופסור תמיר.

דרורי גניאל: אני חושב שראש העיר הציג את העניין במיטבו.

דרורי גניאל: אני חושב שהזירה תהיה של האנשים האקדמאים.

דרורי גניאל: אם יהיה מה להוסיף בקשר שבין המערכת האקדמית למערכות החינוך באילת, אני אוסיף אחר כך.

דרורי גניאל: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: פרופסור אהרון קפלן, מנהל מדעי של המכון הבין אוניברסיטאי באילת.

אהרון קפלן: אני פרופסור באוניברסיטה העברית, אני מנהל המכון של הבין אוניברסיטאי למדעי הים באילת, המינוי שלי הוא ישירות מראש ות"ת.

אהרון קפלן: ואולי שתי מילים על מה זה מכון בין אוניברסיטאי כי זו חיה מאוד מוזרה בסקאלה שלנו.

אהרון קפלן: אנחנו, בנושאים רב תחומיים, שלא ניתן באף אחת מהאוניברסיטאות ללמד אותם ולחקור בהם בהיקף הרצוי והנכון, הוקם באילת לפני כ-42 שנה מכון בין אוניברסיטאי למדעי הים.

אהרון קפלן: הרעיון הוא שמאגמים את המשאבים במקום אחד ונותנים נגישות שווה לכל החוקרים מכל האוניברסיטאות ליכולות המדעיות האלה.

אהרון קפלן: אם תרצו ארחיב על זה בהמשך, אני חושב שחשוב לוועדת המדע לדעת את זה.

אהרון קפלן: אולי כדאי שתבואו לבקר ולראות איך הדבר הזה מתפקד, כי ביסודו של דבר ניתן על הפלטפורמה הזאת או על המודל הזה, לעשות הרבה יותר מדע עם האין כסף שיש.

אהרון קפלן: אולי ארחיב על זה בשלב אחר.

אהרון קפלן: עכשיו, כמו שאמרתי, אני פרופסור באוניברסיטה העברית, ומאוד מעריך את הפעילות של ראש העיר בנושאים של קידום של החינוך וקידום של ההשכלה, אם כי יש לנו מפעם לפעם ויכוחים כאלה או אחרים - - -

מאיר שטרית: אז אתה גר באילת?

אהרון קפלן: לא, אני גר ליד ירושלים.

אהרון קפלן: אינני תושב אילת ולכן אינני אינטרסנט.

30797: לאט לאט, לאט, גם זה יבוא.

30797: זו המטרה שלנו.

אהרון קפלן: עכשיו, שתי מילים על מדעי הים.

אהרון קפלן: מדעי הים הם היום אחד התחומים שמתפתח במהירות הגדולה ביותר בעולם.

אהרון קפלן: בתחומים, אני בטוח שיושבים פה אנשים בישיבות אחרות איתכם ואומרים את אותו הדבר, על התחומים שלהם, כי זה טבע המדענים: הם רואים תמיד את התחום שלהם כתחום החשוב, כי אחרת הם היו עוסקים בנושא האחר, אבל יש כלים מאוד אובייקטיבים לבדוק את העניין הזה והכלי העיקרי הוא להסתכל מה עושים בעולם.

אהרון קפלן: מה עושה השוק האירופי, מה עושות ארצות הברית, יפן, אוסטרליה, קנדה וכולי, בהשקעות בנושאים האלה.

אהרון קפלן: למה מדעי הים מתפתח במהירות הזאת?

אהרון קפלן: משום שנכנסו לתחומים האלה הכלים שפותחו היו לחקר cell biology, סרטן, איידס, מה שתרצו, מצד אחד, והכלים הפיסיקו-כימיים שפותחו למחקר ימי צונאמי וכדומה, גרמו לקפיצה ענקית ביכולות שלנו לעשות מדע טוב בדברים האלה, ולכן יש עלייה גדולה מאוד במשאבים שמושקעים, וכל העולם גם מבין את הפוטנציאל הכלכלי האדיר שישנו בחקר הים.

אהרון קפלן: למה באילת?

אהרון קפלן: אז קודם אולי אני אתייחס, לא ממש אתייחס, אבל תהיה לזה השלכה למה שאמר מאיר קודם.

אהרון קפלן: מרבית המדענים במדעי הים במדינת ישראל אינם גרים באילת, הם גרים בצפון.

אהרון קפלן: חלקם רואים את הים התיכון כשהם פותחים את החלון.

אהרון קפלן: אבל את העבודה המדעית שלהם, מרביתם עושים באילת.

אהרון קפלן: כבר 60 שנה זה כך.

אהרון קפלן: הם לא אלטרואיסטיים ולא רוצים לגרום לעצמם סבל.

אהרון קפלן: הלוגיסטיקה של לנסוע לאילת ולהשקיע את הזמן בדברים האלה לא מקלה עליהם, אבל יש לזה סיבה.

אהרון קפלן: הסיבה היא שהסביבה המדעית, הסביבה הימית באילת, יש בה מיוחדות שאין בשום מקום אחר בעולם.

אהרון קפלן: שונית האלמוגים שנמצאת שם במפרץ אילת היא מיוחדת בעולם, היא השונית הצפונית ביותר, שונית האלמוגים הצפונית ביותר שקיימת על פני הכדור הזה.

אהרון קפלן: השילוב של שונית האלמוגים שיש בה עושר מינים אדיר שאפשר להשוות אותו אולי רק ליער הטרופי, מצד אחד, והאורגניזמים שם מדברים אחד עם השני ומייצרים הרבה מאוד חומרי ביניים, מה שנקרא secondary metabolize , חלקם טוקסינים, שאין לנו מושג ירוק איך החומרים האלה עובדים, אין לנו מושג ירוק מה הם השימושים האפשריים שלהם בחקלאות וברפואה.

אהרון קפלן: יש פה פוטנציאל אדיר, מצד אחד.

אהרון קפלן: מצד שני, בזכות השבר הסורי-אפריקני אנחנו נמצאים במרחק קטן מאוד מהים העמוק.

אהרון קפלן: אם אמריקאי צריך לקחת ספינת מחקר ולרוץ איתה לפחות יום כדי להגיע לים העמוק, או אם האוסטרלי צריך לקחת ספינת מחקר ולרוץ איתה יום שלם בשביל להגיע ל-barrier reef אנחנו עושים את זה, כמו שאנחנו קוראים לזה לפעמים, במרחק פלאג החשמל מהמעבדה.

אהרון קפלן: הדברים האלה, המיוחדות של המקום, גורמת לכך שהפעילות המדעית של אנשים שבאים מכל העולם – יש לנו קשרי מדע עם עשרות מעבדות מרכזיות בעולם.

אהרון קפלן: רק לאחרונה הצטרפנו לקבוצה של מעבדות באירופה, בתכנית ה - - - של השוק האירופי ואני כבר –התכנית הזאת מאפשרת למדענים צעירים ולמדענים בכירים לבוא למעבדות אחרות לעבוד – וכבר היום אישרתי אובר דראפט על חשבון השנה השלישית, אני עכשיו רק בשנה הראשונה.

אהרון קפלן: האירופאים הבטיחו לי שהם יצטרכו למצוא דרכים נוספות לתקצב את הדבר הזה.

אהרון קפלן: אני מביא את זה רק בתור דוגמא לעניין העצום שיש לקבוצות מחקר בעולם לבוא לאילת לעבוד.

אהרון קפלן: עכשיו הדבר העיקרי שצריך לקחת אותו פה בחשבון זה - - -

מאיר שטרית: כמה זמן אתה מנהל המרכז הזה?

אהרון קפלן: אני מסיים ארבע שנים.

מאיר שטרית: ארבע שנים.

מאיר שטרית: בארבע השנים האלה מה התפתח?

אהרון קפלן: או, הרבה.

אהרון קפלן: עברנו ועדת אבלואציה של ות"ת, שאני לא רוצה לומר את כל מה שכתוב בה כי אני ארגיש לא נוח עם זה, אבל היא זמינה.

אהרון קפלן: - -

מאיר שטרית: קצת.

אהרון קפלן: הוועדה המליצה יותר מאשר להכפיל את המכון, מבחינת היקף התקנים המקומיים.

אהרון קפלן: המכון עובד עם כמספר מדענים מקומיים וכ-30 וכמה קבוצות מחקר שבאות לעבוד במכון.

אהרון קפלן: יש לנו כ-107 תלמידים שעושים מוסמך ודוקטורט במכון, 39 מהם תושבי אילת.

אהרון קפלן: יש פעילות מאוד נרחבת ובשנים האחרונות אנחנו רואים עלייה מאוד גדולה בחתך הקבלה של תלמידים.

אהרון קפלן: עלייה גדולה באיכות של התלמידים.

אהרון קפלן: הוועדה המליצה לא רק על הגדלה של התקנים אלא גם על בניין מעבדות חדש.

מאיר שטרית: כמה תלמידים יש?

אהרון קפלן: מיד.

קריאה: 107.

אהרון קפלן: לא.

אהרון קפלן: יותר.

אהרון קפלן: על בניין מעבדות חדש במכון.

אהרון קפלן: עכשיו, מספר התלמידים – במכון מתקיימים שלושה טיפוסים של קורסים.

אהרון קפלן: קורס אחד הוא קורס בין אוניברסיטאי שניתן לכל התלמידים באופן שוויוני.

אהרון קפלן: שם יש לנו 350 תלמידים בשנה.

אהרון קפלן: הבעיה היא המקומות במעונות.

מאיר שטרית: הם באים לזמן מוגבל?

אהרון קפלן: הם באים לסדר גודל של שבוע, קורסים מרוכזים.

אהרון קפלן: הבעיה היא המקום במעונות, כי המינהל אומר לי שאני לא יכול לבנות מעונות כי שם זה כמו מלונות, מבחינתם, ובאזור הזה של אילת אסור לבנות מלונות.

אהרון קפלן: אז אני לא יכול להרחיב את המעונות, ויש לי סדר גודל של בין ארבעה לשמונה קופצים על כל מקום בקורס.

מאיר שטרית: תקרא לזה מלון, מה הבעיה.

אהרון קפלן: ולבנות את זה בלי – בוא תחזור למשרד השיכון להיות ממונה על המינהל ותעזור לי לסגור את העסק הזה.

מאיר שטרית: הם משלמים על האכסון.

מאיר שטרית: נו.

אהרון קפלן: עכשיו הדבר המרכזי פה הוא, שאנחנו היום נמצאים בדיון מאוד מאוד מעמיק – רק הבוקר הייתה לי שיחה ארוכה מאוד עם רבקה כרמי, שהיא הנשיאה של אוניברסיטת בן גוריון, וזו לא השיחה הראשונה אלא כמה כאלה כבר – אנחנו מתארגנים להקמה של מרכז מדעי ברמה בינלאומית באילת, שיכלול לא רק את בסיס המחקר או מדע בסיסי, אלא יכלול גם הרחבה לתחומים של חממות טכנולוגיות, בית ספר למדעי הים, בית ספר בינלאומי למדעי הים, כי אני רואה את השטף האדיר של הסטודנטים שבאים אצלנו לעבוד.

אהרון קפלן: בואו נאמר ככה, אני בהחלט מצטרף למה שמאיר אומר, העיר הזאת ראויה לרגל בסיסית, רגל בעלת משקל בתחום האקדמי, גם לשנות את הדמוגרפיה שלה וכדומה, אבל גם מדינת ישראל ראויה שיהיה לה מרכז כזה, שיהיו לו יכולות מתקדמות או עלייה גדולה ביכולות המחקר בנושאים של מדעי הים.

מאיר שטרית: תסלח לי שאני אומר לך, סליחה, אני לא רוצה להיות גורם מציק, אבל זה נשמע לי – איך אמר מאיר – סקפטי.

מאיר שטרית: אני מאוד סקפטי למה שאתה אומר.

מאיר שטרית: מה זאת אומרת אנחנו מתארגנים להקים מרכז מחקר?

מאיר שטרית: יש תקציב לזה?

מאיר שטרית: מישהו הקצה לזה כסף?

אהרון קפלן: בוא נאמר ככה: אנחנו מתקדמים.

אהרון קפלן: למשל, לא הייתה לנו ספינת מחקר.

אהרון קפלן: לאחרונה חנכנו ספינת מחקר בשווי של בערך מיליון וחצי דולר.

מאיר שטרית: או.קי.

מאיר שטרית: שהממשלה קנתה?

אהרון קפלן: חלק מזה בא מתרומות, חלק מזה בא מהאוניברסיטה העברית, ממכון וייצמן, תורמים פרטיים, ות"ת סייע לנו, משרד המדע פתח אצלנו מרכז ידע של מדעי ים.

אהרון קפלן: יש הכרה בדבר הזה.

אהרון קפלן: שתיים, יש הכרה, בקרן הלאומית למדע, בעובדה שיש מצוינות במכון הזה, שרמת המחקר היא מאוד גבוהה ושניתנת נגישות אחידה ושווה לכל המדענים.

אהרון קפלן: ולכן הם מאפשרים לי להגיש בקשות מחקר לציודים ישירות.

אהרון קפלן: אם כל אוניברסיטה לציוד בסיסי במחקר יש לה שני סלוטים או משהו כזה, אני מקבל סלוט עצמאי שלי.

אהרון קפלן: זאת אומרת הם מכירים בצורך הזה, מכירים ביכולות האלה.

אהרון קפלן: ואם אתה סקפטי, אז אם היית סקפטי לא היית מציע את קו הרכבת לאילת ולא היית מציע את כל הדברים הטובים והחשובים שאמרת קודם.

מאיר שטרית: אני לא סקפטי לגבי אילת, אני סקפטי לגבי מה שאתה אומר של הקמת מרכז מדע גדול.

אהרון קפלן: אז אענה לך.

מאיר שטרית: כשהייתי שר, יכולתי לעשות את זה, עשיתי.

אהרון קפלן: אז אענה לך לגבי הדבר הזה.

אהרון קפלן: אני סבור שאת המלחמות – נרמז פה משהו קודם – שאת המלחמות צריך לקיים החוצה, לא פנימה.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

אהרון קפלן: יש מקום לשילוב ידיים של הגופים שעוסקים במחקר ימי במדינת ישראל, וזה נעשה.

אהרון קפלן: המכון הבין אוניברסיטאי – כל האוניברסיטאות שותפות לו.

אהרון קפלן: כשהלכתי להקים תכנית כלל אקדמית במדעי הים, אמר לי היושב ראש הקודם של הות"ת: אין לך סיכוי שהרקטורים יסכימו לזה.

אהרון קפלן: כל הרקטורים הסכימו לזה.

אהרון קפלן: אתה יודע למה?

אהרון קפלן: משום שאמרתי להם שאת התארים יתנו האוניברסיטאות, אז הם יקבלו את הכסף.

