הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 18, 2010-02-18 11:00

דוד אזולאי: צהרים טובים לכולם.

דוד אזולאי: אני פותח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בעיר ערד.

דוד אזולאי: אנחנו מקיימים את הסיור הזה בעקבות דיון ראשון שהיה בוועדה על הצעת חוק ממשלתית שנקראת הצעת חוק למניעת ההסתננות, התשס"ח-2008.

דוד אזולאי: החלטנו לבקר בעיר ערד.

דוד אזולאי: בדיון הראשון שקיימנו בוועדה, תושבי ערד הציגו חלק מהבעיות שלהם.

דוד אזולאי: לכן הוועדה החליטה שלפני שממשיכים בהליך החקיקה, מן הראוי שנראה ונשמע את מה שקורה בעיר ערד.

דוד אזולאי: אני רוצה קודם כל להודות לראש העיר, מר גדעון בר לב, על כל ההשתדלות.

דוד אזולאי: אני רוצה להודות גם לחברי הכנסת שהתפנו מכל עיסוקיהם היום והצטרפו לסיור החשוב הזה.

דוד אזולאי: בדרך לכאן לפחות עוד שניים-שלושה חברי כנסת.

דוד אזולאי: זה מעיד על כך שהנושא הוא מאוד חשוב.

דוד אזולאי: אנחנו נקבל כאן סקירה מראש העיר ולאחר מכן נצא לסיור בשטח, אז נבקר במוסדות החינוך בעיר, היכן שנמצאים העובדים הזרים או איך שנקרא להם.

דוד אזולאי: לאחר מכן נבקר בשכונות המגורים בעיר ובסיום נחזור לכאן על מנת לקיים סיכום דיון.

דוד אזולאי: הצעת החוק למניעת הסתננות מעוררת גלים, יש ויכוחים, יש קשיים ואנחנו מודעים לכך.

דוד אזולאי: דווקא בשל הרגישות, החלטנו לקיים היום את הדיון השני בהצעת החוק הזאת ולעשות זאת בשטח עצמו.

דוד אזולאי: אני חושב שאין דומה ראייה לשמיעה ויש הבדל כאשר רק שומעים לבין זה שרואים.

דוד אזולאי: אני מניח שהיום נתחכך ממש עם אותם אנשים, נשמע גם את אזרחי העיר ואת תושבי העיר ערד.

דוד אזולאי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולפנות לכל החברים ללא יוצא מן הכלל ולומר שבאנו לערד בתקופה רגישה.

דוד אזולאי: ערד נמצאת במערכת בחירות שאמורות להתקיים בחודש אפריל.

דוד אזולאי: אני מניח שכמו בכל תקופת בחירות, האווירה היא חמה ולכן אני מאוד מאוד מבקש מכל החברים ללא יוצא מן הכלל – חברי הכנסת, חברי הוועדה, אורחים, תושבי המקום – אנא מכם, הנושא היחיד שעומד על הפרק היום הוא הצעת החוק הממשלתית, הצעת חוק ההסתננות בלבד ושום דבר אחר לא עומד על הפרק.

דוד אזולאי: הוועדה לא תיכנס לנושא אחר כלשהו.

דוד אזולאי: נמצאים אתנו כאן הממונה על המחוז, נציג רשות ההגירה, נציגי המשטרה, נציגי הצבא, נציגי ארגוני זכויות האדם ועוד.

דוד אזולאי: אנחנו נאפשר לכולם לשמוע את הדברים וגם להשמיע את דבריהם.

דוד אזולאי: אני רואה שנמצאים כאן

דוד אזולאי: גם חלק מתושבי המקום ואני מבקש שבשל הזמן המצומצם העומד לרשותנו, מי שירצה לדבר, הייתי מאוד מבקש, אם אפשר, שנציג אחד או לכל היותר שניים יתייחסו ולא כל הנוכחים.

דוד אזולאי: אנחנו נשתדל להיות קצרים וענייניים.

דוד אזולאי: בשעה 11:30 נצא מכאן עם ראש העיר לסיור במקום.

דוד אזולאי: אני נותן את רשות הדיבור לראש העיר וכאמור, נבקש ממנו להוביל אותנו אחר כך לשניים-שלושה מקומות עליהם סיכמנו.

גדעון בר-לב: כבוד יושב ראש הוועדה, חברי הכנסת.

גדעון בר-לב: ברוכים הבאים.

גדעון בר-לב: תודה שבאתם לערד.

גדעון בר-לב: כפי שאמרת, אין טוב ממראה עיניים.

גדעון בר-לב: כמה מלים לגבי ערד בכלל ואת הדברים תוכלו לראות במצגת.

גדעון בר-לב: בערד יש קסם באוויר ואנחנו מנסים לגרום לכך שהקסם יימשך.

גדעון בר-לב: כפי שאתם יודעים, ערד ההיסטורית מוזכרת בתנ"ך בספר במדבר – "וישמע הכנעני מלך ערד יושב הנגב".

גדעון בר-לב: בערד נחשפו שרידים ליד תל ערד והארכיאולוגים וההיסטוריונים טוענים שהניסיון של בני ישראל להיכנס לארץ ישראל התחיל באזור ערד והכנעני, מלך ערד, מנע מהם את הכניסה, ואז נכנסו באזור יריחו, בגלגל.

גדעון בר-לב: ערד נוסדה בשנת 1962.

גדעון בר-לב: חלקכם מכירים אותה כפי שסיפר לי חבר הכנסת כץ.

גדעון בר-לב: השר לשעבר יעקב אדרי מכיר היטב את ערד והוא גם היה כאן.

גדעון בר-לב: בראש צוות הקמת העיר עמד לובה אליאב.

גדעון בר-לב: כיום, לפי מרשם התושבים, יש 27,300 תושבים בערב, כולל כ-40 אחוזים עולים ממדינות חבר העמים, דרום אמריקה ואתיופיה.

גדעון בר-לב: אנחנו נמצאים 600 מטרים מעל פני הים ולמעשה בדיוק קילומטר מעל פני ים המלח.

גדעון בר-לב: ים המלח הוא מינוס 400 ואנחנו פלוס 600.

גדעון בר-לב: כיום מרחק הנסיעה לערד, דרך כביש 6, הוא בסך הכל שעה וחצי מהיציאה מתל אביב וגם מירושלים.

גדעון בר-לב: הבעיה הגדולה של ערד בנושא התחבורה היא כביש 31 שחלקכם נסע בו היום.

גדעון בר-לב: הכביש הוא כביש צר ומפותל, כביש דמים מאוד מסוכן.

גדעון בר-לב: כרגע אנחנו נמצאים בהשלמת תוכנית סטטוטורית שבברכתו של הממונה על המחוז וב-1 במרץ, אם ירצה השם ובעזרת השם, היא תאושר.

גדעון בר-לב: כרגע לכביש יש הקצבה של 750 מיליון שקלים ואנחנו מחכים לאישור הסטטוטורי.

גדעון בר-לב: אין ספק שהכביש ישפר ביותר את מה שקורה בערד.

גדעון בר-לב: 40 אחוזים מתושבי ערד הם בעלי תואר אקדמאי.

גדעון בר-לב: יש לנו הרבה מאוד מפעלים בתוך ערד כמו מוטורולה שעכשיו בכותרות שבימים הטובים העסיקה מעל 800 אנשים ועכשיו מעסיקה רק 400 אנשים בגלל הבעיות הכלכליות, שער הדולר, והמשבר העולמי שמשפיע מאוד על המפעלים באזור ערד.

גדעון בר-לב: כאן אתם יכולים לראות היכן ערד נמצאת.

גדעון בר-לב: אנחנו למעשה העיר היותר מבודדת בכל מדינת ישראל.

גדעון בר-לב: אומרים שמצפה היא יותר מבודדת אבל מצפה היא מועצה מקומית קטנה של 5,000 ומשהו תושבים ואילו אנחנו עיר עם 27 אלף תושבים ואנחנו מבודדים.