מאיר שטרית: זה רעיון טוב.

אהרון קפלן: אין ספק שיש מקום להקים את זה.

מאיר שטרית: טוב.

מאיר שטרית: פרופסור אריק דאיימנט, מנהל מלח"י.

אריאל דאיימנט: כן, שלום.

אריאל דאיימנט: מלח"י – ראשי תיבות: המרכז הלאומי לחקלאות ימית של החברה לחקלאות ימית ואגמים.

אריאל דאיימנט: כמו שמאיר יצחק הלוי, ראש העירייה, סיפר כבר, אנחנו המכון השני, או אחד משלושת המכונים שפעילים באילת.

מאיר שטרית: כמה עובדים?

אריאל דאיימנט: הוא קיים גם כן כ-40 שנה.

מאיר שטרית: כמה עובדים שם?

אריאל דאיימנט: 47 איש.

אריאל דאיימנט: היינו כבר על השולחן של הוועדה הזאת, עברנו דיסקציה, ביופסיה, כל מה שאפשר.

אריאל דאיימנט: גם בסיכום שרועי עשה, שמונח לפנינו, הורחבה היריעה.

אריאל דאיימנט: אנחנו למעשה נמצאים בשלב מעבר ממשרד התשתיות למשרד החקלאות, וכיון שאנחנו עוסקים – בניגוד למכון הבין אוניברסיטאי שעוסק במדע בסיסי, חקר הים הבסיסי, ברמה מאוד גבוהה – אנחנו, אני מקווה ברמה לא פחות גבוהה, עוסקים במדע יישומי.

מאיר שטרית: מה היתה עמדתכם ביחס לכלובי הדגים?

אריאל דאיימנט: עמדתנו הייתה חלוקה עם מרבית המדענים של האקדמיה.

אריאל דאיימנט: חשבנו שלהוציא את הכלובים זה לשפוך את התינוק יחד עם המים.

אריאל דאיימנט: אין שום ספק שהייתה – זה ככה במאמר מוסגר – אין שום ספק שהיתה השפעה על הסביבה, אבל ההשפעה היתה רחוקה מלהיות דומה למה שטענו שהיא.

אריאל דאיימנט: אבל אני חושב שהראייה היום זה שאנחנו רואים שהוצאת הכלובים - - -

מאיר שטרית: זה לא השתנה.

אריאל דאיימנט: לא שיפרה בצורה משמעותית.

אריאל דאיימנט: אבל זה נושא שלא - - -

מאיר שטרית: אני שמח למצוא תימוכין לדעתי.

מאיר שטרית: אז התנגדתי להוצאת הכלובים בממשלה.

אריאל דאיימנט: או.

אריאל דאיימנט: קי.

אריאל דאיימנט: כן.

אריאל דאיימנט: היו לא מעט שהתנגדו אבל לא הביעו את מחאתם מספיק, חבל.

מאיר שטרית: דווקא אמרתי פומבי, לצערי בהצבעה השנייה לא נתנו לי להצביע.

אריאל דאיימנט: בכל אופן, מה שקשור למדעי הים אז בשתי מילים: אני חושב שפרופסור קפלן כאן הביע בצורה מאוד טובה את החשיבות של מחקר הים.

אריאל דאיימנט: אני חושב שהנושא של - - -

מאיר שטרית: במה אתם עוסקים בחקלאות ימית?

אריאל דאיימנט: אנחנו עוסקים בדומסטיקציה – בביות של בעלי חיים ימים.

אריאל דאיימנט: לוקחים יצורים מהבר ומבייתים אותם.

אריאל דאיימנט: לדוגמא, דג הדניס שכולנו מכירים אותו, הוא מוצר שבעצם פותח בין היתר במלח"י, כמובן בעוד כמה מקומות באירופה - - -

מאיר שטרית: חשבתי שזו הייתה השקעה של הסוכנות בזמנו.

מאיר שטרית: של ארדג וארסוף.

מאיר שטרית: השקענו בזה עשרה מיליון דולר.

מאיר שטרית: הייתי גזבר הסוכנות, אני זוכר את העניין, עשרה מיליון דולר השקענו בזה.

אריאל דאיימנט: טוב מאוד, נכון מאוד.

אריאל דאיימנט: אכן, ארדג הם חברה מאד חשובה, יישומית, מתעסקת בגידול דגים, אבל הטכנולוגיה היא שלנו.

אריאל דאיימנט: לא נעים להגיד.

מאיר שטרית: נו, זה טוב מאוד, רק למה אתם לא לוקחים תמלוגים?

מאיר שטרית: תמלוגים למה אתם לא לוקחים?

אריאל דאיימנט: היום אנחנו כבר נמצאים בשלבים האחרונים של ביות הלוקוס, הדקר.

מאיר שטרית: הדניס היה דג בר?

אריאל דאיימנט: כן.

אריאל דאיימנט: דג מהברדוויל - - -

מאיר שטרית: בבריכות.

אריאל דאיימנט: הבאנו אותו מהברדוויל בצורה של דגיג ובעצם פיצחנו את כל מחזור החיים שלו והדבר לקח כ-20 שנה.

מאיר שטרית: אתם עושים עכשיו אותו הדבר עם הלוקוס?

אריאל דאיימנט: עכשיו אנחנו באותו מצב עם הלוקוס.

אריאל דאיימנט: נמצאת כאן ד"ר חנה רוזנפלד שתדבר גם אולי כמה מילים אחר כך, והיא בעצם ילדה אילתית - - -

30797: ילדה משכונת יעלים באילת.

אריאל דאיימנט: שאחראית במידה רבה לנושא של רביית הלוקוס ושל ההצלחה.

מאיר שטרית: מעניין, דווקא הלוקוס היה מאוד נפוץ אז בתקופה ששירתנו בסיני.

אריאל דאיימנט: נכון.

מאיר שטרית: היינו תופסים את הלוקוסים ביד, בברדוויל.

אריאל דאיימנט: הלוקוסים של ים סוף.

אריאל דאיימנט: אז המנדט שלנו הוא, בעצם, פיתוח התשתית החקלאית-ימית של מדינת ישראל, כיוון שהאוקיינוסים הולכים ומתרוקנים, את זה כולנו יודעים.

אריאל דאיימנט: אנחנו יודעים שלאכול דגים ופירות ים וכמובן חלבון מהים זה דבר מאוד בריא וכולם רוצים את זה, גם כדי להישאר עם פיגורה טובה וגם כדי להיות בריאים.

אריאל דאיימנט: היבול הולך וקטן כי הצריכה הולכת וגדלה, והדרך היחידה להדביק בעצם את הפער הזה הוא על ידי חקלאות ימית.

אריאל דאיימנט: זה ברור לגמרי.

אריאל דאיימנט: אנחנו, כישראלים בכלל, חשוב לנו להבין שהעתיד של צריכת דגים בעולם יהיה על ידי גידול חקלאי ולא על ידי תפיסה מהבר.

אריאל דאיימנט: אנחנו כבר לא נוכל לצוד דגים בעתיד, כי האוקיינוסים באמת הולכים ומתרוקנים.

אריאל דאיימנט: ומים מתוקים אנחנו לא יכולים להשתמש בהם כפי שהיינו רוצים, לכן הניצול של מי ים הוא מאד חשוב.

אריאל דאיימנט: כמשאב.

מאיר שטרית: למה אי אפשר היה לעשות את הבריכות על החוף ולהוציא מים מהים, בסרקולציה?

אריאל דאיימנט: אז זה מה שאנחנו עושים.

אריאל דאיימנט: אנחנו עושים את זה היום.

אריאל דאיימנט: הטכנולוגיה שמפותחת אצלנו היום באמת משמשת לגידול של דגי ים ביבשה.

אריאל דאיימנט: יש לנו שתי שיטות, לא ניכנס כמובן לפרטים, אבל שתי שיטות עיקריות: צורה אינטנסיבית, צורה פחות אינטנסיבית לגידול של דגים.

אריאל דאיימנט: מה שחשוב, אני חושב, בקונטקסט של המרכז המדעי המדעי לחקר הים הלאומי – הוא בעצם כבר קיים, המרכז הלאומי.

אריאל דאיימנט: אנחנו בעצם כבר מרכז לאומי, אפשר להגיד – אנחנו היינו רוצים להפוך למרכז בין לאומי, וזה בתמיכת הגורמים הממלכתיים.

אריאל דאיימנט: היתרון המובנה שלנו מול השכנים שלנו בתחום של טכנולוגיה, של מדע, הוא ברור לגמרי.

אריאל דאיימנט: ובתחום הזה אנחנו בוודאי ובוודאי צריכים למנף את היתרון שכבר קיים אצלנו.

אריאל דאיימנט: בניגוד, אולי לתיירות ולתחומים אחרים שיהיה קשה לנו להתחרות אתם.

אריאל דאיימנט: אין שום ספק שבתחום של מדעי הים אנחנו יכולים לעשות את זה, ויפה שעה אחת קודם.

אריאל דאיימנט: אנחנו לא מודעים כל כך לזה שהים הוא כל כך חשוב גם לנושא של אקלים, ההתחממות הגלובאלית, הים זה מה שעושה את ההבדל ולא שום דבר אחר.

אריאל דאיימנט: ואם אנחנו לא מרגישים את האילוץ המיידי לחקור את הים – הוא קיים, אנחנו נגיע לזה כמו שהגענו למשבר המים המתוקים ככה אנחנו נגיע גם לדבר הזה בקרוב.

מאיר שטרית: אז מקימים היום, יש איזשהו ניסיון להקים בריכות באזור אילת, לדגים?

אריאל דאיימנט: בהחלט.

אריאל דאיימנט: לא רק באילת, יש באזור החוף, למשל, קיבוץ מעגן מיכאל מגדל לוקוסים.

מאיר שטרית: בבריכות.

מאיר שטרית: לא.

מאיר שטרית: אני מדבר על דניס ולברק.

אריאל דאיימנט: מה?

מאיר שטרית: דניס והלברק שהיו גדלים בכלובים אז.

מאיר שטרית: יש היום אפשרות לגדל אותם באזור אילת בבריכות?

אריאל דאיימנט: כן.

מאיר שטרית: אז למה לא מגדלים אותם?

אריאל דאיימנט: עושים את זה.

אריאל דאיימנט: יש התחלה.

אריאל דאיימנט: בהחלט.

30797: יש שטח שמיועד לזה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: פרופסור שאול קרוקבר, דיקן קמפוס אילת, אוניברסיטת בן גוריון.

מאיר שטרית: בבקשה.

שאול קרקובר: שלום לכולם.

שאול קרקובר: אני מודה על ההזדמנות להיות כאן.

שאול קרקובר: הייתי רוצה לחלק את דבריי לשני חלקים.

שאול קרקובר: החלק הראשון אני אציג את אוניברסיטת בן גוריון באילת.

שאול קרקובר: החלק השני, אני אדבר קצת על אילת באופן כללי.

שאול קרקובר: באילת הוקמה מכללה לפני 30 שנה בערך.

שאול קרקובר: מכללה שלא הצליחה להתרומם, מכללת אילת.

שאול קרקובר: לפני שמונה שנים המל"ג והות"ת פנו לאוניברסיטת בן גוריון בבאר שבע ושאלו, ביקשו, האם אתם יכולים לקחת את הקמפוס באילת שיהיה שלכם, כאוניברסיטה רב קמפוסית, לא בחסות, אלא ממש שלכם.

שאול קרקובר: האוניברסיטה הסכימה לזמן מוגבל, ניסיון של כמה שנים, הניסיון הצליח – מספר הסטודנטים הלך וגדל בצורה מדהימה.

שאול קרקובר: באים גם רבים מאוד מחוץ לאילת, 75% באים מחוץ לאילת.

שאול קרקובר: היום יש 800 סטודנטים בקמפוס, בערך.

שאול קרקובר: לומדים שם תואר ראשון, שני ושלישי, בתחומים רבים.

שאול קרקובר: - - -

מאיר שטרית: איזה חלק מהם מבחוץ?

שאול קרקובר: 75% באים מכל הארץ.

שאול קרקובר: באים מכל הארץ, מהצפון, מרכז, מכל הארץ.

שאול קרקובר: אוהבים את אילת.

שאול קרקובר: בכל אופן, הייתי אומר שיש כאן הצלחה – עד היום, הייתי מגדיר את זה הצלחה מטאורית.

שאול קרקובר: היא לא נזקפת כולה לזכותי, אני רק ארבע שנים שם, היו לפני בארבע השנים הראשונות שלושה דיקנים שהתחלפו, אני הדיקן הרביעי וניסיתי להמשיך ולקדם את הקמפוס.

שאול קרקובר: בקמפוס יש גם מחלקה או תוכנית לימודים לביולוגיה או ביו –טכנולוגיה ימית.

שאול קרקובר: זו תכנית לימודים ייחודית בארץ שיש בה תואר ראשון, פתחנו בשנה שעברה תואר שני וכבר התקבצו 15 סטודנטים.

שאול קרקובר: אין לנו מספיק מרצים בשביל שנוכל להמשיך ולקלוט עוד ועוד, כי כל אחד צריך מדריך ואין מספיק מדריכים.

שאול קרקובר: ויש לנו שלושה דוקטורנטים כבר, שעובדים באילת על הדוקטורט שלהם.

שאול קרקובר: ההבדל בינינו לבין המכון הבין אוניברסיטאי, שאני קודם כל רוצה לומר שיש להם הרבה מאוד זכויות, ואני לא בא כאן למעט בזכויות האלה, אבל ההבדל הוא שאנחנו אוניברסיטה שמעניקה תארים מתואר ראשון ועד תואר שלישי בצורה רציפה, עם סטודנטים שלומדים ומתחנכים ומתאמנים.

שאול קרקובר: יש לנו כאן סטודנטית לתואר שני שרשומה אצלנו בקמפוס באילת ועושה את המחקר שלה במסגרת מלח"י.

שאול קרקובר: זו ההזדמנות באמת לעבור לצד הכללי יותר.

שאול קרקובר: אני הגעתי לאילת מבחוץ לפני ארבע שנים.

שאול קרקובר: אני גר באילת חצי שבוע.

שאול קרקובר: תכף תשאל אותי כמה אתה גר באילת, חצי שבוע אני באילת.

מאיר שטרית: אתה לא גר באילת.

שאול קרקובר: אני חצי שבוע גר באילת, מחלק את זמני, חצי חצי.

שאול קרקובר: לאו מילתא זוטרתא היא.

מאיר שטרית: אני לא רוצה לקלקל לכם, אבל אני אומר לראש העיר: בזמני, מי שלא היה גר ביבנה לא עבד ביבנה.

שאול קרקובר: טוב.

שאול קרקובר: בכל מקרה, הגעתי לאילת ואני חייב לומר ש-לא ידעתי.

שאול קרקובר: באתי ואמרתי, רבותיי, אתם מעצמה – לא גרעינית, אבל ימית.

שאול קרקובר: באילת יש כרגע שלושה מוסדות שכולם עוסקים בחקר מדעי הים.

שאול קרקובר: 30 חוקרים גרים באילת ועוסקים בחקר מדעי הים מכיוונים שונים.

שאול קרקובר: אם מדובר בביות של בעלי חיים ימיים ורבייתם, ודאגה שהרבייה תהיה כלכלית, אם מדובר במחקרים אחרים שעוסקים בים, אם מדובר בביו-טכנולוגיה ימית שהיא נעשית אצלנו.

שאול קרקובר: פתאום אמרתי: רבותיי, יש כאן מעצמה.

שאול קרקובר: יש כאן ממש מוקד ימי הכי גדול בארץ.

שאול קרקובר: יש בארץ עוד חוקרים במקומות שונים, אבל אין ריכוז כל כך גבוה של חוקרים למדעי הים במקום אחד.

קריאה: זו הפואנטה.

שאול קרקובר: יש כאן בהחלט מוקד לאומי למדעי הים, ואת המוקד הזה צריך לחזק.

שאול קרקובר: צריך להגביר.

שאול קרקובר: לדעתי, המוקד הזה הוא מוקד שכבר היום נמצא בעוצמה רבה וכל המשימה כרגע, כבוד היושב ראש, כבוד השרה לשעבר תמיר – שניכם מהאופוזיציה, לצערי לא ראיתי אף חבר כנסת מהקואליציה.

יולי תמיר: אני במעמד מיוחד.

שאול קרקובר: בכל אופן, אני חושב שהיה ראוי כי גם חברי הקואליציה ייקחו חלק באירוע הזה.

מאיר שטרית: היה ראוי שייקחו חלק בכל דבר.

שאול קרקובר: לא אומר יותר, זכותך לומר את זה.

שאול קרקובר: בכל מקרה אני אומר שיש מעצמה, יש כאן מוקד לאומי חזק מאוד.

שאול קרקובר: המשימה שמוצבת כרגע בפני מקבלי ההחלטות בכל המוסדות, החל מהות"ת, מל"ג, עבור דרך משרד המדע, עבור דרך הכנסת וועדותיה וכלה דרך שר המדע והטכנולוגיה, המשימה כרגע היא איך להפוך את אילת ממוקד לאומי למוקד בינלאומי.

שאול קרקובר: רבותיי, יש בעולם מספר מוקדים לא רבים לחקר מדעי הים.

שאול קרקובר: אין שום סיבה שאצלנו, כפי שאמר כאן ידידי אריק לפני כן, אין שום סיבה שאנחנו לא ננצל את היתרון היחסי שלנו ונשדרג אותו בצורה כזאת שנוביל את הנושא הזה כלפי כל העולם.

שאול קרקובר: וודאי כלפי שכנינו, אבל כלפי כל העולם.

שאול קרקובר: נדמה לי שאנחנו נמצאים כעת בעמדה שאפשר להגיע אליה, והמשימה כרגע היא להפוך את אילת ממוקד לאומי למוקד בינלאומי.

שאול קרקובר: עוד משאבים לכולם, למכון הבין אוניברסיטאי, למלח"י, לאוניברסיטה, לכולם.

שאול קרקובר: כדי שאפשר יהיה לשדרג.

שאול קרקובר: המטרה היא להשתלב במגמת הגלובליזציה, להפוך את הדברים כך שמכל העולם יבואו ללמוד תורה באילת.

שאול קרקובר: לדעתי, הדבר אפשרי.

שאול קרקובר: כבר עכשיו נאמר כאן, באים רבים, גם אלינו באים - אלינו, כמובן, אנחנו מוסד צעיר, יחסית באים פחות, אבל כבר עכשיו באים - ולדעתי אפשר לשדרג את זה בקלות רבה עם עוד קצת משאבים, עם עוד קצת תשומת לב.

שאול קרקובר: אני רק רוצה להזהיר, לסיים כאן באזהרה: אפשר בקלות להרוס.

שאול קרקובר: אפשר לומר: למה מוקד לאומי אחד?

שאול קרקובר: אולי נעשה עוד מוקד לאומי, במרכז הארץ, לחופי הים התיכון?

שאול קרקובר: ואז אם הממשלה תתחיל להשקיע כספים גם פה וגם פה, יהיה לא פה ולא פה.

שאול קרקובר: אנחנו נישאר באותה רמה, באותו דשדוש ולא נצליח להתרומם.

שאול קרקובר: אסור להשקיע משאבים כרגע – לא עכשיו, אולי בעוד 50 שנה, כרגע אסור להשקיע משאבים, אלא באילת.

שאול קרקובר: אכן לנצל את המוקד הלאומי ולהפוך אותו למוקד בינלאומי.

שאול קרקובר: כל ניסיון לפצל השקעת משאבים כרגע במקומות אחרים, רק יגרום לשקיעה ולהרס.

שאול קרקובר: יתר על כן - ובזה אני מסיים - השקעת משאבים במרכז הארץ מיד תמשוך את כל החוקרים, את כל הסטודנטים, את כולם למרכז הארץ, ותגרום להרס כולל של כל התשתית שנבנתה באילת.

שאול קרקובר: אני רוצה להזהיר מפני ניסיון לעשות את זה עכשיו.

שאול קרקובר: כאמור, עוד 50 שנה – בבקשה.

שאול קרקובר: גם הים התיכון ראוי למחקר, גם חוקרים שלנו עוסקים בים התיכון וגם בכינרת, מגיעים אלינו גם חוקרים מהכינרת, אבל אם יעשו את זה עכשיו, לא יהיה, לא כאן ולא כאן.

שאול קרקובר: אם רוצים להגיע למוקד בינלאומי לחקר הים, יש לנו כאן שלושה מוסדות, 30 חוקרים, מצטברים סטודנטים לתארים מתקדמים, גם אצלנו וגם במכון הבין אוניברסיטאי, עוסקים במחקר יישומי – ותכף אם תרצו תוכלו לשמוע –במלח"י, הדברים מוכנים לקפיצה לרמה הבין לאומית.

שאול קרקובר: אני מבקש מכולם לעזור ולא להפריע.

שאול קרקובר: תודה רבה.

אהרון קפלן: אם מותר לי הערה, אדוני היושב ראש.

יולי תמיר: רגע, סליחה, אני, פשוט קראו לי

מאיר שטרית: אני אחזור אליך.

מאיר שטרית: בבקשה, יולי תמיר – אתה יכול לדבר גם אחרי.

יולי תמיר: סליחה, פשוט קראו לי לוועדת הכנסת - - -

מאיר שטרית: בבקשה, בבקשה, יולי.

יולי תמיר: רגע, אני מסבירה להם למה אנשים הולכים ובאים.

יולי תמיר: זה תמיד נראה לא נעים, אבל אני סגן יושב ראש הכנסת ויש ערעור בוועדת הכנסת על החלטת הנשיאות, אני צריכה ללכת להגן על הנשיאות, אז ביקשתי רגע להתפרץ לדברים ולדבר עכשיו.

יולי תמיר: קודם כל, אני חושבת שהדיון הזה הוא מאוד חשוב, הדיון הכולל על הנושא של מעמדה של אילת.

יולי תמיר: יצא לי באמת לעבוד הרבה עם העיר ולשמחתי ראיתי שיש שם נכונות אדירה להשקיע בתחומי החינוך, גם בבתי הספר וגם בחינוך הגבוה, ויש משמעות איכותית, כי האוכלוסייה של אילת – אמר את זה ראש העיר כאן בכנות – היא לא אוכלוסייה פשוטה.

יולי תמיר: וכל קבוצה איכותית שמצטרפת לאוכלוסיית העיר, גם אם היא לא נמצאת אולי מאה אחוז מהזמן אז היא נמצאת ארבעים אחוז מהזמן, תורמת תרומה משמעותית להתפתחות של העיר.

יולי תמיר: המאבק הזה על היכולת של אילת לצמוח ולהישאר עיר בעלת איכות בדרום הארץ, אני חושבת שהמאבק הזה הוא מאבק של כולנו, הוא באמת לא מאבק של האילתים.

יולי תמיר: הוא מאבק של מדינת ישראל.

יולי תמיר: כי החשיבות של אילת היא לא רק אסטרטגית היא גם אנושית וצריך לסייע, ככל האפשר.

יולי תמיר: באנקדוטה קטנה אני אומר שלפני הרבה שנים – הקריירה שלי רווית זיגזגים, אבל לפני הרבה שנים – באתי בתור סטודנטית לביולוגיה למכון באילת לצלול, היה אדם בשם פרופסור פרידמן שהיה מלמד אותנו לזהות דגים, ועד היום אני יכולה לזהות דגים.

יולי תמיר: זה פחות או יותר מה שנשאר לי.

יולי תמיר: אני זוכרת שקראו על שמו דג.

אהרון קפלן: אני מזמין אותך לבוא עוד פעם.

יולי תמיר: טוב.

יולי תמיר: מאיר יודע שאני אוהבת לבוא לאילת, אבל אני זוכרת את זה עד היום, הדג היחידי שאני יודעת לצייר זה דג פרידמן כזה קטן.

אריאל דאיימנט: היום מגדלים אותו בחקלאות ימית.

יולי תמיר: אה, באמת?

יולי תמיר: אתה רואה, אז לא לגמרי – בכל מקרה, אני אכן חושבת שהשילוב של המצוינות - וקראתי את הדו"ח שנכתב על המכון - אני חושבת שהוא בהחלט מעיד שיש מוקד מצוינות, ויש היגיון – יושבים פה אנשי הות"ת - בפיתוח השכלה גבוהה, לתת למקומות מצוינים את האפשרות להמשיך ולגדול.

יולי תמיר: לא צריך להמציא את מה שכבר המציאו והמציאו טוב.

יולי תמיר: וכאן זה לא תהליך קצר.

יולי תמיר: אתה תוהה, אדוני יושב ראש הוועדה, למה זה לוקח כל כך הרבה זמן.

יולי תמיר: גם אנשים אופטימיים יודעים שבתהליכים אקדמיים הכול לוקח הרבה זמן.

יולי תמיר: אבל עד שזה קורה וכשזה כבר מצליח, זאת סיבה מאוד טובה להמשיך ולהשקיע, כי צריך לזכור: ההצלחה הזאת היא על בסיס של השקעה של הרבה מאד שנים.

יולי תמיר: אפילו במונחים כלכליים, כדי לחזק את ההשקעה שכבר ניתנה, אני חושבת שראוי לחזק את המוסדות הללו, לתת להם אפשרות לצמוח ולהיות מוקד גם ישראלי וגם אולי אזורי, באמת - כי אמר ראש העיר בצדק: הקשר עם השכנים בנושא הזה טוב ולא תחרותי.

יולי תמיר: הם לא יכולים להתחרות, הם רק יכולים לשתף פעולה - ומקווה מאד שהנושא הזה יעבור מרמת ההצהרות לרמת הביצוע.

יולי תמיר: אם אני אצליח להגן על הנשיאות אני אחזור לישיבה.

יולי תמיר: תודה וסליחה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: בבקשה.

אהרון קפלן: כן אני רוצה להתייחס לשני דברים שרציתי להעיר אותם אחרי ששני האדונים הנכבדים האלה ידברו.

אהרון קפלן: זה מתייחס גם לשאלה שלך על הסקפטיות.

אהרון קפלן: העובדה שבאילת מתקיים שיתוף פעולה ייחודי בתוך המערכת.

אהרון קפלן: כשבחקר ימים ואגמים היתה להם את השריפה, הגברת חנהל'ה שהוזכרה קודם עבדה אצלנו שנה וחצי, ואמרתי לה שאני כועס כי היא חזרה חזרה לחקר ימים.

אהרון קפלן: יש שיתוף פעולה יוצא מן הכלל בין המוסדות, ואנחנו היום משתפים פעולה אל מול הבקשה של עמנואל טרכטנברג אלי, לנסות ולהקים מבנה ולחשוב על המבנה הראוי והנכון למרכז אקדמי באילת בנושאים של מדעי הים.

אהרון קפלן: רק עוד הערה: לפעמים אני חלוק על שאול ו-יש משהו במה שאמרת שאני חלוק עליו.

אהרון קפלן: אני לא חושש מהקמת מרכז בצפון.

אהרון קפלן: המדענים לא ירוצו לצפון.

אהרון קפלן: הם באים לאילת.

מאיר שטרית: קר, בצפון.

אהרון קפלן: חם באילת.

אהרון קפלן: הם באים לאילת בגלל המיוחדות המדעית, הם מחפשים את הדברים האלה.

אהרון קפלן: וגם ב-50 השנים שחלפו הם יכלו לעבוד בצפון, באוניברסיטת תל אביב יש להם יכולות.

אהרון קפלן: אוניברסיטת חיפה בונה בית ספר למדעי הים.

אהרון קפלן: אין צורך, כמובן, להקים עוד קיוסק או דוכן פלאפל גם בצפון כי יש אחד מוצלח בדרום, זה סיפור אחר.

אהרון קפלן: אבל אני לא חושש מנדידה של המדענים, הם לא ילכו לשם.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: הדובר הבא פרופסור ברק חירות, מנכ"ל חקר ימים ואגמים.

ברק חירות: אני רק רוצה לברך את ראש העיר.

ברק חירות: אני מקווה שאולי אצלנו יפרקו את מסילת הרכבת, ואז נוכל לקבל קצת יותר תמיכה גם, כמו שאהרון אמר, לכל המרכזים המחקריים שעוסקים בתחום הים במדינת ישראל.

ברק חירות: למעשה אין לי מה להוסיף על כל הדוברים הקודמים, רק רוצה לומר שחקר ימים ואגמים למעשה זו חברה ממשלתית שנמצאת כרגע בהליך של רה-ארגון והרקע לעניין הזה מופיע בחומר שהוגש לוועדה.

ברק חירות: ובמסגרת זו יש שתי יחידות בצפון.

ברק חירות: האחד, המכון הלאומי לאוקיינוגרפיה שחוקר את הים התיכון ועושה הרבה מאוד עבודה ופרויקטים, בסדר גודל של 50 מיליון שקל בשנה, פרויקטים מחקריים בים התיכון וכולל גם הרבה מאוד סטודנטים, משהו כמו 60 סטודנטים לתואר שני ושלישי.

ברק חירות: וישנה עוד יחידה שחוקרת את הכינרת, המעבדה לחקר הכינרת.

ברק חירות: והיחידה השלישית שזאת מלח"י, שמתוכננת במסגרת הארגון מחדש הזה לעבור למשרד החקלאות.