קריאה: מה עם אילת?

גדעון בר-לב: לאילת יש קשר באמצעות מטוסים, דבר שלנו אין.

גדעון בר-לב: נכון, אילת היא משהו מיוחד אבל יש לה קשר שלערד אין.

גדעון בר-לב: לאילת יש שדה תעופה.

גדעון בר-לב: לנו אמנם יש את נבטים ואולי יקימו במקום שדה תעופה בין לאומי, אבל כרגע אנחנו מבודדים.

גדעון בר-לב: כל האזור הזה מסביבנו הוא אזור של פזורה בדואית.

גדעון בר-לב: כאן אמנם יש שני ישובים – ח'ורה וכסייפה – אבל בכל המרחב הזה ערד לבד.

גדעון בר-לב: לכן החשיבות הרבה של כביש 31 שיחבר אותנו למדינת ישראל.

גדעון בר-לב: ערד בנויה שכונות שכונות.

גדעון בר-לב: השכונות ניבנו לפי הקווים הטופוגרפיים ויש בה אזורי טיולים יפים.

גדעון בר-לב: זה אזור התעשייה של ערד.

גדעון בר-לב: יש כאן מנחת שהוא לא פעיל.

גדעון בר-לב: מסביבנו, כפי שאמרתי, יושבת הפזורה הבדואית.

דוד אזולאי: יש אוכלוסייה בדואית שגרה בעיר?

גדעון בר-לב: מעט מאוד, אבל ערד מהווה את מרכז השירותים של האוכלוסייה הבדואית, השירותים של מינהל האוכלוסין, של לשכת התעסוקה, של ביטוח לאומי ואפילו של בנקים.

גדעון בר-לב: הכל בערד ולכן האוכלוסייה מגיעה לכאן ולפעמים יש הרבה שיש הרבה מאוד בדואים שגרים בערד, אבל לא כך הוא.

גדעון בר-לב: לגבי הנושא שעל סדר היום.

גדעון בר-לב: נמצאת כאן הנהלת העירייה.

גדעון בר-לב: ביקשתי את מנהלות המחלקות הרלוונטיות – מחלקת החינוך ומחלקת הרווחה והשירותים החברתיים – להציג את הנתונים שהם רלוונטיים לנושא שלנו, דהיינו, הטיפול באוכלוסיית הזרים.

גדעון בר-לב: אני לא רוצה להגדיר אותם כפליטים או כמהגרי עבודה אלא אני אומר אוכלוסיית הזרים.

דוד אזולאי: האם יש לכם נתונים על מספר הזרים שנמצאים אצלכם בעיר?

גדעון בר-לב: התשובה היא שלילית מכיוון שהם לא חייבים להירשם במרשם האוכלוסין והם לא נרשמים.

גדעון בר-לב: המקום היחיד בו הם נרשמים הוא אם הם רוצים שהילדים שלהם יהיו במערכת החינוך או ברישותי הרווחה.

גדעון בר-לב: רובם אפילו לא שוכרים בעצמם דירות בעיר אלא בעלי בתי המלון באזור ים המלח שוכרים להם דירות באזור ערד ומשנים אותם בהן.

גדעון בר-לב: השכרת הדירות היא על שם בתי המלון או גורמים מטעמים.

חמד עמאר: יש לכם מחלקה או צוות שמרכז את כל הנושא, שבודק את הנושא, עושה את הסקר?

גדעון בר-לב: שלילי.

גדעון בר-לב: לא, אין.

חמד עמאר: אין לכם מספר?

גדעון בר-לב: לא.

גדעון בר-לב: אין.

דוד אזולאי: לפני שנשמע את מנהלי המחלקות, אני מבקש להודיע שני דברים.

דוד אזולאי: שכחתי לומר שהישיבה הזאת היא ישיבת ועדה משותפת לוועדת הפנים ולוועדה לבעיית העובדים הזרים בראשותו של חבר הכנסת כץ.

דוד אזולאי: אני מבקש מכל הדוברים שיקבלו את רשות הדיבור בהמשך, אנא מכם, תשתדלו להיות קצרים ולומר את השם והתפקיד.

דוד אזולאי: אדוני הממונה על המחוז, בבקשה.

דוד אזולאי: אני מבקש ממך להתמקד בנושא של הזרים הנמצאים בעיר ערד.

אבי הלר: במרחב המוניציפאלי של העיר ערד והרשות המקומית, עיריית ערד, למעשה מבחינתנו נושאת באחריות לטיפול באוכלוסיית העיר ומאז הקמתה כמועצה מקומית ולאחר מכן הפיכתה לעירייה ראינו בעיר ערד כמרחב המוניציפאלי של האזור וכפי שציין קודם ראש העיר גם מרכז מסחרי אזורי למתן שירותים לאוכלוסייה מהסביבה.

אבי הלר: באותה מידה ראינו כמרכז תיירותי ואפשרות התעסוקה באזורים אבל עדיין לא מצאנו לנכון שהעיר הזאת תוצף באוכלוסייה שאין לה שום מעמד חוקי במדינת ישראל שלמעשה, אם אפשר לומר, אפילו פוגעת במרקם האוכלוסייה המקומית, באוכלוסייה שרוצה להתפתח ולקיים את המרקם של מערכת החינוך, הרווחה, התרבות וכיוצא באלה.

אבי הלר: רשות ההגירה והאוכלוסין במשרד הפנים, היחידות שנוגעות לעניין הזה, עוקבות מקרוב אחר התהליך והתופעה הזאת.

אבי הלר: נמצא כאן נציג היחידה הדרומית ואני מאמין שיש מספר נתונים שהוועדה תוכל לקבל ממנו בנושא הזה וכן אילו פעולות אכיפה מתבצעות על ידי היחידה בנושא.

דוד אזולאי: אדוני בעצם אומר שכאן בערד המצב הוא כזה שיש אוכלוסייה שאינה מזוהה.

אבי הלר: אינה מזוהה.

דוד אזולאי: חסרת אזרחות.

אבי הלר: נכון.

דוד אזולאי: ואף אחד לא יודע היכן היא ממוקמת, מה היא עושה, איך היא נכנסת.

דוד אזולאי: אין נתונים.

יעקב כץ: לכן לא ניתן להגדיר אותם כעובדים זרים כי עובדים זרים אלה הם אנשים שנכנסו בצורה מסודרת.

יעקב כץ: מדובר במחפשי עבודה, במהגרי עבודה שהגיעו מחוף השנהב ונכנסו דרך הגבול המצרי.

גדעון בר-לב: יש לי בקשה.

גדעון בר-לב: ביקשתי שנציגי מפלגות מקומיות לא ישבו ליד השולחן.

גדעון בר-לב: אני מבקש לפנות את השולחן.

גדעון בר-לב: גבירתי המנכ"לית, תעברי למקום אחר ותפני את המקום לחבר הכנסת ביבי.

יעקב אדרי: אפשר לקבל נתונים?

גדעון בר-לב: את הנתונים יציגו מנהלי המחלקות.

דוד אזולאי: אנחנו מיד נשמע את מנהלי המחלקות.

דוד אזולאי: אני משתמש בהגדרה של ראש העיר.

דוד אזולאי: אלה לא עובדים זרים.

יעקב כץ: לעובדים זרים יש מעמד ויש להם מסגרת.

אבי הלר: עובדים זרים אלה אנשים שהגיעו לכאן עם אשרת כניסה.

גדעון בר-לב: ברשותך, אני רוצה להוסיף.

גדעון בר-לב: בשעתו רשות האוכלוסין וההגירה נתנה לחלק מהאנשים ששוחררו מכלא קציעות אשרה.

יובל שטנדל: צו שחרור ממשמורת מכלא קציעות.