ברק חירות: אני מקווה שהדיון הזה ודיונים אחרים יקדמו את כל המחקר - - -

יצחק שפיגל: מכון וולקני.

יוסי בר-טוב: מינהל המחקר החקלאי.

ברק חירות: מכון וולקני סליחה.

ברק חירות: מינהל המחקר החקלאי במשרד החקלאות, ואני מקווה שדיונים כאלה ודיונים נוספים יקדמו את המחקר הימי בישראל, בכל המדינה, כיוון שגם הים התיכון עובר מהפכות ותהפוכות מהרחבת נמלים, דרך חמישה מתקני התפלה, דרך צנרת גז ועוד הרבה מאוד דברים שכדאי שהמערכת האקדמית תיתן עליהם את הדעת.

ברק חירות: תודה.

מאיר שטרית: בדוח שלכם ראיתי שאתם מתעסקים בחלק גדול מהזה - בעניין של ניטור של זיהומים לאורך חופי הים של הארץ, חופי הים התיכון, כולל אילת והקישון.

מאיר שטרית: קראתי את הדו"ח והתפלאתי לראות שבעצם אתם מצביעים על כך שיש זיהומים של קדמיום וכספית.

מאיר שטרית: מאיפה זה בא?

מאיר שטרית: מאיפה באים הזיהומים של קדמיום וכספית במישור החוף, נגיד?

ברק חירות: קודם כל, החומרים האלה קדמיום וכספית הם מזהמים, אלה חומרים ששייכים לקבוצת המתכות הכבדות.

ברק חירות: הן קיימות באופן טבעי ומצטברות - - -

מאיר שטרית: זה כאילו שיש שם זיהום מעל הרמה.

ברק חירות: נכון.

מאיר שטרית: וגם הזיהום לא ירד, בחמש השנים האחרונות יש טיפה ירידה אבל בעצם ראיתם שיש עלייה.

ברק חירות: נכון, ישנו גם דג אחד שהמלצנו אולי שצריך לחשוב טוב לפני שאוכלים אותו.

ברק חירות: קודם כל, ישנם מקורות, היו מקורות זיהום בעבר - מפעלי הקישון, מפעל פרוטרום בצפון שנסגר - שהזרימו הרבה מאוד מאותם חומרים לים, ועדיין החומרים האלה מסתובבים לנו בתוך המערכת הימית.

מאיר שטרית: כן, אבל זה היה נכון אם הייתי רואה את הזיהום רק, נגיד, בחיפה או בקישון ובאזור הזה.

מאיר שטרית: אני רואה זיהום בקדמיום וכספית גם ממש במישור החוף, היותר דרומי.

מאיר שטרית: אז לא הבנתי מאיפה זה בא.

ברק חירות: קודם כל, הזיהום הוא לא - - -

מאיר שטרית: בדגים יש כספית ברמה יותר גבוהה מאשר מותר.

ברק חירות: לא.

ברק חירות: הזיהום הוא לא כל כך משמעותי.

ברק חירות: הוא קיים והוא בהחלט, הוא קיים בכל מקום שישנה פעילות אבל הוא לא מאוד משמעותי בדרום.

ברק חירות: ישנם כל מיני, ישנה הזרמה של בוצת השפד"ן - - -

מאיר שטרית: בתל אביב.

ברק חירות: בתל אביב, בחמישה קילומטר מהחוף.

ברק חירות: המפעל הזה הוא מאוד חיובי וחיוני כי הוא מטפל במערכת הביוב של כל מטרופולין תל אביב, כולל רחובות - - -

מאיר שטרית: כולל ראשון.

מאיר שטרית: אני חשבתי שמוציאים את הבוצה ומייבשים אותה.

ברק חירות: לא.

מאיר שטרית: לא עושים את זה?

ברק חירות: לא.

ברק חירות: לא.

מאיר שטרית: הם לא עברו שם לטיהור ביולוגי מחלק מהזמן, בחיידקים?

ברק חירות: הבוצה אלה החיידקים, אבל הם לא יודעים לטפל באותן מתכות ואם זה מגיע לביוב, למערכת הביוב ולא יודעים לעצור את זה במקור אז בסופו של דבר זה גם מגיע לים ומצטבר בים.

ברק חירות: יש, כמובן, החלטות להפסיק את הזרמת הבוצה לים, אבל ההחלטות האלה דומות להחלטות של מסילת הברזל לאילת.

מאיר שטרית: עכשיו ה-50 מיליון שקל עיקר הפעילות בהם הייתה לעניין של הבדיקות האלה?

ברק חירות: סליחה?

מאיר שטרית: עיקר הפעילות שלכם היא בדיקות?

ברק חירות: הפעילות של הניטור בים התיכון, הניטור הלאומי בים התיכון, קשורה קודם כל למחויבות מדינת ישראל לאמנת ברצלונה, ויש לה הרבה מאוד היבטים של מזהמים, של השפעות על - - -

מאיר שטרית: זה עיקר הפעילות של המכון?

ברק חירות: לא.

ברק חירות: לא.

ברק חירות: לא.

מאיר שטרית: לא?

ברק חירות: לא.

ברק חירות: לא.

ברק חירות: זה חלק, זה בערך משהו כמו 2% מהפעילות המחקרית שנעשית.

מאיר שטרית: אתם שייכים לאיזה יחידה ממשלתית?

ברק חירות: אנחנו שייכים למשרד התשתיות הלאומיות, אבל אנחנו מוגדרים כחברה ממשלתית לתועלת הציבור.

מאיר שטרית: אה.

מאיר שטרית: או קי.

יוסי בר-טוב: והם בתהליך של הכנסה אל כנפי המדינה, לתוך יחידת סמך שאמורה לקום למינהל המחקר למדעי האדמה והים במשרד התשתיות.

מאיר שטרית: למשרד התשתיות.

מאיר שטרית: הם אמרו שהם שייכים.

יוסי בר-טוב: הם יחדלו מלהיות חברה.

ברק חירות: בפברואר 2009 למעשה התקבלה החלטת ממשלה לרה ארגון שאותו הזכרתי, שבמסגרתו למעשה כל היחידות, שלושת היחידות של החברה לחקר ימים ואגמים חוזרים לחסות הממשלה, אם במסגרת מינהל המחקר למדעי האדמה והים שהוקם במשרד התשתיות, או מינהל המחקר החקלאי תחת משרד החקלאות, והנושא הזה מבחינתנו מתקדם לא בקצב המתאים ואנחנו מאוד חוששים, דרך אגב, להמשך הפעילות ולהבטחת מעמדם של כל החוקרים וכל הפעילות הזאת, כיון שאנחנו תלויים בין שמיים וארץ במסגרת התהליך הזה.

ברק חירות: והיינו מאוד שמחים אם הוועדה תעודד את המערכת להמשיך לטפל ולסיים את התהליך.

מאיר שטרית: אני רואה שב-5 באוקטובר 2008 הושג הסכם בין הממונה על התקציבים – אפרופו המעבר – בין הממונה על התקציבים, פרננדס, למנכ"ל משרד החקלאות, יאיר שאלתיאל, שבמסגרתו אמורים לעבור עובדי חברה ממשלתית - - -

קריאה: זה לגבי מלח"י.

מאיר שטרית: מלח"י, כן.

מאיר שטרית: לעבור להפוך לעובדי מדינה במהלך 2009 ולקבל תקציב של 9.3 מיליון שקל, שני מיליון שקל להחזיר את הכסף למשרד החקלאות, חובות, ועוד חמישה מיליון שקל לפעילות וכן הלאה.

מאיר שטרית: איפה זה עומד?

יצחק שפיגל: סליחה, איפה שזה עומד היום.

מאיר שטרית: אתה משרד החקלאות?

יצחק שפיגל: אני משרד החקלאות.

יצחק שפיגל: כן.

מאיר שטרית: ראש מינהל חקלאי, אם אני לא טועה.

מאיר שטרית: פרופסור יצחק שפיגל, אז הנה הזדמנות לשאול אותך איפה זה עומד, הדבר.

יצחק שפיגל: כן.

יצחק שפיגל: לצערנו הגדול, זה מתעכב יותר מאשר ציפינו.

יצחק שפיגל: ההליך לוקח הרבה יותר זמן, ואני מצטרף בהחלט למה שברק אמר - -

מאיר שטרית: למה לוקח הרבה זמן?

מאיר שטרית: מה, אם יש סיכום באגף התקציבים.

יצחק שפיגל: אם אני מבין נכון יש בעיה משפטית כתוצאה מהכרזת החברה בזמנו כחברה לתועלת הציבור.

יצחק שפיגל: זה הכניס את המערכת לפלונטר ובעצם החברה כרגע יש לה בעיה לפרק את עצמה.

יצחק שפיגל: ככה הייתי אומר.

יצחק שפיגל: בעזרתו של ד"ר יוסי בר-טוב ממשרד התשתיות נעשים מאמצים לפרק את החברה.

מאיר שטרית: למה משרד התשתיות מעורב בעניין?

יצחק שפיגל: מכיוון שכרגע חיא"ל שייכת למשרד התשתיות ומלח"י נמצאת תחת הכנפיים של חיא"ל.

מאיר שטרית: או אה.

מאיר שטרית: אז לא רק חברה לתועלת הציבור גם היא חברת בת.

קריאה: לא היא לא חברת בת, היא חלק.

קריאה: אין ישות משפטית בשם מלח"י.

מאיר שטרית: הבנתי.

מאיר שטרית: זאת אומרת, אז אתה אומר:

מאיר שטרית: אני לא יכול לצאת מהחברה לפני שהם מפרקים את עצמם.

יצחק שפיגל: בדיוק.

יצחק שפיגל: בדיוק.

מאיר שטרית: זה מה שאתה אומר.

מאיר שטרית: והם לא ממהרים לפרק את עצמם.

יוסי בר-טוב: הם שמחים מאד לפרק את עצמם.

יצחק שפיגל: אבל יש קשיים, אמרתם שיש קשיים.

מאיר שטרית: למה הם שמחים לפרק את עצמם?

מאיר שטרית: זה עוד לא גיליתי אף פעם למה חברה מוכנה להתפרק ולעבור חזרה לממשלה.

ברק חירות: לא, תראה החברה רואה חשיבות רבה בפעילות שהיא עושה ולא רק החברה אלא אנחנו גם שומעים את זה מגורמים אחרים - -

מאיר שטרית: מה רע לעשות את זה בתור חברה?

ברק חירות: אבל אנחנו אמורים להתקיים בתקצוב ממשלתי של פחות או יותר 50%.

ברק חירות: באה הממשלה אחרי 40 שנה או 30 ומשהו שנה, ואומרת:

ברק חירות: אני לא יודעת איך להתקשר איתכם בעניין הזה.

ברק חירות: כתוצאה מכך נוצר משבר ב-2005.

מאיר שטרית: מה היא שואלת אתכם?

מאיר שטרית: איך להפעיל אתכם כחברה ממשלתית?

מאיר שטרית: אתם חברה ממשלתית.

מאיר שטרית: מעבירים צ'ק בחשב הכללי לחשבון של החברה.

מאיר שטרית: איזה שטויות.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: למה לא יכולים להתקשר?

מאיר שטרית: כי מה, כי צריך מכרז?

ברק חירות: ברשותך, לא כדאי שניכנס לעניין הזה.

קריאה: זה מחייב דיון נפרד.

מאיר שטרית: מה?

מאיר שטרית: כי צריך מכרז?

מאיר שטרית: מה הרעיון?

מינה טייכר: בדיוק, צריך מכרז.

ברק חירות: צריך מכרז, למרות שלפי החוק יש פרשנות כזו או אחרת.

מאיר שטרית: עם כל הכבוד, אני אומר לך כמי שמכיר את העניין לא צריך מכרז, זה בלוף.

ברק חירות: אנחנו מכירים את העניין.

מאיר שטרית: בחוק לוועדת מכרזים כתוב, שחברה ממשלתית פטורה ממכרז באישור החשב הכללי.

מאיר שטרית: החשב הכללי צריך לתת פטור ונגמר העניין.

מאיר שטרית: זה מה שצריך לעשות.

ברק חירות: החשב הכללי קיבל חוות דעת משפטית בנושא הזה.

מאיר שטרית: החשב הכללי התחלף כבר, החשב הכלי הרע עזב.

מאיר שטרית: יש חשב כללי חדש.

מאיר שטרית: למה הוא לא נותן אישור?

קריאה: לא, עכשיו יש אישור.

קריאה: לא שאלו אותו, כנראה.

קריאה: הם בתהליכים של פירוק.

מאיר שטרית: חברים, תשמעו זה הדבר האבסורדי ביותר שאני מכיר, נלחמתי עליו גם בממשלה הקודמת כשהייתי שר השיכון בממשלה הקודמת.

מאיר שטרית: עד אז לא נתקלתי בבעיות עם החשב הכללי אף פעם, בשום משרד שעבדתי בו, גם בחברות שעבדתי בהן, אף פעם לא הייתה בכלל טענה כזאת.

מאיר שטרית: במשרד התחבורה נגיד, קודם, הקמתי את חברת מע"צ ואת חברת הרכבת.

מאיר שטרית: חברת מע"צ קיבלה מאיתנו תקציב של 19 מיליארד שקל והתחייבות של חמש שנים חתום על ידי האוצר, וחתום איתי על התחייבות החשב הכללי.

מאיר שטרית: חברת הרכבת 29 מיליארד שקל חתום על ידי החשב הכללי ועל ידי.

מאיר שטרית: לא הייתה שום בעיה שדרשו מכרזים.

מאיר שטרית: כשהגעתי למשרד השיכון פתאום גילתי שמשרד השיכון תקוע, הוא לא יכול לעשות שום דבר כי כל דבר רוצים מכרז.

מאיר שטרית: אז הקמתי מהומת אלוהים והיתה מלחמה בממשלה על העניין של שינוי חוק חובת המכרזים.

מאיר שטרית: אני מודה בצער ששרי האוצר בממשלה הקודמת נכשלו, לדעתי, במילוי תפקידם.

מאיר שטרית: כי מה שצריך לעשות, שר האוצר צריך להגיש בקשה לשינוי תקנון - זו תקנה - לוועדת הכספים, לשנות.

מאיר שטרית: להוריד את המילה 'באישור החשב הכללי'.

מאיר שטרית: נגמר העניין.

קריאה: זה נכון.

מאיר שטרית: זה מה שצריך לעשות.

מאיר שטרית: אם הייתי שר האוצר, אמרתי לשר האוצר: תן לי סמכות להחליף אותך, יום אחד זה פתור.

מאיר שטרית: נגמר.

מאיר שטרית: זה דבר מטורף לגמרי, בעיני.

מאיר שטרית: אבל Up to do.

מאיר שטרית: הרי לא עולה על הדעת שהמדינה מקימה חברה ממשלתית שתהיה הגוף הביצועי שלה, אחר כך אומרת: לא, עכשיו תעשה מכרז עם מישהו אחר.

מאיר שטרית: הדבר בולט, למשל, במשרד השיכון.

מאיר שטרית: הקימו את חברת עמידר בזמנו שתנהל את הנכסים הממשלתיים, את הדירות.

מאיר שטרית: אז כשעמידר רוצה לשפץ את הבתים, אומרים: לא, אתם לא יכולים להחזיק את הבתים, נעשה מכרז ביניכם ובין חברה פרטית.

מאיר שטרית: אמרתי: תסלחו לי, מה זה חברה פרטית?

מאיר שטרית: איזה אינטרס יש לחברה פרטית לשפץ את הבתים של המסכנים?

מאיר שטרית: הרי אם לא ירוויחו הם לא ישפצו, הם יזייפו.

מאיר שטרית: חברה ממשלתית יש לה עלות, אפשר לבדוק אותה, יש לה אחריות, אתה יכול לפטר את המנהלים.

מאיר שטרית: הם כלי ביצוע, הם יעשו מכרזים.

מאיר שטרית: ההבנה היא הבנה, תסלחו לי, מטומטמת.

מאיר שטרית: אני לא מבין מי קבע את ההבנה הזאת באוצר, היא הבנה מטומטמת, כי בעצם חברה ממשלתית אמורה להיות כלי הביצוע של הממשלה והחברה הממשלתית עושה מכרזים, זה בסדר.

מאיר שטרית: היא צריכה לעשות את המכרזים, לא המדינה.

מאיר שטרית: חברה מול משהו אחר.

מאיר שטרית: זה כאילו המדינה מקימה דבר ואחר כך הורגת אותו.

מאיר שטרית: ככה עשו, הולכים לעשות לפר"ח, ככה עשו עכשיו לעניין של המכינות האקדמאיות, הפריטו אותן ונתנו אותם למרמנת, זו חברה פרטית שעושה כסף על חשבון המדינה.

קריאה: עושה ברדק.

מאיר שטרית: אתה מספר לי?

מאיר שטרית: הדבר פשוט עקום מכל בחינה ממשלתית שהיא.

מאיר שטרית: אני מצטער שאני מבקר את הממשלה, אבל אני מתכוון לכל מילה שאני אומר ואני אומר דברים בצורה יותר חריפה, אמרתי, כשהייתי שר בממשלה, כי בעיני זה פשוט סקנדל ושערורייה.

מאיר שטרית: אז מה שעושים לכם, אני מתאר לעצמי, לכן עליתי ישר, שזה הסיפור.

מאיר שטרית: אז תסביר למה הם לא עוברים, מ-2009 יש החלטת ממשלה שאושרה מחדש, אגב, ב-2009 להעביר אותם.

מאיר שטרית: למה הם לא עוברים?

יוסי בר-טוב: לממשלה?

מאיר שטרית: לממשלה.

יוסי בר-טוב: למה הם לא חוזרים לממשלה?

מאיר שטרית: כן, הם למה הם לא עושים את הפעולה.

יוסי בר-טוב: כי – להם אין בעניין הזה אשמה.

יוסי בר-טוב: הסיפור הוא מאוד פשוט: הממשלה החליטה להחזיר אל תוך הממשלה את התפקידים השלטוניים שלה.

יוסי בר-טוב: לחברה לחקר ימים ואגמים יש תפקידים שלטוניים, חלקם במחקר בנושא אוקיינוגרפיה וניטור הכינרת וחלקם בנושא חקלאות ימית.

יוסי בר-טוב: את הדברים האלה הממשלה רוצה להחזיר.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

יוסי בר-טוב: עכשיו, זה עומד בסיבוכים משפטיים קשים שאין, לא אגף התקציבים אשם ולא החשב הכללי.

יוסי בר-טוב: הבעיה היא בעיה משפטית פשוטה של פירוק חברה לתועלת הציבור, שהאבסורד הגדול הוא שהממשלה אמונה על תועלת הציבור והיא לא יכולה לקחת חברה לתועלת הציבור ולעשות איתה עסקה ולהחזיר אותה לחיק הממשלה.

מינה טייכר: אז אשם מי שהפך אותם לחברה לתועלת הציבור.

יוסי בר-טוב: זאת שאלה נפרדת, שאנחנו לא - - -

מאיר שטרית: הממשלה לא יכולה לקנות את החברה?

יוסי בר-טוב: הממשלה לא יכולה, הממשלה היא בעלת המניות של החברה.

מאיר שטרית: ממי?

רועי גולדשמיט: רק כדי להבהיר את האבסורד: היא הפכה לחברה לתועלת הציבור רק לפני כשנה וחצי, שנתיים.

רועי גולדשמיט: כלומר היא לא מאז ומתמיד.

מינה טייכר: היא כבר חברה בפירוק.

מינה טייכר: חברה בפירוק שלא מצליחה לקיים את המטלות שלה, הופכים אותה לחברה לתועלת הציבור.

מינה טייכר: כאשר המטלות הן כמובן לתועלת הציבור, אבל החברה לא הצליחה.

יוסי בר-טוב: בזה מתקיים רק פסוק אחד:

יוסי בר-טוב: אבן שטיפש אחד זרק לבאר חמישה חכמים לא יוציאו.

אהרון קפלן: ובינתיים אנשים שם לא מקבלים משכורת בצורה מסודרת.

יוסי בר-טוב: לא, מקבלים.

יוסי בר-טוב: אהרון, זה לא מדויק.

מינה טייכר: הם מקבלים.

יצחק שפיגל: אבל אני רוצה, סליחה, רק להתריע על כך, שהמצב ביניים הזה שמתמשך הוא גרוע מאוד, מכיוון שמוסד מחקר שהוא בעצם מוסד מותנה הכנסה – צריך להבין את זה, זה מוסד מותנה הכנסה, הוא חייב לגייס כספים, הוא חייב להתמודד על מקורות מימון חיצוניים.

יצחק שפיגל: לא יכול להמשיך להתקיים לאורך זמן כשהוא לא יודע בדיוק מה עומד לקרות איתו, ויש שורה שלמה של בעיות עתידיות שחייבים לפתור אותן, וכרגע אנחנו לא יכולים להתמודד אתן.

שאול קרקובר: זו חוליה חשובה במדעי הים של אילת.

מאיר שטרית: אני לומד כל יום דבר חדש.

מאיר שטרית: ממש, לא יאומן.

מאיר שטרית: או.קי.

מאיר שטרית: פרופסור מינה טייכר, לשער יושבת ראש ועדת טייכר, כזכור.

מאיר שטרית: בבקשה.

מינה טייכר: התיאור של העשייה משלושת הגורמים שהם אחראים על העשייה של מדעי הים באילת, גם מהדיקן של בן גוריון, מראש המרכז הבין אוניברסיטאי - -

מאיר שטרית: הבנתי שהחזון של אילת היה להקים מין קונסורציום של כל- - - -

מינה טייכר: בדיוק.

מינה טייכר: אז פה היה לנו דיווח משלושת - - -

שאול קרקובר: דנו בזה כבר.

מינה טייכר: כן, היה דיווח משלושת - - -

מאיר שטרית: דנו, אני שואל למה זה לא קם.

מינה טייכר: היה דיווח משלושת השותפים המרכזיים, בכל מקרה, גם לעשייה היום ואולי לעשייה בקונגלומט אחר בעתיד, שאומר את כל הדברים.

מינה טייכר: הסתכלתי על הדבר לא מהכיוון של עשייה אלא מהכיוון של ביקורת והערכה ולגבש הערכה – במובן, evaluation, כן – לגבי שלושת המוסדות האלה.

מינה טייכר: הכל בכל מיני כובעים שלי לשעבר.

מינה טייכר: הייתי במועצה להשכלה גבוהה בזמן שכולם אמרו שאוניברסיטה רב-קמפוסית היתה ממש מילה גסה, והפכנו את המכללה באילת לחלק מאוניברסיטת בן גוריון.

מינה טייכר: הייתי המדענית הראשית בזמן שבחנו את המרכז הבין אוניברסיטאי בנושא אוניברסיטת המחקר ומרכז הידע.

מינה טייכר: כדי להקים את מרכז הידע היו הרבה מאוד בקשות למרכזי ידע מכל הארץ אז בחנו את זה, והוועדה שאתה ציינת, שבחנה את השיוך האולטימטיבי של מלח"י והמליצה להעביר למשרד החקלאות.

מינה טייכר: מאוד הייתי מרוצה, כמובן, שהכול נסגר, עד שיצאה איזה עז של החברה לתועלת הציבור, אבל אני מקווה שגם זה ייסגר על ידי הגורמים שאמונים על זה.

מינה טייכר: אני מגיעה מהאוניברסיטה, ובאוניברסיטאות, כל המערכת של ההשכלה הגבוהה היום, אנחנו כל הזמן עובדים לכיוון של מרכזי מצוינות.

מינה טייכר: אפילו שבאוניברסיטה "בוטום-אפ" זה דבר חשוב וסקרנות של החוקר מביאה את הכול, עדיין אלה שמקבלים החלטות יכולים, על ידי תקצוב, לעשות הכוונה.

מינה טייכר: ואני חושבת שגם ראש ות"ת היום, בשיחות שהיו לי אתו, גם במועצה הלאומית למחקר ופיתוח, שאני חברה בה היום, מבינים שצריכים לעשות מרכזי מצוינות ולא לשכפל את הגלגל.

מינה טייכר: זאת אומרת: לתת לכולם לעשות מה שרוצים – יש גם בכינרת וגם בים התיכון ויש בכל מיני מקומות, וגם בנאנו יש בכל מקום, אבל – לעשות הכוונה לכיוון מרכזי מצוינות.

מינה טייכר: ואם שלושת הגורמים האלה שחדרתי אליהם לעומק– כל אחד מהם הוא מצוינות קטן בתחומו, אבל צריך מסה קריטית, ושלושתם ביחד אכן מהווים מסה קריטית והם גם משקפים לנו את כל השלבים של שרשרת המזון של מדע.

מינה טייכר: יש גם השכלה, השכלה גבוהה עם כל שלושת התארים כמו ששמענו בבן גוריון, יש גם מכון מחקר בסיסי, זה המרכז הבין אוניברסיטאי ששם זה מכון ממחקר בסיסי, ובשרשרת המזון השלב השלישי זה המחקר היישומי והתעשייתי, שהוא בא בתוך מלח"י, למרות שיש שם כמובן גם מדע בסיסי, אבל זה מחקר מכוון מטרה לתועלת הציבור.

מינה טייכר: המחקר באמת הוא לתועלת הציבור, וזו גם מטלה שלטונית, כי זה לא דבר שאפשר לעשות אותו על ידי השוק הפרטי.

מינה טייכר: זה לא כמו שעושים היי טק שמוכרים למישהו.

מינה טייכר: חקלאות – בסופו של דבר החקלאות המפוארת של מדינת ישראל כולה במכון וולקני שממומן על ידי הציבור, וקשה לעשות אחרת.

מינה טייכר: קשה לך, אם אתה מוצא איזשהו פטנט שבעזרתו אתה מגדל לוקוס זה דברים שקשה ל"פטנט" אותם, קשה לכתוב עליהם פטנטים ובכל העולם זה באמת לתועלת הציבור.

מינה טייכר: זה מוסד ציבורי שהממשלות ממנות.

מינה טייכר: אז יש לנו פה את שלושת הרבדים ביחד.

מינה טייכר: אז ברור שכשיש את שלושת הרבדים ביחד ואני מחליפה במהירות כובעים, אני רואה בשילוב של זה דבר נכון מאד.

מינה טייכר: ואם יש אמירה שרציתי להגיד פה, אז אני רואה שלשילוב של איחוד מאמצים ושל איזושהי הכוונה, שלא הכול פרוץ ולא הכול "בוטום-אפ".

מינה טייכר: דבר שני שרציתי להגיד זה שאולי מפה יעזרו לפרק את הפלונטר של החברה לתועלת הציבור, אבל דובר על זה כבר קודם אז אני כבר לא – אבל אני רק, אולי: מי שהמציא את זה, מי שברשות החברות החליט לקרוא לחברה בפירוק חברה לתועלת הציבור, הוא היחיד שיכול לעשות את זה.

מינה טייכר: אם כי, בשלוש דקות הפסקה שהיתה לפני זה, היועץ המשפטי של המדען הראשי של התמ"ת, שהכרתי אותו בזמנו, נתן איזשהו רעיון שאולי – לדבר כזה צריך רק גאונות בשביל לפתור את זה.

מינה טייכר: אני מקווה שזה ייפתר והדבר ייסגר לטובת המחקר ולטובת המדינה.

קריאה: הפשט, הפשט.

קריאה: תאמיני לי.

קריאה: הפשט פותר את כל הבעיות.

קריאה: לא הדרש.

מאיר שטרית: פרופסור יצחק שפיגל, ראש המינהל החקלאי הוולקני, אתה רוצה להוסיף משהו מעבר לזה?

יצחק שפיגל: לא, אין לי מה להוסיף.

יצחק שפיגל: תודה.

מאיר שטרית: ד"ר חנה רוזנפלד, חוקרת במלח"י.

מאיר שטרית: תושבת אילת.

חנה רוזנפלד: כן.

חנה רוזנפלד: אני בהחלט שמחה על היכולת להתבטא כאן, כי אני חושבת שיש לי איזשהו פן אחר להבליט מעבר לכל המכובדים שנאמו לפני.

חנה רוזנפלד: העובדה שאני בת אילת וחוויתי את הרצון של מדינת ישראל לעזור לעיר, בכך שהביאו לעיר תעשיות למיניהן, שנסגרו מיד לאחר שפג התוקף של ההטבה שניתנה להן, וזה משום שאילת לא היוותה איזשהו אלמנט של יתרון עבור אותן תעשיות.

חנה רוזנפלד: במקרה הזה אני חושבת שהעובדה שאנחנו באמת מדברים על משאב ייחודי של העיר, אני חושבת שזה משהו שההשקעה בו בהחלט תהיה לטווח הארוך ולטובת העיר, משום שאילת תהפוך להיות יתרון ולא חיסרון.

חנה רוזנפלד: הדבר הנוסף הוא מתוקף העבודה הספציפית שלי בביו טכנולוגיה ימית, שהיא בהחלט מזמנת לכאן את היכולת שלנו – הן במעטה של חממות ביו-טכנולוגיות ששתיים מהן היו בעצם תחת מלח"י, פותחו מוצרים, וזה רק משהו שהוא יחסית, מאד ראשוני, שאין לי ספק שאפשר יהיה למנף את זה בעתיד.