יובל שטנדל: מסתננים שמגיעים דרך גבול מצרים, נתפסים בדרך כלל על ידי הצבא ומועברים לסהרונים, שם הם עוברים את התחקור הביטחוני הראשוני, נרשמים, נלקחות טביעות אצבע וכדומה, והראשונים שהגיעו יוצאים.

יובל שטנדל: אותם אנשים שמשתחררים, מתפזרים ברחבי הארץ.

יובל שטנדל: בישיבה שקיימה הוועדה לבעיית העובדים הזרים בה נכחנו, מתברר שאין קשר בין הרשויות לגבי אותם אנשים שמסתובבים בארץ.

יובל שטנדל: הבעיה היא שאותם אנשים שמגיעים, לא מגיעים על תקן של עובדים זרים.

יובל שטנדל: הם אמנם נקראים לדגל על ידי אנשים מהארץ ומגיעים ומיועדים למקומות מסוימים.

יובל שטנדל: הם יודעים שפרק זמן קצר הם נמצאים בסהרונים, משתחררים ואז הם מתפזרים ברחבי הארץ.

דוד אזולאי: הרישום מתקיים באותם סהרונים?

יובל שטנדל: כן.

דוד אזולאי: אבל יש כאלה שלא מגיעים דרך הסהרונים.

יובל שטנדל: יש רישום ראשוני שנערך על ידי הצבא כאשר הם נתפסים על גדר הגבול ואחר כך הם עוברים את כל הסינון והרישום גם בתוך הסהרון.

גדעון בר-לב: בשעתו ניהלנו מאבק עיקש בנושא ההגבלה שניתנה בנושא של גדרה-חדרה.

גדעון בר-לב: בסופו של דבר השכל הישר ניצח וביטלו את ההגדרה כי הייתה נהירה אדירה לכאן.

גדעון בר-לב: אפילו אילת בשלב כלשהו הצליחה להגיע להבנות עם רשות ההגירה ואז כתבו להם שהם רשאים להימצא דרומה לגדרה וצפונה לחדרה, למעט אילת.

גדעון בר-לב: שאלתי אותם לשם מה לכתוב כל כך הרבה, שיכתבו שהם רשאים להיות בערד בלבד, כי זה מה שקרה.

גדעון בר-לב: ברגע שבוטל הנושא של גדרה-חדרה וניתנה אפשרות תנועה בכל מקום בארץ, הלחץ המסיבי שהיה על ערד פחת.

יעקב כץ: כן, אבל הוא יחזור בחזרה כי מאז שראש הממשלה הודיע, בעקבות סיור של הוועדה שלנו בדרום, שעומדים לעשות מכשול, הם דוחפים כמה שיותר, ואם עד עכשיו ראינו כ-500-600 שנכנסים מדי חודש, המספר עלה עכשיו ללמעלה מאלף לפי דיווחים של הצבא וזה ממש קורה כל יום.

יעקב כץ: לכן בסהרונים ובקציעות, הם עכשיו דוחפים אותם החוצה והתחלופה היא מהירה מאוד כי מדובר ב- 60-70-80 אנשים ביום שעוברים את הגבול ושיודעים עליהם.

יעקב כץ: זאת אומרת, רציתי לבשר לכם שהם יחזרו לערד.

רחל אברמזון: אני מנהלת מחלקת החינוך בעיריית ערד.

רחל אברמזון: אנחנו מדברים היום על 105 ילדים שנמצאים במערכת החינוך שלנו מגילאי 3 עד כיתה ט' בתיכון.

רחל אברמזון: אנחנו מדברים על 36 ילדים בגני הילדים כאשר בגנים יש לנו כ-15 ילדים שהם משולבים ב-11 גנים שלנו, חלקם נמצאים כאן שנה שנייה, ויש גן אחד שפתחנו אותו במהלך שנת הלימודים הזאת כדי ליצור איזושהי הסתגלות יותר טובה לילדים.

רחל אברמזון: מדובר בגן קלט שמונה 17 ילדים בו נבקר היום.

דוד אזולאי: איך הם מוגדרים אצלכם?

דוד אזולאי: מה ההגדרה של ילד כזה?

דוד אזולאי: הוא תלמיד מן המניין?

רחל אברמזון: אנחנו מדווחים עליו למשרד החינוך על פי המספר שניתן להורים שם הם קולטים אותו ומעבירים אלינו אישור.

דוד אזולאי: מי נתן להם את המספר הזה?

רחל אברמזון: האשרה שמגיעה אלינו, למרות שהיא לא תמיד בתוקף, אבל משרד הפנים נותן להם איזושהי אשרה.

יעקב כץ: הם משולבים גם בבתי הספר החרדים והדתיים?

רחל אברמזון: לא.

רחל אברמזון: השילוב הוא רק במערכת הממלכתית.

רחל אברמזון: בבתי הספר היסודיים כ-12-13 ילדים בכל בית ספר יסודי והם מחולקים בארבעה בתי ספר יסודיים.

רחל אברמזון: בתיכון יש 17 תלמידים מכיתה ז', ח' ו-ט'.

רחל אברמזון: לגבי הילדים בתיכון יצרנו גם איזה שהם סידורים מיוחדים כדי לאפשר להם הסתגלות כי הם באים עם פערים לימודיים מאוד גדולים.

רחל אברמזון: משרד החינוך מטעמו הקצה לנו אי-אילו שעות סיוע ותגבור בתוך המערכת, גם בגני הילדים וגם בבתי הספר היסודיים.

רחל אברמזון: יחד עם זאת, מכיוון שהמשאבים הם מאוד דלים, מנהלי בתי הספר התגייסו והם נותנים גם מהמשאבים שלהם בתוך בתי הספר כדי לאפשר איזשהו תגבור עד כמה שאפשר וניתן כדי לקדם את הילדים.

רחל אברמזון: הקשיים שאנחנו מזהים הם קודם כל בפערים הלימודיים שהם מאוד גדולים.

רחל אברמזון: בגילאים הצעירים אנחנו פחות מזהים את זה.

רחל אברמזון: אנחנו גם רואים שהילדים הצעירים שנקלטו והם כבר שנה שנייה כאן, הם מתקדמים מאוד יפה וגם משתלבים חברתית יפה.

רחל אברמזון: ככל שהגיל עולה, ההשתלבות היא בעייתית והפערים הלימודיים הם גדולים.

רחל אברמזון: מדובר בשליטה בשפה, שליטה בקודים חברתיים ותרבותיים, ואי ביקור סדיר.

דוד אזולאי: יש חיכוכים בין האוכלוסייה המקומית לבינם?

רחל אברמזון: זה לא בא לידי ביטוי בבתי הספר.

רחל אברמזון: בבית הספר הם תלמידים ככל התלמידים.

חמד עמאר: הילדים שבגן, יש ילדים שנולדו כאן?

רחל אברמזון: לא.

רחל אברמזון: רוב הילדים הם ילדים שהגיעו לכאן עם ההורים, אבל אלה שנולדו, היו במעונות.

אבי הלר: באוגוסט 2007, לפני הגעתו של מר בר-לב כיושב ראש העיר, הייתי ראש עיר ממונה למשך חודשיים והיינו צריכים לפתוח את שנת הלימודים ב-1 בספטמבר 2007, אז היו לנו 16 ילדים.

אבי הלר: תראו בכמה גדלנו עד היום.

דוד אזולאי: והיד עוד נטויה.

עליזה בראון: אני מנהלת המחלקה לשירותים חברתיים בעיריית ערד.

עליזה בראון: כמו שנאמר, אין לנו נתונים על המספרים המדויקים.

עליזה בראון: כמובן אין מדיניות ממשלתית לגבי העובדים הזרים.

עליזה בראון: בתחילת הדרך השתדלנו לעשות קליטה כפי שאנחנו עושים עם עולים חדשים.

עליזה בראון: יצאנו ונפגשנו עם האוכלוסייה, נפגשנו עם מנהיגי העדה כדי שתהיה קצת אוריינטציה.

דוד אזולאי: יש להם כבר הנהגה מקומית כאן?