חנה רוזנפלד: זה, ביחד עם איזשהו פארק שיהיה אכסניה לאותן תעשיות עתירות ידע, בהחלט יכול להוות יתרון.

חנה רוזנפלד: והעובדה שאנחנו מדברים פה על תעשיות לא מזהמות שיכולות לחיות לצד עיר תיירות, אין פה ניגוד אינטרסים אלא רק דבר שממנף אחד את השני.

חנה רוזנפלד: וההתפרעות של ראש העיר שלנו בלהפוך את אילת לעיר אוניברסיטאית היא לא משהו שהוא חלום באספמיה.

חנה רוזנפלד: יש לזה תקדימים בעולם.

חנה רוזנפלד: אחד הבולטים זה פארו, עיר קטנה בדרום פורטוגל, שגם היא עיר תיירות עם אוכלוסייה מזדמנת, שהיום מאכסנת את האוניברסיטה המשמעותית ביותר בפורטוגל– אוניברסיטת אלגרברה.

חנה רוזנפלד: אני חושבת שיש לנו פה בסיס איתן וצריך עוד רק את התנופה הקטנה שבעצם מועלית פה על השולחן, כדי לפרוץ את מעגל הקסמים הזה ולאפשר לעיר להגיע לאותה מסה קריטית שתצמיח שינוי דמוגראפי.

מאיר שטרית: תודה רבה לד"ר רוזנפלד, אחריה ד"ר נדב ששר, איש סגל קמפוס אילת באוניברסיטת בן גוריון.

נדב ששר: כן, אני מרכז את תוכנית הביולוגיה והביו-טכנולוגיה הימית.

מאיר שטרית: אתה בבן גוריון?

נדב ששר: בבן גוריון, באילת, תושב אילת.

נדב ששר: כאשר הבנות, אשתי עובדת באילת.

נדב ששר: אנחנו קבועים.

נדב ששר: בעצם, יש לנו תוכנית, כמו שכבר הוזכר, מתואר ראשון עד תואר שלישי והסטודנטים לא רק שמתפתחים באילת ועוברים מתפקיד אחד לשני, אנחנו גם פוגשים אותם משפיעים על העיר בתחומים רבים.

נדב ששר: כולל בהוראה, כולל בתי הספר, כולל כשאני פוגש את הסטודנטים שלי, את הסטודנטים לשעבר שלי, בצד השני, כאשר הם בעצם אמורים – ואני צריך עכשיו לדווח לסטודנט שלי או לשמוע ממנו על התפקוד של הבנות.

נדב ששר: חוויה מעניינת.

נדב ששר: הסטודנטים בעצם לא רק פעילים בתחום העירוני, הם גם משפיעים על המחקר והפיתוח בכל האזור, כאשר יש סביב אילת קבוצה די גדולה של חברות, יזמים, שפעילים לתחומים שונים של ביו-טכנולוגיה ימית.

נדב ששר: הסטודנטים שלנו פעילים מחצבה ודרומה בתפקידים של מחקר ופיתוח שונים.

נדב ששר: ומלח"י משפיעים הרבה יותר רחב מאיתנו.

נדב ששר: אנחנו בסך הכול החלק הקטן בעוגה.

נדב ששר: המחקר הבסיסי שהוא כמובן תלוי – הוא בעצם זה שבונה את כל הידע לצורך הזה.

נדב ששר: בעצם היום – פרופ' טייכר הזכירה את זה – יש לנו את הבסיס.

נדב ששר: יש לנו מהסטודנטים והתארים, יש לנו את המדע הבסיסי, יש לנו את המדע היישומי.

נדב ששר: מה שחסר לנו זה החלק הבא, להשאיר אותם כבסיס של חברות, בסיס מחקר ופיתוח, חממות טכנולוגיות, שיאפשרו לאילת להפוך למרכז, שגם נוכל בסופו של דבר לבקש מאותם סטודנטים את הכסף, שהם יממנו את זה הלאה.

נדב ששר: אני יכול לציין שאחד הסטודנטים שלנו, בזכות הידע שהוא צבר במהלך הלימודים, היום הקים חברה והוא כבר מייצא.

נדב ששר: וזה בתוך שנתיים, כך שכנראה עשינו משהו טוב.

נדב ששר: מודל נוסף שאפשר לחשוב עליו זה מודל, למשל, של וודסהול בארצות הברית.

נדב ששר: יש שם ארבעה גופי מחקר עם קשר ל-MIT.

נדב ששר: סביבם יש קבוצה גדולה של חברות מסחריות – "אונסט" היא המפורסמת שבהם אבל יש עוד הרבה – שמשמשים כמנוע כלכלי מאוד גדול לסביבה שלהם, לא רק לאזור של וודסהול, אלא גם לבוסטון ומעבר לזה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: נדיה ברקוביץ', סטודנטית לתואר שני – אמרו קודם.

נדיה ברקוביץ: כן.

מאיר שטרית: בבקשה.

נדיה ברקוביץ: רק רציתי לספר שבעקבות המגמה של בן גוריון הגעתי לאילת.

מאיר שטרית: מאיפה?

נדיה ברקוביץ: מבאר שבע, שהתכנית מתחילה שם ושנה גימ"ל של התואר הראשון אנחנו מסיימים באילת.

נדיה ברקוביץ: העיר יפה מאוד ויש לה המון המון פוטנציאל, בגלל זה נשארתי לתואר שני וכרגע אני בתהליכי מעבר לתואר שלישי.

נדיה ברקוביץ: המחקר מאוד מעניין ואם תהיה אפשרות אני וגם חלק מהסטודנטים שבאו עם המגמה אולי נישאר.

נדיה ברקוביץ: את המחקר שלי אני עושה תחת הנחיה של דוקטור חנה רוזנפלד, במסגרת פרויקט בינלאומי.

נדיה ברקוביץ: אנחנו מתעסקים ברבייה של טונה כחולת סנפיר.

נדיה ברקוביץ: הטונה הטעימה, של סושי וסשימי, לא של קופסאות שימורים.

נדיה ברקוביץ: הבעיה העיקרית של הדג הזה היא שהוא מגיע לבגרות מינית – זאת אומרת, הוא יכול להתרבות, בגיל ארבע-שמונה שנים, בגודל של שני מטר ומאות קילוגרם.

נדיה ברקוביץ: דג מאוד לא נוח לחקלאות בצורה כזו.

נדיה ברקוביץ: שאלת המחקר, המטרה שלנו יותר נכון זה לגרום לו - - -

מאיר שטרית: לגמד אותם.

נדיה ברקוביץ: כן, בדיוק.

חנה רוזנפלד: התקבלת.

שאול קרקובר: לא, קודם כל, לגרום לו שיגיע לרבייה יותר מוקדם.

נדיה ברקוביץ: גם וגם.

מאיר שטרית: מה הבעיה, תשנו לו את הגן - - -.

נדיה ברקוביץ: אנחנו שם כמעט.

מאיר שטרית: טוב, בהצלחה.

נדיה ברקוביץ: תודה.

מאיר שטרית: פרופסור נעם מוזס, מנהל תחום חקלאות המים במשרד החקלאות.

נעם מוזס: אני לא פרופסור.

מאיר שטרית: הגעת אצלנו לדרגת פרופסור.

נעם מוזס: כמו שאתה התקבלת עכשיו למחקר.

נעם מוזס: אני באמת עובד החקלאות ומרכז את התחום של חקלאות ימית.

נעם מוזס: אני אעלה פה ארבע נקודות שקשורות למלח"י ולחשיבות של המשך הפעילות שם באילת.

נעם מוזס: מלח"י בעצם זה מכון המחקר הגדול בישראל שעוסק בחקלאות מים והיחידי שעוסק בחקלאות ימית.

נעם מוזס: מבחינת מדיניות משרד החקלאות שרואה בפיתוח תחום הדגה – זה מוסד מחקר מהותי שבלעדיו אי אפשר יהיה לפתח את התחום הזה של חקלאות ימית.

מאיר שטרית: שמעתי שעכשיו אתם מגבילים את הדיג בכינרת בצורה דרסטית.

נעם מוזס: נכון.

מאיר שטרית: בגלל העובדה שאין דגים ושמה שנשאר יכול להיות מאוד בעייתי.

נעם מוזס: נכון.

נעם מוזס: אגב, מלח"י – יש קשר גם למלח"י אנחנו מנסים לעודד אכלוס של הכינרת בדגי בורי ובעצם מלח"י הצליח לפצח את מחזור הרבייה של דג הבורי.

נעם מוזס: זה עובר למכון רבייה מסחרי ומשם אנחנו מקווים שיאכלסו את הכינרת גם בדג הזה.

נעם מוזס: הנקודה השנייה שעלתה פה, אריק דיבר על זה, זה המשמעות של מלח"י לגבי דרום הערבה.

נעם מוזס: באמת ההוצאה של הכלובים יצרה פגיעה קשה מאוד בפרנסה של מספר יישובים בדרום הערבה.

נעם מוזס: במלח"י פותחה טכנולוגיה של גידול דגים במערכות יבשתיות, ומלח"י מפעיל ומלווה, הקים, מתקן פיילוט, שאנחנו מקווים שבקרוב החברה המסחרית שמפעילה את זה תכפיל את זה פי חמש, ובאמת זה ייתן דחיפה להמשך פיתוח חקלאית ימית בדרום הערבה לטובת האזור.

נעם מוזס: למתקן הזה, אגב, היתה שותפה במימון קרן יק"א שהמנהל שלה יוקי לוטן נמצא פה.

נעם מוזס: זה מבחינת משרד החקלאות חשוב.

נעם מוזס: אנחנו מדברים על פיתוח הפריפריה, פיתוח הכפר, וקיום של מכון מחקר באזור הזה הוא קריטי להתפתחות של חקלאות, חקלאות ימית באזור.

נעם מוזס: נקודה שלישית זה שמלח"י גם יש לה השפעה על כל ענף המדגה בישראל, לא רק על אזור דרום הערבה, יש שם טכנולוגיות שמפותחות, מחקרים שמשפיעים על המדגה בישראל.

נעם מוזס: חוקרים בתחום הזה מגיעים מכל האוניברסיטאות, טכניון ושיתופי פעולה עם מכון המחקר.

נעם מוזס: לכן, שוב, חשיבות המשך הפעילות של המכון.

נעם מוזס: נקודה אחרונה – יש שיתוף פעולה בין מלח"י לעקבה, ראש העיר נגע בזה, במחקר להעברת טכנולוגיות של חקלאות ימית גם לארצות השכנות שלנו.

נעם מוזס: כרגע זה ברמת המחקר, אבל כבר עכשיו מתחילים גם קשרים מסחריים של העברת תשומות ישראליות לירדן ומשם אולי לארצות נוספות.

נעם מוזס: אני חושב שהמסר העיקרי מעבר לרצון להפוך את זה למרכז בינלאומי, אני חושב שגם בתחום החקלאות הימית אפשר לדבר על מרכז הדרכה בינלאומי אזורי באילת, אם מסתכלים שנים קדימה והנקודה שעלתה פה, אני גם רוצה להדגיש אותה, זו החשיבות של גמר הטיפול בהעברת מלח"י לתוך מכון וולקני ומשרד החקלאות.

מאיר שטרית: מתי זה יקרה?

נעם מוזס: Soon.

נעם מוזס: איך אומרים בהודו?

נעם מוזס: Soon.

נעם מוזס: אני לא יודע להגיד.

נעם מוזס: - -

מאיר שטרית: "בוקרא פיל-מישמיש".

נעם מוזס: אבל זו נקודה שראוי באמת לחזור עליה ולסיים אותה.

מאיר שטרית: אחת האפשרויות, אגב, שאולי צריכים לשקול אותה, זה סגירה-פתיחה.

מאיר שטרית: סוגרים את כל המתקן שם, את החברה לצורכי ציבור, מפטרים את כולם ומקבלים אותם בחזרה בצורה אחרת.

מינה טייכר: יש שם בעיה של הנכסים.

אבי פלדמן: לא צריך לסגור.

אבי פלדמן: אפשר להשאיר את זה כמו שזה.

מאיר שטרית: מה?

אבי פלדמן: להשאיר את זה כמו שזה.

מאיר שטרית: אז מה הבעיה?

אבי פלדמן: לא, אני אומר: מהרעיונות שזרקנו קודם, אתה משאיר את זה, הנכסים נשארים בניהול המדינה בחברה - - -

יוסי בר-טוב: חבל להיכנס לסוגיה המשפטית.

יוסי בר-טוב: עולה לנו הרבה כסף הסוגיה הזאת.

יוסי בר-טוב: משרד התשתיות משקיע הרבה כסף כדי לפתור אותה.

מאיר שטרית: אתם משלמים הרבה כסף סתם.

אבי פלדמן: לעורכי דין, שווה להם.

מאיר שטרית: אבל בסוף הדרך, כל המשפטנים שלכם מה יעשו בסוף?

מאיר שטרית: יגישו ויבקשו חוות דעת של היועץ המשפטי לממשלה האם הפיתרון נכון.

מינה טייכר: יש לו פתרון ממש אלגנטי.

מאיר שטרית: אז במקום כל הסיבוב הזה תנו ליועץ המשפטי לממשלה וזהו.

יוסי בר-טוב: טוב, חבל להיכנס, אנחנו לא בתחום.

מאיר שטרית: במקום לעשות את הסיבוב הזה.

מינה טייכר: הוא עורך דין.

יוסי בר-טוב: עולה לנו הרבה כסף ואנחנו נפתור את זה.

מינה טייכר: אבל הוא נותן לך עצה בחינם.

מאיר שטרית: חבל על הכסף, פנו ישר ליועץ המשפטי לממשלה שייתן לכם את הדרך לפרק ואז יש לכם אסמכתא.

יוסי בר-טוב: יכול להיות שיצטרכו ללכת לחקיקה בעניין.

מאיר שטרית: או.

מאיר שטרית: קי.

מאיר שטרית: יש עוד מישהו שרוצה לדבר ולא נתנו לו זכות דיבור?

מאיר שטרית: בבקשה.

אפרת פיין: אני רציתי להוסיף.

מאיר שטרית: בבקשה, גברתי.

אפרת פיין: שמי אפרת פיין, אני מהמכון הבין אוניברסיטאי.

30797: תושבת אילת.

אפרת פיין: תושבת אילת, כילדה גם הייתי באילת ולפני ארבע שנים הבאתי את כל המשפחה שלי לאילת.

אפרת פיין: רציתי קצת – אף אחד לא הזכיר את הפעילות הקהילתית שבעצם כל המכונים עושים באילת.

אפרת פיין: יש בית ספר יסודי שנותן את מגמת לימודי הים.

אפרת פיין: כולנו עזרנו בהקמה, בתמיכה, ביצירה של מגמת הלימודים הזאת, אלה בעצם לימודים מכיתה א' עד ו'.

אפרת פיין: לפני חודשיים קיבלנו – המכון הבין אוניברסיטאי, יחד עם העירייה – מענק של 100,000 שקל לחוגים של מצטיינים באילת, וזה בעצם יהיה חוג למדעי הים לתלמידים מאילת.

אפרת פיין: אנחנו עובדים על פתיחה של מגמה לתיכון של מדעי הים, ובאמת כולנו, כתושבי אילת, שהילדים גדלים ומתחנכים, מנסים להירתם לחינוך ולקידום החינוך של הילדים ולעיר בסך הכל.

אפרת פיין: לא הכל קל אבל בהחלט יש עשייה מאוד גדולה בתחום הזה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני, תציג את עצמך לפרוטוקול.

אבי פלדמן: אבי פלדמן, אני ממשרד התמ"ת, מנהל את המטה לפיתוח הנגב והגליל במשרד התמ"ת.

אבי פלדמן: לקחנו את הנושא הזה של פיתוח הנגב והגליל והקמנו עיסוק ספציפית לנושא הזה.

מאיר שטרית: עוד מעט יעבירו אתכם למשרד לפיתוח הנגב והגליל.

אבי פלדמן: אנחנו עובדים איתם בשיתוף פעולה טוב, ויש פה גם נציגה שלהם ואנחנו בהחלט במרבית הדברים משתפים פעולה.

אבי פלדמן: רציתי להגיד רק דבר אחד ואני חושב שנגעת בו נכון.

אבי פלדמן: הנושא של המאגד, זאת אומרת יצירה – נוצרו פה איזשהן יכולות בתחום האקדמי שהן יפות מאוד.

אבי פלדמן: לנו אין נגיעה ישירה לנושא האקדמי, אבל אני חושב שזה יכול להיות בסיס להמשך פיתוח, גם של התחום וגם של העיר.

אבי פלדמן: כדי שזה יקרה המאגד הזה צריך לקום.

אבי פלדמן: זאת אומרת צריך שיהיה מאחוריו תוכן לא ברמה של הגופים ושל פעילויות שרוצים – ויש פה תיאום יפה מאוד של פעילויות שרוצים – צריך לקחת מישהו שמכיר ויודע איך עושים פיתוח של יכולות כאלה לשלבים נוספים.

אבי פלדמן: גם לנושא של ה - - - והבינלאומיות, והנושא של חברות תעשייתיות.

אבי פלדמן: כל הדברים האלה דורשים שמישהו ידחוף את זה לשם, הם לא יקרו לבד.

אבי פלדמן: יש פה נציגים של גופים שהם גופים אקדמיים - - -

מינה טייכר: אתה כבר בניהול של המאגד הזה.

אבי פלדמן: אני לא בזה, בפעילות עצמה.

אבי פלדמן: מישהו צריך להכניס תוכן לפעילות הזאת, וזה לא יקרה לבד.

אבי פלדמן: האנשים הטובים שנמצאים פה הם מכירים ויודעים לעשות דברים טובים בתחומים שלהם ופחות בתחום הזה של יצירת הפעילויות הנוספות.

אבי פלדמן: ופה צריך להשקיע.

מאיר שטרית: בבקשה, גברתי.

אדוה אשל-רבינוביץ: שמי אדווה ואני מהמשרד לפיתוח הנגב הגליל.

אדוה אשל-רבינוביץ: אל"ף, חשבתי שאני מכירה את אילת מכמה ביקורים אבל אני חושבת שלי לפחות, למרות שאני ממשרד הנגב והגליל, הוצגה פה היום בשעה האחרונה יכולת – המילה הזאת, מאגד, מוצאת חן בעיני – יוצאת דופן, אני חושבת.

אדוה אשל-רבינוביץ: ואם במהלך היום אני מלווה את הוועדות השונות ולכל אורך היום אנחנו מדברים על התחרות העצומה מול עקבה והסכנה מול עקבה, יש פה יתרון מהותי, איכותי מאד, שאני חושבת שככה, עם חלום לא גדול, אפשר לראות פה גם מאגד שתורם לתעשייה ולהתפתחות טכנולוגית בכמה תחומים, ובייחוד אם כבר קיים שיתוף הפעולה.

אדוה אשל-רבינוביץ: כי בדרך כלל אנחנו רואים מכונים כאלה מתחרים זה בזה.

אדוה אשל-רבינוביץ: - - -

מאיר שטרית: מה התקציב השנתי של המשרד שלכם?

מאיר שטרית: 2010.

אדוה אשל-רבינוביץ: קטן מאוד.

מאיר שטרית: כמה?

אדוה אשל-רבינוביץ: כ- 150.

אדוה אשל-רבינוביץ: שמתוכו כבר - - -

מאיר שטרית: זה לא כל כך קטן.

מאיר שטרית: זה די הרבה.

מאיר שטרית: זה גדל.

אדוה אשל-רבינוביץ: יכול להיות.

אדוה אשל-רבינוביץ: מתוכו כבר מחושקים חלק ואנחנו אחראים גם לנגב וגם לגליל.

אדוה אשל-רבינוביץ: אבל אני חושבת שצריך להיות פה מאמץ ממשלתי, אני לא חושבת שזה פיתרון של משרד אחד.

אדוה אשל-רבינוביץ: אני חושבת שהעיר אילת מסמנת כמה מתווים אפשריים לחיזוקה.

אדוה אשל-רבינוביץ: אני חושבת שכאן מסומן עוגן שהוא גם עוגן איכותי שמביא צעירים לעיר, גם עוגן איכותי שמביא חוקרים לעיר וגם איזשהו פוטנציאל שהוא פוטנציאל לתעשייה עתידית.

אדוה אשל-רבינוביץ: יש היום פתרונות מאד מעניינים שלפחות נחשפנו להם לאחרונה, כמו ביו-נגב שמתפתח כהמשך למכון הלאומי בביו-טכנולוגיה בבאר שבע.

אדוה אשל-רבינוביץ: אני בהחלט חושבת ומברכת על ההצעה של אבי שצריך ליצור עכשיו את התכנון קדימה, ואת גיוס המשאבים – שהוא לא רק ממשלתי אלא גם חיצוני, כי אני חושבת שאתם מדברים פה על מענקי מחקר כאלה ואחרים, או יכולות כאלה ואחרות להביא תקציבים גם מארגונים בינלאומיים, שאתם מכירים אותם טוב ממני.

אדוה אשל-רבינוביץ: אולי הביחד הזה יכול להוות תשתית יותר רחבה.

שאול קרקובר: להוסיף כהערת שוליים, בסוף.

שאול קרקובר: ראשית, לפני שלוש שנים יזמתי הקמת מאגד.

שאול קרקובר: היו לנו שתי ישיבות גדולות.

מאיר שטרית: ו-?

שאול קרקובר: באילת.

שאול קרקובר: מאגד ל- - -

מאיר שטרית: ו-?

שאול קרקובר: וכפי שנאמר כאן בצדק, אנחנו לא המומחים לניהול מאגדים והדבר לא יצא לפעול אבל בהחלט היו כבר שתי ישיבות בנושא הזה, קונסורציום למדעי הים באילת.

שאול קרקובר: אני מקווה שזה יצא לפועל, זה דבר מאוד חשוב.

שאול קרקובר: הדבר הנוסף שרציתי להעיר, זה שאכן יש היום תעשייה ומחקר נוספים, לא רק במוסדות הראשיים.

שאול קרקובר: יש לנו מחקר שנעשה בריף הדולפינים – תחנת מחקר מאוד מעניינת – יש מחקר שנעשה אפילו במצפה התת ימי.

שאול קרקובר: יש שם את NBT שמגדל אצות, יש מתקן אצות בקיבוץ קטורה.

שאול קרקובר: יש עוד, כפי שנאמר כאן, יזמים אחרים שמסתובבים בסביבה ומנסים לפתח דגים, דגי נוי, דגי מאכל ודברים אחרים.

שאול קרקובר: לדעתי, הקרקע בשלה להתפתח מכאן ואילך, גם בעזרת חממה ביו-טכנולוגית למדעי הים, גם בעזרת העברת הפעילות לפעילות בינלאומית.

שאול קרקובר: ואני חושב שאנחנו בהחלט זקוקים כאן לתמיכה מכל המוסדות האפשריים.

מאיר שטרית: טוב.

מינה טייכר: רק משפט אחד להשלים את זה.

מינה טייכר: זה ברור שאם רוצים ללכת לצעד הבא, עושים מה שכל אוניברסיטה עושה.

מינה טייכר: המרכז הבין אוניברסיטאי כבר אמר שיש לו מעמד מיוחד בות"ת, ב- ISF, למשל.

מינה טייכר: אבל הם צריכים להקים חברה למסחור.

מינה טייכר: כל אוניברסיטה יש לה חברה למסחור ודרך החברה למסחור הזאת יש את כל ה"ספין-אוף'ס" וכל ה"סטארט-אפים" שיוצאים מהביו-טכנולוגיה הימית.

מינה טייכר: אז יכול להיות שאם יהיה מאגד בסוף אז תהיה חברה של כל השותפים.

מינה טייכר: אם לא - - -

קריאה: רק שלא תהיה לתועלת הציבור.

מינה טייכר: לא.

מינה טייכר: לא, זו חברת-בת, שכל המוסדות ללא כוונת רווח, כל האוניברסיטאות, מקימות אותה.

מינה טייכר: זה איזשהו מקלט נגד עמותה ללא כוונת רווח.

קריאה: את זה לא יירצו לפרק.

מאיר שטרית: חברים, קודם כל, אני רוצה להודות לכל המשתתפים בדיון.

מאיר שטרית: נדמה לי שאנחנו רואים הרבה מאוד עצים באילת, עצים ימיים, אבל מרוב עצים לא רואים את היער.

מאיר שטרית: אני יודע, יש פה המון גופים שפועלים בתחום המחקר הימי ובאמת זה מרשים, היקף הפעולה שנמצא באילת, אבל באמת בלי שיקום, על פי החזון שאתם קבעתם לעצמכם, יקום מין קונסורציום כזה של כל האנשים הללו, של כל המכונים האלה, לגוף אחד שמרכז בתוכו, הופך להיות באמת מרכז בינלאומי לחקר ימים ואגמים, אולי זה – אני מוכרח להגיד שזאת משימה מאוד כבדה שתיעשה מעצמה.

מאיר שטרית: היא לא תיעשה מעצמה.

מאיר שטרית: אני חושב, אני קורא לממשלה לפעול, כדי ליזום את הקמתו של הקונסורציום הזה ולממן אותו.

מאיר שטרית: פה אני לא אומר כראש ועדה, אני רק אומר כעצה למשרד לפיתוח הגליל והנגב:

מאיר שטרית: אם התקציב שלכם 150 מיליון שקל ואתם רוצים לרשום איזשהו, להטביע איזשהו חותם בזמן הקדנציה הזאת, קחו 50 מיליון שקל – אני לא מגזים – ושימו אותם באילת בתחום הזה.

מאיר שטרית: להקים מרכז מחקר ימים ואגמים.

מאיר שטרית: אחרת, תאמיני לי, כל הכסף שאתם מחלקים – כבר ראינו בממשלה שהיה לנו מרכז לנגב - איך זה נקרא?

מאיר שטרית: משרד לנגב ולגליל.

מאיר שטרית: אז חילקו כספים לכל רשות מקומית, מאה שקל שם, שני מיליון שקל פה, שלושה מיליון שקל שם.

מאיר שטרית: תשאלי מישהו מה עשיתם?

מאיר שטרית: כלום לא נשאר, הכל באוויר.

מאיר שטרית: אני משתמש בדוגמה של גדעון פת בהיותו שר התיירות, בממשלה בשנת 1984, נדמה לי, בתור שר התיירות, ממשלת בגין-שמיר.

מאיר שטרית: הוא כשר התיירות החליט לשים את אילת על המפה.

מאיר שטרית: השקיע אז הרבה מאוד, את רוב כספי המשרד בשנה השנתיים הראשונות לפעולתו, באילת.

מאיר שטרית: זה מה שהקים, אגב, את הלגונה, את כל בתי המלון באילת.

מאיר שטרית: לא היו קמים בלעדי זה.

מאיר שטרית: כי הוא שם דגש.

מאיר שטרית: יש – אני אשתמש פה באיזושהי פרפראזה ממקום אחר.

מאיר שטרית: יש – יושבים פה גם מדענים אז אני יכול להשתמש גם במונחים מתחום המדע.

מאיר שטרית: יש תמיד איזושהי שאלה: איך יכול להיות שדבורה, שהמשקל שלה פחות מגרם, חודרת כל כך בקלות את העור של הבן אדם?

מאיר שטרית: הרי העקיצה, באמצעות העוקץ, היא בקלות רבה, זה עוקץ מאוד דק, זה כלום, אבל הוא חודר בכל זאת את העור של האדם.

מאיר שטרית: המחקרים הראו שהלחץ שמפעילה הדבורה על העוקץ בגלל שהוא כל כך חד, אז הלחץ הוא טונות פר-סנטימטר.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: כי העוקץ כל כך מחודד, שהחדירה שלו דרך העור היא נעשית בקלות, בלי בכלל שום מאמץ.

מאיר שטרית: המשקל הזה הקטן של הדבורה מפעיל לחץ של טונות על מילימטר.

מאיר שטרית: אני קורא לזה סינדרום העוקץ.

מאיר שטרית: אז יכול משרד לפזר את כל הכוח שלו בהרבה מאוד כיוונים, נגיד אני רוצה לשבור את הקיר הזה, אני אתחיל ללחוץ על כל הקיר, אבל אני לעולם לא אצליח לשבור אותו.

מאיר שטרית: אבל אם אני לוקח נקודה אחת ומרכז בה את כל המאמץ, אני הרבה יותר בקלות עושה פריצת דרך, כמו המושג של אותו עוקץ.

מאיר שטרית: פיזור אמצעים בהרבה שטחים לא משיג כלום.

מאיר שטרית: צריך לעשות ריכוז של מאמצים למקום אחד ואז יוצרים הבדל.

מאיר שטרית: יוצרים אז משמעות והבדל.

מאיר שטרית: אני יודע, נשמע לך תיאורטי העניין, אבל אני חושב שהדבר הוא מעשי מאוד, זה רק עניין של החלטה של המשרד.

מאיר שטרית: לדעתי, במקרה כזה, גם אתם תמצאו באמת כר פעולה נפרד, בתול, מבולגן כמו שאני שומע, עם הרבה מאוד בעיות.