עליזה בראון: יש להם הנהגה מקומית.

יעקב כץ: מדובר בנוצרים או במוסלמים?

עליזה בראון: מוסלמים ונוצרים.

עליזה בראון: גם וגם.

עליזה בראון: קיבלנו אישור מיוחד ממשרד הרווחה לקלוט במעונות חלק מהילדים שנמצאים בסיכון.

עליזה בראון: מספר הפניות למחלקה הלך וגדל.

עליזה בראון: כמובן שלא קיבלנו כל משאבים, גם לא של כוח אדם.

עליזה בראון: כדי לטפל, צריך להבין את השפה.

עליזה בראון: אנחנו היום מטפלים ב-45 ילדים שאובחנו כילדים בסיכון.

עליזה בראון: אלה ילדים שנעזבו על ידי ההורים שלהם כדי שהם יוכלו ללכת לעבודה, אלימות במשפחה, אלימות כלפי ילדים.

דוד אזולאי: הרשות המקומית באמצעים הדלים שלה צריכה לטפל בכל הבעיות שגבירתי מזכירה עכשיו?

עליזה בראון: לפי האמנה הבין לאומית אנחנו חייבים לטפל בילדים בסיכון ולכן זה מה שאנחנו עושים.

עליזה בראון: בנוסף אנחנו מטפלים בנשים נפגעות אלימות.

דוד אזולאי: את יכולה להציג בפני הוועדה נתונים לגבי כמה תיקים מטופלים אצלכם?

עליזה בראון: כרגע מטופלים 45 ילדים שאובחנו כילדים בסיכון.

עליזה בראון: מדובר ב-50 משפחות וכאשר אני אומרת 45 ילדים, לפעמים מדובר בשני ילדים או בשלושה ילדים בתוך משפחה.

עליזה בראון: אנחנו מכבים שריפות.

עליזה בראון: לפעמים אנחנו מכניסים ילדים למשפחה מטפלת אבל אנחנו לא מסוגלים לעשות את המעקב ואם לא נעשה את המעקב, זה מחר יחזור לפתחנו.

דוד אזולאי: כאשר אתם מטפלים באותם ילדים בסיכון באותם אמצעים שאין לכם, זה בא על חשבון האוכלוסייה ה מקומית?

עליזה בראון: כן.

דוד אזולאי: כלומר, השירות לאוכלוסייה המקומית לקוי בגלל זה?

קריאה: לא, לא לקוי.

קריאה: נפגע.

גדעון בר-לב: נפגע.

גדעון בר-לב: לא לקוי.

עליזה בראון: כוח האדם שלנו מוגבל.

גדעון בר-לב: לא קיבלנו תוספת של כוח אדם.

דוד אזולאי: ברגע שאין תוספת תקציבית, תרצו או לא תרצו, זה שירות לקוי.

דוד אזולאי: אתה יודע שגם רשות מקומית שמקבלת את כל האמצעים שלה, היא לא מתמודדת עם הבעיות.

דוד אזולאי: כאן נותנים להם גיבנת ואף אחד לא דואג לטפל בה.

עליזה בראון: יש עומס רב על פקידות הסעד, על טיפות חלב וכולי.

עליזה בראון: אנחנו כמובן מרגישים את זה.

דוד אזולאי: אני מציע שנסיים את החלק הזה.

דוד אזולאי: חשוב לי שנצא עכשיו לסיור ובגמר הסיור נחזור לכאן ואז נפתח את הדיון אחרי שראינו בעיניים את הדברים.

רחל אברמזון: אנחנו יוצאים לבקר בשני מוסדות חינוך.

רחל אברמזון: בית ספר יסודי אחד שמייצג שם מחכים לנו ואחר כך ניסע לגן רימון, לגן הקלט.

גדעון בר-לב: אחרי הסיורים האלה אנחנו נקיים סיור במרכז העיר, שם יש אזורי מגורים.

דוד אזולאי: גבירתי המנהלת, נמצאים כאן חברי הכנסת, נציגים של משרד הפנים, משרד החינוך, משרד הרווחה, המשטרה ועוד.

יפה ניניו: ברוכים הבאים לבית ספר אבישור.

יפה ניניו: בית ספר אבישור הוא בית ספר יסודי שש-שנתי.

יפה ניניו: מאז ומתמיד בית ספר אבישור היה בית ספר קולט עלייה, כך שבהיסטוריה שלנו ובאג'נדה הבית ספרית יש לנו קליטת עלייה שהיא חלק מהמשימה שלנו.

יפה ניניו: כבר לפני שנתיים התחלנו בקליטת ילדי העובדים שהגיעו לערד.

יפה ניניו: נכון להיום בבית הספר לומדים 12 ילדים מדארפור ואנחנו נציג כמה נתונים.

יעקב כץ: כאשר את אומרת דארפור, את מתכוונת לאריתריאה.

גדעון בר-לב: דארפור הוא קטע קטן.

גדעון בר-לב: את מדברת על ילדי הזרים.

יפה ניניו: בסדר.

יפה ניניו: אני מקבלת את ההערה.

יפה ניניו: ילדי הזרים.

יפה ניניו: זה הפילוח שלנו.

יפה ניניו: 12 ילדים זרים כפי שאתם רואים.

יפה ניניו: בכיתות א' יש לנו שישה ילדים מדארפור, בכיתה ב' יש ילד אחד, בכיתה ד' יש שלושה ילדים, בכיתה ה' יש ילד אחד, ובכיתה ו' יש לנו ילד אחד.

יפה ניניו: שימו לב שבכיתה א' יש שישה תלמידים על ארבעים תלמידים ובאחוזים תוכלו לראות שהמספר הוא מאוד גדול.

יפה ניניו: מבחינת העבודה שלנו עם ילדי הזרים.

יפה ניניו: אנחנו אמנם קיבלנו שבע שעות תקן באמצעותן אנחנו אמורים להקנות לילדים שליטה בשפה כך שהם יוכלו להשתלב בכיתה.

יפה ניניו: מיותר לציין שהעבודה מול ילדי העובדים הזרים לא מסתפקת ולא מתמקדת אך ורק בהקניית שפה אלא אנחנו מדברים כאן על פערים תרבותיים מאוד גדולים, על חסכים מאוד גדולים וצריך להשלים הרבה מאוד ידע בסיסי עוד בטרם אתה מטפל בכלל בנושא השפה.

יפה ניניו: אנחנו עוסקים בהעשרת אוצר מלים, אנחנו משתמשים בסביבה מתוקשבת כדי לעורר בהם מוטיבציה ללמוד את השפה כאשר בסך הכל מאוד מאוד קשה להם המעבר הזה לשפה העברית ולתרבות הישראלית.

יפה ניניו: מבחינת התוכניות אנחנו משתדלים מאוד בכיתה א' לקחת אותם כמו שאנחנו לוקחים את ילדי א' שלנו ולהקנות להם את השפה.

יפה ניניו: לגבי הילדים הבוגרים, אנחנו בכל זאת רוצים להתאים מנטלית לגיל הילדים.

יפה ניניו: אי אפשר ללמד ילד בן 12 כמו שאתה מלמד ילד בכיתה א' ולכן צריך להכין להם תוכנית אישית שמותאמת לגיל שלהם וליכולת שלהם לקלוט את הסביבה ואת המושגים.

יפה ניניו: אני רוצה לציין שיש לנו בבית הספר כמובן שתי רמות.

יפה ניניו: יש לנו את ילדי העובדים הזרים שהגיעו אלינו בשנה שעברה ויש את אלו שנכנסו השנה וביניהם יש פער מאוד מאוד גדול.

יעקב כץ: הם מצטרפים גם במהלך השנה?

יעקב כץ: נניח עכשיו שוחררה משפחת מסתננים מקציעות או מסהרונים והיא הגיעה לערד.

יעקב כץ: הילד יכול לבוא וללמוד בבית הספר?

יפה ניניו: בוודאי.