מאיר שטרית: הוא לא מאורגן כמו שצריך, חברות תלויות באוויר, אין להן כסף למחקרים.

מאיר שטרית: אם שם נשים מנהל רציני, לממן אותו כמו שצריך, להקים באמת את הקונסורציום הזה.

מאיר שטרית: לרתום את כל המוסדות – אני מניח שאם תשימו 50 מיליון שקל כל המוסדות ירצו להצטרף לעניין הזה – תעשו מרכז באמת רציני.

מאיר שטרית: את יודעת, זו השקעה שלא צריך הרבה – שנה, שנתיים, זה הכול.

מאיר שטרית: 50 מיליון שקל בשנתיים, 25 מיליון שקל לשנה, זה משנה את כל התמונה בעניין הזה.

מאיר שטרית: כי אתם לא צריכים להחזיק אותו לנצח, אתם צריכים לראות שהוא קיים שהוא עובד, שהוא יכול להקים חברה או – הציעה מינה טייכר חברה עסקית שתוכל לגייס בעצמה כסף, לקרוא ליזמים.

מאיר שטרית: כשזה קיים על המפה ומתחיל לעבוד, הוא ישיג את שלו.

מאיר שטרית: אילת, הפעולה של גדעון פת – הממשלה לא המשיכה לבנות מלונות כל השנים, ולא להשקיע שם כסף.

מאיר שטרית: הדברים כבר עשו את שלהם ברגע שאילת התפתחה והמדינה הוציאה קרקע למכרז למלון, כבר התנפלו עליו מכל העולם והשקיעו בזה מאות מאות רבות של מיליונים בהקמת בתי מלון.

מאיר שטרית: כבר לא היה צריך את המדינה, המדינה היתה צריכה להראות את הדרך.

מאיר שטרית: זה מה שנכון לעשות פה.

מאיר שטרית: המדינה צריכה להראות את הדרך.

מאיר שטרית: אז אם כבר הנתון לפיתוח הנגב הוא טוב – אילת היא דוגמה קלאסית שאומרת: נגב ממש.

מאיר שטרית: זה באמת קצה העולם – יכולים לעשות הבדל.

מאיר שטרית: אני אומר רק כעצה.

מאיר שטרית: אבל כוועדה אני אומר, שאני קורא לממשלה לפעול, ואולי זה תפקידה של הממשלה באמת.

מאיר שטרית: אני קורא לממשלה לפעול כדי באמת ליישם, לתת הזדמנות לאילת, לממש את החזון שלה.

מאיר שטרית: זה בעצם מה שראש העיר מציע לנו, לתת לאילת לממש את החזון שלה ולהקים, להיות, המרכז הבינלאומי למדעי הים.

מאיר שטרית: נראה לי שזה לא דבר בלתי ניתן לביצוע.

מאיר שטרית: עם רצון טוב ועם מאמץ לא גדול הדבר הזה ניתן לביצוע.

מאיר שטרית: ואני קורא לממשלה לפעול, לעשות את זה, להקים באמת באילת את הקונסורציום, את אותו מאגד איך שתרצו, שיוכל להפוך את אילת למרכז מחקר בינלאומי לימים ואגמים.

מאיר שטרית: הפוטנציאל, כמו ששמעתי והתרשמתי פה, הוא די גדול.

מאיר שטרית: זה פותח פתח.

מאיר שטרית: אמרתי בתחילת דבריי שאילת היא מקום יפה, אנשים שמחים ורוצים להיות בו כי זה מקום נאה, אין מה לעשות.

מאיר שטרית: יש ים, קיץ, חורף, שבדיות פעם היו, עכשיו אין, אבל יש ישראליות מספיק.

מאיר שטרית: ישראליות מאוד יפות גם באילת.

מאיר שטרית: אני חושב שאילת היא בכלל מקום שאנשים אוהבים ללכת לשם ולהיות בו, ולכן באמת אני מאחל – אני יכול לסיים רק באיחולים לבביים לראש העיר, ולהגיד: אני מאחל לך הצלחה רבה, אני מתרשם מהעשייה שלך כראש עיריית אילת, ואני אומר את זה כשר פנים לשעבר שמכיר את העבודה שלו מקרוב וגם כשר שיכון וגם כשר אחראי על המינהל וגם כשר התחבורה, וליוויתי אותו בתקופת הקדנציה שלו – הוא היה קדנציה אחת, אני כבר עברתי שלושה משרדים בקדנציה הזאת – אבל ניסיתי בכל משרד שהייתי בו באמת לעזור לאילת ולעשות גם שם, ליצור הבדל בכל מקום שהייתי בו.

מאיר שטרית: אני חושב שזה נכון, ואני מאחל לך הצלחה רבה.

מאיר שטרית: דברי סיום ראש העיר.

30797: אני רוצה עוד שלב, אם אפשר, אדוני.

30797: עוד שלב פרגמאטי, נגיד.

30797: אתה לא יכול להשאיר אותי לבד, אדוני, עם כל כך הרבה מוחות כאלה.

30797: זה בהחלט גדול עלי.

30797: מה שרציתי לחשוב אם אתה תסכים – כי שמעתי אותך, שמעתי מדען – אם תהיה מוכן להמשיך, כיושב ראש הוועדה, ללוות את המהלך.

30797: כשאני אומר ללוות את המהלך – בסיכומו של יום אנחנו צריכים לראות איך מאגמים פה כל הכוח המדהים לאיזושהי אמירה מעשית,פרגמאטית.

30797: נכון?

30797: זה מה שאנחנו רוצים בסוף.

30797: ונראה לי שטוב יהיה שהוועדה,על פי דוגמת העוקץ,תשקיע הרבה במעט.

30797: זאת אומרת:

30797: תשקיע הרבה מאמץ בנושא שלנו.

30797: ניקח את זה כנושא,

30797: ונחשוב אחרי זה איך אנחנו יוצרים – חשבתי להקים איזה, עוד הפעם,אני פוחד מהמילה ועדה, אבל להקים גוף שיודע לחבר את כל הגורמים - -

שאול קרקובר: מאגד.

30797: ולהביא המלצות, כרגע לוועדה, אבל בהמשך נמצא את הגורם הרלבנטי בממשלה.

30797: אני חייב להגיד: אני עוד לא יודע אל מי לפנות בממשלה.

מאיר שטרית: זאת לא בעיה.

מאיר שטרית: הבעיה היא שהוועדה היא לא גוף ביצועי.

מאיר שטרית: הוועדה איננה גוף שיכול לבצע.

מאיר שטרית: אנחנו יכולים להגיד את דעתנו, להביא המלצות לממשלה, אנחנו לא גוף מבצע.

מאיר שטרית: לדעתי, הדבר הנכון זה לגרום לכך, מה שצריך לעשות היום, זה מישהו בממשלה, אולי מנכ"ל משרד ראש הממשלה או ראש הממשלה, צריך להטיל על מישהו מאנשי הממשלה, ליצור ישיבה משותפת של המשרדים הרלוונטיים האחראים לעניין הזה שכרגע מחולק בין כמה משרדים למקום אחד, ולהגיד: חבר'ה, המטרה היא הקמת מאגד.

מאיר שטרית: עכשיו תשבו פה - - -

30797: מה אתה רואה מניסיונך, איך אתה רואה את זה אופרטיבית?

מאיר שטרית: אופרטיבי, שהוא יגיד למנכ"ל משרד ראש הממשלה: אדוני, נא להביא הצעה להחלטת ממשלה שמקימה את המאגד באילת.

מאיר שטרית: תיכנס לשרים הרלבנטיים, תן הצעת החלטה, תביא הצעת החלטה לממשלה להקים מאגד כזה.

מאיר שטרית: יישב כל אחד במקום, איפה אתם תהיו, מה התקצוב וכולי, אז יזוז.

מאיר שטרית: אולי.

אהרון קפלן: ביום ראשון הקרוב יש לנו יש לנו ישיבה אצל מנואל טכטנברג.

מאיר שטרית: בסדר, זה – הוא לא יכול לשבת בממשלה.

30797: לא, מה שאומר פה יושב ראש הוועדה זה שאם אנחנו נגיד, לצורך העניין: לוקחים את מנכ"ל ראש הממשלה עם שר החקלאות - - -

אהרון קפלן: אבל צריך לבוא אליו עם הצעה.

30797: הצעת החלטה לממשלה.

אהרון קפלן: צריך לבוא עם הצעה קונקרטית לדבר הזה, אחרת זה באוויר.

30797: נכון.

אהרון קפלן: מה שאני מנסה לומר, שביום ראשון יש לנו ישיבה, רבקה כרמי שהיא הנשיאה של בן גוריון, אנוכי עם מנואל, ואנחנו מנסים לגבש את המבנה שנראה לנו שיהיה נכון לאקדמיזציה, בעצם, של אילת.

אהרון קפלן: אז בואו לא נרתום את הסוסים לרוץ למזכיר הממשלה, כי אנחנו פשוט אם לא נבוא עם משהו קונקרטי לא נגיע לשום מקום.

מאיר שטרית: מזכיר הממשלה לא יוזם את ההחלטה לבדו, הוא צריך לכנס את האנשים הרלבנטיים, לשבת איתם, לשמוע את ההצעות ואז לגבש הצעת החלטה.

מאיר שטרית: אם זה בא ממזכיר הממשלה, זה בא בשם ראש הממשלה ואז הסיכוי של החלטה כזו לעבור הוא הרבה יותר גדול.

מאיר שטרית: סתם להביא הצעה, בסדר, יקבלו אותה, ידונו, לא ידונו, יורידו אותה.

מאיר שטרית: לא רלבנטי.

מאיר שטרית: אם זה נעשה על ידי משרד ראש הממשלה וזה נעשה עם הכנה מראש ומנסים הצעת החלטה שמקובלת על ראש הממשלה ויש לה אישור תקציבי – כי זו הוצאה, כרוכה בעניין – אז יש סיכוי שזה יזוז.

30797: אז אני רוצה להציע, ברשותך – אנחנו נעוף על ההצעה שיצאה פה, בלי שום קשר למה שאתם עושים.

30797: בשיח שיש לנו עם איל גבאי, ללשכת מנכ"ל ראש הממשלה במסגרת הדיונים השוטפים שיש לנו, ושמה צריך לקבוע מי יהיה השר שישים הצעת החלטה.

מאיר שטרית: הוא לא יעשה את זה בעצמו, מזכיר הממשלה לא יכול.

30797: לא מזכיר, אני מדבר על מנכ"ל משרד ראש הממשלה עם שר.

30797: עם שר.

מאיר שטרית: או עם ראש הממשלה.

30797: בדיוק.

מאיר שטרית: אם ראש הממשלה יטיל עליו לעשות את הפעולה, אז זה יקרה, עם לוח זמנים נתון.

מאיר שטרית: אתה צריך לעשות פעולה שתביא לכך שעל שולחן הממשלה תונח הצעת החלטה מה רוצים לעשות, כמה זה עולה, מה לוח הזמנים.

מאיר שטרית: אחרת זה לא יקרה.

מאיר שטרית: מאיר, זה לא יקרה.

מאיר שטרית: אני מכיר את הפרוצדורה הממשלתית.

מאיר שטרית: אתה רואה – מה שהממשלה החליטה היא לא מקיימת.

מאיר שטרית: זה ב-2008-2009.

מאיר שטרית: כי זה לא מלווה.

מאיר שטרית: צריך להיות מלווה בלוח זמנים עם תקציב, עם דבר ברור.

מאיר שטרית: אני אומר לך: אני ממליץ.

מאיר שטרית: אני חושב שבאמת העניין של אילת הוא עניין מעבר לכוחו של ראש עיר לבד לעשות את זה.

מאיר שטרית: זה עניין לממשלה לעסוק בו.

מאיר שטרית: אני חושב שהממשלה צריכה ליזום.

מאיר שטרית: יכול ליזום החלטה השר לענייני פיתוח הגליל והנגב, לפעול בממשלה כדי שיעשו את זה.

מאיר שטרית: שר החקלאות בתור הממונה על נושא החקלאות הימית והנושא הימי, יכול ליזום את זה.

מאיר שטרית: שיפנו לשרים קיימים, שיפעלו ביחד.

מאיר שטרית: הדרך היא לא דרך קצרה.

מאיר שטרית: אבל אם הממשלה באמת רוצה לעשות שינוי, זה מה שצריך לעשות.

מאיר שטרית: אחרת הדברים יישארו, אנחנו נשב פה עוד עשר ישיבות, שום דבר לא יקרה.

מאיר שטרית: אתם נחמדים, נחמד לדבר איתכם, היה מאוד מעניין אבל אני, תסלח לי שאני מאוד תכליתי, זה לא יגיע לכלל ביצוע.

מאיר שטרית: זה לא יקרה.

מאיר שטרית: לא יקרה.

מאיר שטרית: ואני למוד הרבה מאוד שנים של ניסיון, זה לא יקרה בלי שהממשלה אכן שמה בעניין את ליבה ואת ידה, ואומרת – הנה, אמרתי דוגמא.

מאיר שטרית: עכשיו הצעתי למשרד הנגב והגליל, אם הוא רוצה לעשות לעצמו היסטוריה – זה דבר שישים אותו על המפה.

מאיר שטרית: אתה עושה דבר אחד, אבל כולם יזכרו את זה.

מאיר שטרית: כל היתר, תאמין לי: אף אחד מחר בבוקר בכלל לא יזכור מי היה סילבן.

מאיר שטרית: אני אומר לך מניסיון: זה לא יעבוד, אבל אם הוא עושה דבר אחד רציני, הם כולם יזכרו אותו הרבה שנים אחורה, יגידו: את זה הוא עשה.

מאיר שטרית: כמו שאני זוכר את גדעון פת מ-1984.

מאיר שטרית: באמת שינה את הפרצוף של אילת בעקבות השקעה שלו בתיירות.

מאיר שטרית: הוא עשה דבר אחד, הוא לא שינה תקציב, מהתקציב של המשרד שלו, אמר:

מאיר שטרית: אני מתמקד באילת, ואני שם פה חלק גדול מאוד מהתקציב שלי השנה באילת.

מאיר שטרית: וזה נתן תנופה ענקית באילת, זה שינה את אילת.

מאיר שטרית: באמת.

מאיר שטרית: צריך עוד פעולה כזאת, בתחום הזה, כדי להביא לשינוי כזה של אילת.

מאיר שטרית: אז אם יהיה שר שלוקח על עצמו את הדבר הזה ויגיד: אני את זה עושה, זה ישנה את המצב.

מאיר שטרית: כי אם במקום להתמקד בהרבה מאוד דברים קטנים באילת עושים דבר אחד רציני, זה משנה את המצב.

מאיר שטרית: חברים, תודה רבה, הישיבה נעולה.