יפה ניניו: הוא מגיע אל מחלקת התרבות.

יעקב כץ: אז יכול להיות שהמספר יגדל.

יפה ניניו: ודאי.

יפה ניניו: אגב, המספר הוא מאוד דינאמי כי גם הם עצמם נעים ועוברים לגור במקומות שונים.

יפה ניניו: אנחנו כמובן לוקחים את הילדים בתחילת השנה ולכל אחד עושים מבחן אישי.

יפה ניניו: אנחנו עושים עבודה מול הילדים כעבודה פרטנית ממש.

יפה ניניו: כל אחד זקוק לחניכה אישית שלו.

יפה ניניו: כאשר אני מדבר על חניכה אישית, אני מדברת לא רק על יכולות קוגניטיביות אלא אני מדברת גם על יכולות חברתיות כי לא כל אחד מהם מגיע עם אותן יכולות ויכולת להתערות בחברה חדשה.

יפה ניניו: יש ילדים שהם יותר סגורים ויותר מופנמים, יש ילדים שעברו חוויות מאוד קשות ושעדיין הם עוברים אותן, וזה בא לידי ביטוי בהתנהגות מאוד אגרסיבית ואלימה.

יפה ניניו: כאשר אני אומרת חניכה אישית, חניכה לוקחת בחשבון את המכלול של כל הגורמים אותם אני מציינת.

דוד אזולאי: מספר השעות שהקצה לך משרד החינוך לטובת הנושא הזה, נדמה לי שמדובר ב-13 שעות.

יפה ניניו: לא.

יפה ניניו: שבע שעות.

יפה ניניו: מה שאתה ראית, אלה השעות שכל כיתה מקבלת אבל הם לומדים בקבוצה.

דוד אזולאי: בסך הכל כמה שעות קיבלת?

יפה ניניו: קיבלתי בתקן שבע שעות אבל אנחנו נותנים יותר מכיוון שבית הספר הוא בית ספר חדש ויש לנו שעות.

יפה ניניו: אנחנו שוזרים את הילדים האלה גם בקבוצות הפרטניות על פי מידת היכולת.

יפה ניניו: אם יש ילד שכבר התחיל והוא מעורה בשיעורי מתמטיקה, הוא התחיל לעבוד, גם אם הוא עובד ברמה נמוכה, והוא משולב בכיתה בשיעורי מתמטיקה, אם יש שיעור פרטני שמתגבר את הכיתה, הוא יהיה חלק מהשיעור הזה.

דוד אזולאי: יש חיכוכים בין התלמידים?

יפה ניניו: יש חיכוכים רבים בין התלמידים.

דוד אזולאי: במה זה בא לידי ביטוי?

יפה ניניו: אני אציין שהחיכוכים הם בין משפחות התלמידים שלנו, של בית הספר.

יפה ניניו: יש התנגדות של ההורים הוותיקים לקליטת הילדים הזרים.

יפה ניניו: אני גם נתקלתי בעוד סיטואציה של הורים שבצעירותם היו בצבא זר והם עברו איזושהי חוויה בשבי או באיזשהו מחנה שבויים שהסודנים שמרו על המחנה הזה ויש להם עד עצם היום הזה טראומה והתנגדות ממש רבה לאוכלוסייה הזאת.

יפה ניניו: כל הטראומה וההתנגדות הזאת והחשש מפני הידבקות ממחלות ועוד כהנה וכהנה, עובר אל הילדים כמובן ועם זה אנחנו צריכים להתמודד.

יפה ניניו: אנחנו כמובן לא מוותרים ומבחינתנו כל ילדי בית הספר שווים ואנחנו עושים את כל המאמצים לפתור את כל הבעיות האלה.

יפה ניניו: לא אהיה אמינה אם אומר שמצליחים תמיד וכל הזמן לפשר ולגשר.

דוד אזולאי: כמה תלמידים נטשו את בית הספר כתוצאה מכניסתם של ילדי הזרים?

יפה ניניו: לדעתי אף אחד.

דוד אזולאי: יש נטייה כזאת?

יפה ניניו: אין נטייה כזאת אבל ביום שישי האחרון, לפני שבוע, הזמנתי לכאן את ילדי הגנים והוריהם ובמפגש של ההורים אתי, ההורים שאלו אותי, אחת השאלות הראשונות שנשאלתי במפגש, כמה ילדים לומדים אצלנו ומה הצפי שלי לגבי המספר בכיתה א' בשנה הבאה.

יפה ניניו: אני הבנתי מתוך השאלה שזה ישפיע מאוד על בחירת בית הספר.

יעקב כץ: אם מדובר בילדים מוסלמים, אין פנייה שלהם לשלוח אולי לבתי הספר של הבדואים?

יפה ניניו: לא ידוע לי.

פניה קירשנבאום: אני רואה שבאמת אתם עושים עבודת קודש ומנסים בכל זאת לקדם את הילדים האלה.

פניה קירשנבאום: האם זה גם פוגע במערכת הלימוד של יתר הילדים?

פניה קירשנבאום: האם זה גוזל שעות מהם וכמה זה פוגע ברמת הלימודים באופן כללי?

פניה קירשנבאום: כל בית ספר שואף להגיע לאיזושהי רמה ולהיות מצטיין.

פניה קירשנבאום: השאלה כמה פוגעת ההשקעה בילדים האלה בתוכנית הלימודים של הילדים שכבר נמצאים בבית הספר וכמה זה פוגע בהעלאת הילדים האלה שלב אחד קדימה.

יפה ניניו: ברור שכאשר יש עוגה וחלק מן העוגה אתה לוקח לעוד משהו, זה בא על חשבון ילדים בעלי צרכים מיוחדים שממילא אמורים לטפל בהם.

יפה ניניו: תמיד זה בא על חשבון כי הרי אנחנו לא מקבלים משאבים בלי סוף.

יפה ניניו: כאשר המורה נמצאת בכיתה והיא צריכה לתת מענה לכל אוכלוסיית התלמידים בכיתה, עכשיו נוספה לה עוד קבוצת התייחסות.

יפה ניניו: גם זמן המורה עכשיו מתחלק על פני יותר קבוצות.

יפה ניניו: מעבר לכך, ידוע שכיתה, כדי לעלות מדרגה מבחינת רמת התפקוד שלה, אתה צריך לקחת מלמטה את כל הילדים ולהעלות אותם למעלה.

יפה ניניו: אתה מעלה אותם למעלה, הכיתה עולה ברמה.

יפה ניניו: ברור שזה מנמיך בשיטה הקיימת וגורם לאיזושהי הנמכה.

יפה ניניו: ללא ספק קיימת הנמכה.

יפה ניניו: משתדלים מאוד למזער אותה, ואכן יש פעמים שמצליחים יותר ויש פעמים שמצליחים פחות.

יפה ניניו: אני יכולה לומר לך שבבית הספר אבישור, בית ספר למדעים, כל הפעולות שלנו הן מתכוונות לאוריינות מדעית שהיא בסדר חשיבה מאוד גבוה ולילדים האלה קשה מאוד להתחבר לזה.

פניה קירשנבאום: אתם עושים הקבצות בכיתות?

יפה ניניו: אסור.

יפה ניניו: חל איסור מוחלט על למידה ברמות.

יפה ניניו: זאת הנחיה של משרד החינוך.

יפה ניניו: יש את השעות הפרטניות ושם בכל זאת אתה לוקח איזושהי קבוצה שיש לה את אותה בעיה ואתה מטפל בה.

פניה קירשנבאום: גם השעות הפרטניות, יש לך מספר שעות מסוים.

יפה ניניו: נכון.

דוד אזולאי: גבירתי המנהלת, עם יד על הלב, לו הייתה ההחלטה תלויה בך, היית מקבלת את התלמידים האלה?

יפה ניניו: מבחינה פורמלית חינוכית, לא הייתי אומרת לא לאף תלמיד שרוצה לעבור את שערי בית הספר אבל מבחינת ההשפעה שלהם על מה שקורה בבית הספר, לא הייתי פוסלת לחלוטין אבל הייתי מקטינה את המספר.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב ראש, אני חושב שהשאלה אם לקבל אותם או לא לקבל אותם, היא צריכה להיות בגבול ולא כאן.

דוד אזולאי: אני אומר לכם למה אני שואל את השאלה.

דוד אזולאי: מה שקורה, זה דבר שלא נתון לבחירה.

דוד אזולאי: הם מגיעים לכאן, לא שואלים את העירייה, מנחיתים אותם כאן, העירייה צריכה להתמודד עם הבעיות ובזה נגמר העניין.

דוד אזולאי: אחר כך יקיימו דיונים תיאורטיים.

דוד אזולאי: כאשר אתה בשטח, אנחנו שומעים דברים שהם לא בדיוק הדברים שאנחנו שומעים.

גדעון בר-לב: מבחינת ההנחיות של משרד החינוך, אנחנו חייבים לקלוט אותם.

גדעון בר-לב: לגבי בית הספר שיפה מנהלת אותו, אני רוצה לומר שאנחנו בשנת 2003 עשינו מהפכה גדולה בבית הספר והצלחנו לגייס תורמים יהודים מארצות הברית ובית הספר הפך להיות בית ספר עם זיקה מדעית.

גדעון בר-לב: אנחנו משקיעים כאן מעל ומעבר למקובל.

גדעון בר-לב: ברור שההשקעה הזאת נעשתה עבור התלמידים הוותיקים מערד.

גדעון בר-לב: ברגע שיש לך עוד תלמידים, הם פוגעים בין השאר במטרה לשמה גויסו הכספים האלה.

יפה ניניו: המשפחות של הילדים הזרים, אין להן אוריינטציה עם הפנים לבית הספר, כך שהקשר עם המשפחות של הילדים האלה לוקה בחסר ושואף כמעט לאפס.

יפה ניניו: גם אם אנחנו רוצים ליצור איזושהי התקשרות כדי למנף את הכיתה שלהם, אנחנו מתקשים מאוד.

יפה ניניו: האוכלוסייה היא גם מאוד ענייה מבחינת משאבים, כך שאנחנו צריכים לספק לה צרכים נוספים.

יפה ניניו: בשבוע שעבר יצאנו לסיור לימודי והילדים האלה לא יכולים לממן את זה, כך שאנחנו כמובן לא נשאיר אותם מאחור וזה אומר שזה עוד נטל על תקציב בית הספר.

דוד אזולאי: מי מימן את הסיור הזה?

יפה ניניו: חלקו בית הספר וחלקו התלמידים.

דוד אזולאי: אותם ילדי זרים שלא שילמו, יצאו לסיור.

יפה ניניו: יצאו ללא תשלום.

יפה ניניו: זה כמובן יבוא על חשבון משהו אחר.

יפה ניניו: קושי מרכזי שלנו הוא גם מול השפה.

יפה ניניו: יש שם אולי אחד שהוא דובר אנגלית שאתו אנחנו יכולים לתקשר ולהסביר.

יפה ניניו: הילדים, חלקם הגדול באחוזים, מגיעים עם התנהגויות אלימות ואגרסיביות מאוד, וגם זה דורש התייחסות מאוד מיוחדת.

יפה ניניו: אני לא רוצה לציין רק תמונה שחורה.

יפה ניניו: אנחנו אוהבים את הילדים, אלה הם ילדים באשר הם ילדים וחשוב לי מאוד שתבינו את זה.

יפה ניניו: אנחנו נעלה למעלה לסיור בכיתה.

דוד אזולאי: אני מבקש שרק חברי הכנסת יסיירו בכיתה בה לומדים ילדי זרים.

דוד אזולאי: אני פותח את החלק השני של הישיבה.

דוד אזולאי: רבותיי, אנחנו עשינו סיור בו יכולנו לראות את הדברים ואת השילוב של ילדי הזרים במערכת החינוך והרווחה ואת תנאי המגורים.

דוד אזולאי: שמענו כולנו את הדברים ואני חושב – לפחות בהתרשמות שקיבלתי מחבריי חברי הכנסת – שכולנו היום למדנו עוד דבר אחד.

דוד אזולאי: אני יודע שלכל אחד יש כאן מחויבויות אבל התחייבנו שהדיון הזה יסתיים לכל המאוחר עד השעה 2:00 ונשתדל לעמוד בלוח הזמנים.

דוד אזולאי: לכן אני מבקש שנקפיד על לוח הזמנים וכל אחד שיקבל רשות דיבור, ידבר במשך חמש דקות, ובכך נשתדל לאפשר לכמה שיותר אנשים להתבטא.

דוד אזולאי: אני מבקש מעמיתי חבר הכנסת כץ לפתוח את הדיון.

יעקב כץ: תודה ליושב ראש, תודה לראש העיר, תודה לכל חברי המועצה, למתמודדים, אנשים שהתלוו אלינו ותודה לחברי הכנסת הרבים שבאו.

יעקב כץ: אני חושב שהעובדה שלסיור הזה הגיעו כל כך הרבה חברי כנסת היא כשלעצמה מעידה על כך שמדינת ישראל היום עומדת בבעיה לאומית ובבעיה קיומית בנושא ההסתננות.

יעקב כץ: אני מאוד מאוד מאמין לצה"ל ובסיורים קודמים ובישיבות ועדה שקיימנו הודיעו קציני צה"ל הבכירים שיש היום כמיליון סודנים ואריתראים שרוצים להיכנס למדינת ישראל.

יעקב כץ: אני רוצה לומר לכם שהטיפול שלנו בילדים, כפי שראינו היום, עם האהבה הרבה, מסירות הנפש, העובדה שחיילי צה"ל לוקחים ומביאים אותם ממקום למקום ומיישבים אותם, היא לא פלא בעיניי שכל סודני רוצה לבוא לכאן.

יעקב כץ: אנחנו רחמנים, גומלי חסדים, צדיקים ומטפלים בכל העולם.

יעקב כץ: אפשר להחליט מהיום אנחנו קולטים את תושבי סודן, אריתריאה, חוף השנהב ויהיו לנו כאן שלושה-ארבעה מיליון וזה ייצור לנו בעיה עם השכנים מסביב, אבל לא לשם כך התכנסנו.

יעקב כץ: אני רוצה לומר שמוטלת על כולנו לדרוש מראש הממשלה, שמאז שהוא הודיע על הגדר, ההסתננות לישראל גדלה כמעט במאה אחוזים ואולי ב-150 אחוזים, מ-20-30 ביום, לקרוב ל-60-70-80 ביום והמספר ילך ויגדל.

יעקב כץ: כרגע מדובר על קרוב ל-12 אלף איש בשנה.

יעקב כץ: שולחים להם מסרונים מארץ, שולחים לחבריהם אי-מיילים, הם ממלאים את בתי המלון ואנחנו ככלל לא אנשים ששונאים אנשים אבל מדינה צריכה להיות מדינה מתוקנת ולכן צריכה להיות קריאה משתי הוועדות לראש הממשלה שיכנס את הממשלה ואת הצוות של השביעייה, השמינייה או התשיעייה, יעבדו יום ולילה עד שיבואו עם פתרון כולל וחד משמעי איך לטפל בכל הנושא הזה.

יעקב כץ: זו בעיה לאומית ואקוטית של מדינת ישראל והיא צריכה להיפתר היום, היום, היום, היום.

יעקב כץ: צריכים להשפיע על ראש הממשלה כדי שיפתור את הבעיה היום.

יעקב כץ: אסור לאפשר ליותר מסתננים להיכנס למדינת ישראל.

יעקב כץ: איך נפתור את הבעיה עם אלה שכבר נמצאים כאן, זאת שאלה אחרת שצריך לדון בה, אבל זה לא כרגע נושא הדיון אלא נושא הדיון הוא לגבי העתיד.

דוד אזולאי: נציג צה"ל, ספר לנו איך נכנסים האנשים ומה קורה אחרי שהם נכנסים.

שרון הראל: כאשר הם מגיעים לגדר הגבול - בסך הכל הגבול עם מצרים בחלקו הגדול הוא ללא גדר – חלקם יושבים ומחכים לכוח צה"ל, חלקם נתפסים באופן מפתיע, הם מתושאלים באופן ראשוני מיד כאשר הם נכנסים ולאחר מכן הם מועברים למתקנים ובסוף הם מגיעים למתקן עיקרי שנמצא באזור קציעות, באזור כלא סהרונים, שם מתבצע תחקור מסודר של אנשי משרד הפנים לאותם אנשים זרים.

שרון הראל: מבחינת הזמנים, עד שהם נקלטים בכלא קציעות – כלא קציעות הוא בעצם מתקן סהרונים – בדרך כלל עוברות 24 שעות עד 48 שעות, למעט שבתות אז כלא סהרונים סגור ואז מגיעים ל-72 שעות.

שרון הראל: בזה תם הטיפול של הצבא.

דוד אזולאי: כל הימים האלה הם בעצם באחריות הצבא, על כל המשתמע מכך.

שרון הראל: הם באחריות הצבא על כל המשתמע מכך.

דוד אזולאי: יש אנשים שמביאים אותם?

דוד אזולאי: יש אנשים שמלווים אותם?

שרון הראל: בדרך כלל הם מגיעים אל הגבול ללא ליווי אבל את המבריחים הם פוגשים בעומק השטח – זה מה שאנחנו יודעים – ואלה מבריחים שיושבים בפזורות.

שרון הראל: אנחנו יודעים שהם משלמים 2,500 דולר מראש לאדם כדי להעביר אותם.

יעקב כץ: זאת אומרת, משפחה שמגיעה עם שישה-שבעה ילדים, צריכה לשלם 12 אלף דולר.

שרון הראל: אני לא יודע מה החישוב, אבל אנחנו יודעים על 2,500 דולר לראש.

שרון הראל: מביאים אותם קרוב לגדר ומצביעים להם על המקום שידוע למבריחים שדרכו יהיה קל יותר להסתנן וקשה יותר להיתפס.

שרון הראל: כך הם מגיעים לשטח ישראל.

דוד אזולאי: אחרי שהם חדרו, לפני שהגיעו לצבא, בשלב הביניים הזה, האם יש גורמים מתוך מדינת ישראל שמכוונים אותם או מנחים אותם?

שרון הראל: כאשר מדובר בהברחות פליליות, לא ההברחות עליהן אנחנו מדברים היום, בדרך כלל יש גורמים שנמצאים מהצד הישראלי.

חמד עמאר: מה זה הברחות פליליות?

דוד אזולאי: סמים.

מירי רגב: כלי נשק.

שרון הראל: הברחה של סחורות.

שרון הראל: כאשר מדובר בהסתננות, וראיתי סרטונים כאלה, בדרך כלל אין מישהו מהצד הישראלי.

חמד עמאר: אנחנו קיבלנו סקירה אחרת בגבול.

חמד עמאר: קיבלנו דיווח מפיקוד דרום ומהפרקליטות.

דוד אזולאי: מצליחים לתקשר אתם?

שרון הראל: לא מדובר כאן בחייל בודד שהוא בדרכו לבסיס אלא בכוחות שנמצאים על הגבול שמלווים בגששים.

שרון הראל: הגששים מבינים את השפה הערבית ומצליחים לתקשר אתם בכל מיני צורות.

דוד אזולאי: אחרי קציעות, מישהו מחכה להם?

דוד אזולאי: אני יודע שבקציעות מתבצע הרישום.

דוד אזולאי: אחר כך, הם יוצאים, מישהו מלווה אותם?

דוד אזולאי: מישהו מוביל אותם?

שרון הראל: אני לא יכול לומר לך.

שרון הראל: שוב, אני מזכיר שהטיפול של הצבא מסתיים ברגע שהם מועברים לכלא קציעות.

שרון הראל: שם בהקדם האפשרי מביאים אותם בפני הממונה על ביקורת הגבולות והם עוברים לחוק הכניסה לישראל.

חמד עמאר: מי מבצע את התחקיר הראשוני של המסתננים?

חמד עמאר: צה"ל?

שרון הראל: תשאול.

שרון הראל: התשאול הראשוני מתבצע על ידי חיילי צה"ל, בדרך כלל על ידי קצינים, גם קצינים שהם גששים.

שרון הראל: הם מבצעים את התשאול על פי פורמט מסודר שהוצא על ידי בית המשפט העליון ונמצא ראוי וסביר.

קריאה: זה עדיין לא הוחלט על ידי בג"ץ.

חמד עמאר: התשאול של צה"ל יכול לקבוע אם המסתנן הוא פליט או מהגר עבודה או שאין לכם את היכולת הזאת?

שרון הראל: התשאול של צה"ל לא יכול לקבוע.

חמד עמאר: אם אנחנו רוצים להפריט בין פליט למסתנן ומהגר עבודה, זה אפשרי?

שרון הראל: הוא נשאל למה הוא הגיע והוא אומר שהוא בא לחפש עבודה.

שרון הראל: זה אמור כמעט לגבי כולם.

אריה ביבי: אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, יושב ראש הוועדה הקרואה, מכובדיי, מדינת ישראל היא מדינה של רחמנים וטוב שכך.

אריה ביבי: העם היהודי עבר טראומה קשה מאוד אבל יחד עם זאת מה קורה לנו?

אריה ביבי: אני חושב שאנחנו השתגענו.

אריה ביבי: אין עוד מדינה בעולם, מדינה אחת – ואני הייתי בהרבה מדינות, גם כאשר הייתי בשירות וגם מחוץ לשירות – שאין לה גבול.

אריה ביבי: ארצות הברית שקוראת לעצמה המדינה הגדולה בנושא הדמוקרטי, יש לה גבול מחושמל עם מקסיקו, יש לה הליקופטרים שמסיירים בקו הזה, יש לה גששים, יש לה כלבים בקו הזה והיא לא מאפשרת כניסה למרות שגם אליה חודרים.

אריה ביבי: אני רוצה לומר לכם יותר מכך.

אריה ביבי: אלה שמגיעים מאריתריאה, מגיעים.

אריה ביבי: במצרים נמצאים במספר שלבים כשלושה מיליון שמחכים למסרונים, מחכים לטלפונים, מחכים עם מורה דרך כדי להגיע למדינת ישראל.

אריה ביבי: הצבא עוצר אנשים אבל אתם לא יודעים כמה חודרים.

אריה ביבי: התשאול של הצבא, אני אומר לכם כמה זמן הוא אורך.

אריה ביבי: מגיעים אנשי מילואים, מקבלים דף, ניתנת להם הדרכה במשך חצי שעה ואומרים להם שעם הדף הזה הם יתשאלו.

אריה ביבי: אם אני טועה, תקן אותי.

שרון הראל: אתה טועה.

אריה ביבי: תאמר לי כמה זמן אורך התשאול ומה מלמדים את אלה שעורכים את התשאול.

דוד אזולאי: אני מציע שתסיים את דבריך ולאחר מכן נאפשר לנציג הצבא להשיב לך.

אריה ביבי: אני חושב שכל מדינה שהיא הומנית ורוצה להתחלק אתנו, אין לנו בעיה.

אריה ביבי: כל אלה שמגיעים, אנחנו יכולים להושיב אותם על מטוסים על חשבון מדינת ישראל ולהחזיר אותם לאותה מדינה הומנית שרוצה בהם.

אריה ביבי: אני חושב שכאן אנחנו טועים.

אריה ביבי: אנחנו מדינה שיש לנו מיליון אנשים עניים ואנחנו לא צריכים לקלוט עוד מיליונים שיגיעו לכאן.

אריה ביבי: אם המצב הסוציו אקונומי של המיליון האלה, אנחנו מורידים את הסף.

אריה ביבי: אני אומר לכם שלא רק ערד נפגעה מהנושא הזה.

אריה ביבי: אם תהיו באילת, תיווכחו לדעת שבאילת המכה היא לא פחות קשה מאשר קיימת בערד.

אריה ביבי: הייתי אצל ראש עיריית אילת והוא בכה בדמעות ושאל איך אפשר להיפטר מהגזרה הזאת.

אריה ביבי: צריך לומר לראש הממשלה שיתחיל את הקמת הגדר ושיעשה זאת אתמול ולא היום.

אריה ביבי: מי שרוצה לעבור, שיעבור בנקודת גבול מבוקרת.

אריה ביבי: נקודת הגבול המבוקרת היא זאת שתאמר אם הוא יעבור ובה ישבו אנשים שהם לא מילואימניקים ולא אנשים, עם כל הכבוד להם, שמקבלים דף תדרוך או ישבו בחדר ליום תדרוך.

אריה ביבי: תשאול הוא מקצוע.

אריה ביבי: בבקרת הגבול יודעים לערוך תשאול ויודעים איך לתשאל את האנשים.

אריה ביבי: אם יש באמת מקרים הומניים שמדינת ישראל יכולה לקלוט, 300-400 אנשים בשנה, אני לא נגד זה.

אריה ביבי: אם ספינה עומדת לטבוע ומדינת ישראל מצילה את האנשים, את הפליטים שעליה, אני לא נגד זה, אם יורים על מישהו ורודפים אחריו והוא מבקש מקלט במדינת ישראל, אני לא נגד זה, אבל אני נגד כל הנהירה הזאת של מיליוני האנשים שייכנסו למדינת ישראל כי אנחנו כבר לא נהיה מדינת היהודים ואני לא יודע איזה שם ניתן למדינה שלנו.

דוד אזולאי: נציג יחידת עוז.

דוד אזולאי: תאמר לי בבקשה היכן אתם משתלבים.

עמי עטיה: אני מנהל מרחב דרום של יחידת עוז.

עמי עטיה: אנחנו זרוע האכיפה של משרד הפנים.

עמי עטיה: לפני כן הייתי ממונה ביקורת גבולות בקציעות ואני יכול לומר שהייתי בין הראשונים שנתקל ביוני 2007 במסתננים הראשונים שהגיעו לקציעות.

עמי עטיה: עשיתי כ-4,000 שימועים לאותם מסתננים.

יעקב כץ: מאז 2007 ועד היום מדובר בלמעלה מ-20 אלף אנשים.

עמי עטיה: כן.

עמי עטיה: הנתונים שלנו הם אלה שאנחנו מקבלים מפיקוד דרום, מקציעות, מהאנשים שלנו במקום.

עמי עטיה: משנת 2007 נכנסו למדינת ישראל 20,360 אנשים.

יעקב כץ: ידועים.

עמי עטיה: ידועים.

דוד אזולאי: דרך הגבול הדרומי.

עמי עטיה: דרך הגבול הדרומי.

עמי עטיה: זה מה שידוע.

עמי עטיה: זה מספר האנשים שהצבא תפס והם עברו דרך קציעות.

דוד אזולאי: עם יד על הלב, אתה יודע שיש גם כאלה שלא נתפסים.

עמי עטיה: אני יודע לא כי אני נביא אלא אני פשוט תופס אותם אחרי כן בתפקידי הנוכחי.

דוד אזולאי: כלומר, התופעה קיימת.

עמי עטיה: כן.

דוד אזולאי: אבל אין לך את הנתונים.

עמי עטיה: של אלה שלא עברו דרכנו.

דוד אזולאי: זה נתון בלתי ידוע.

עמי עטיה: אכן, נתון בלתי ידוע.

עמי עטיה: מה-1 ביולי 2009, על פי הנתונים שלנו, נתפסו 2,973 אנשים רשומים.

עמי עטיה: אלה הנתונים שקיבלנו מהצבא ומקציעות.

שרון הראל: ב-2009 – 7,703 אנשים.

שרון הראל: בשנת 2008 – 5,000 ומשהו.

דוד אזולאי: נציג הצבא, אני רוצה לשמוע דווקא ממך את הנתונים.

דוד אזולאי: תן לנו את הנתונים שיש לך.

שרון הראל: בשנת 2008 – 7,703 אנשים.

שרון הראל: בשנת 2009 – 4,400-5,000 אנשים.

שרון הראל: מה שכן, העלייה הגדולה הייתה ברבעון האחרון של 2009, אז נכנסו כמעט שליש מסך המסתננים באותה שנה.

שרון הראל: עד ה-14 בפברואר 2010, החל מה-1 בינואר 2010, נכנסו משהו כמו 350 ומשהו אנשים.

דוד אזולאי: כלומר, ההכרזה של ראש הממשלה – אני רק שואל – על הקמת גדר גרמה לכך שיש היום חדירה יותר גדולה?

דוד אזולאי: ההכרזה של ראש הממשלה, נדמה לי שהייתה לפני כחודש.

שרון הראל: העלייה הגדולה התחילה כבר מאוקטובר.

שרון הראל: אני לא יכול לענות לך על כך.

יעקב כץ: אם הוא יחליט שהוא מקבל את כולם, אולי תהיה ירידה.

דוד אזולאי: אני רוצה לחזור לנציג יחידת עוז.

דוד אזולאי: הנתונים שאתה מוסר לנו, הם 2,973 עד 2009.

עמי עטיה: מה-1 ביולי 2009 עד היום – 2,973.

עמי עטיה: אני אתן הקדמה קצרה, ברשותך, כדי שקצת יבינו את התהליך.

עמי עטיה: אחרי שהצבא תופס את האנשים, אני לא יודע מה רמת השימוע וכמה זמן הוא אורך.

עמי עטיה: אחרי כך הם עוברים לאיזשהו בסיס שנמצא ליד קציעות.

עמי עטיה: בבסיס הזה נמצאים מתשאלים.

עמי עטיה: יש יחידת תשאול למשרד הפנים, לרשות שמחולקת היום לכמה יחידות.

עמי עטיה: אחת היחידות היא יחידת תשאול כאשר כל התפקיד של אותם האנשים בבסיס הקיים הוא לעשות את התשאול הראשוני.

עמי עטיה: אחרי כן האיש עובר לקציעות ושם הוא עובר את כל תהליך הקליטה של אסיר.

עמי עטיה: לאחר מכן הוא עובר לממונה ביקורת גבולות ועובר עוד שימוע וזה שימוע עומק.

עמי עטיה: לאחר מכן מתקבלת החלטה.

עמי עטיה: עם הסודנים והאריתראים המדיניות היא מאוד ברורה והם מקבלים אשרת שהייה בלבד.

עמי עטיה: מי שלא יודע, אשרה א/5 זה הליך מדורג, אבל אשרה 2/א/5 היא אשרה שהומצאה לטובת אותם אנשים שהגיעו מהגבול ואין לנו איך להעביר אותם למדינות מוצאם, אריתריאה וסודן.

עמי עטיה: אלה שתי המדינות העיקריות שאנחנו לא יכולים להחזיר אליהן אנשים.

עמי עטיה: שמעתי בסיור שיחידת עוז לא מבצעת את תפקידה, אבל אנחנו לא קובעים מדיניות אלא מבצעים אותה.

עמי עטיה: כל מי שנמצא באשרה ס/2/א/5, הוא הוכרז כסודני או אריתראי, על ידי הרשויות.

עמי עטיה: צריך לומר את הדברים האלה חד משמעית.

יעקב כץ: גם חוף השנהב.

עמי עטיה: לא.

עמי עטיה: ממש לא.

עמי עטיה: כל מערב אפריקה, כל מדינה באפריקה, יש לנו הסכם הסגרה ובמידה והאיש לא עונה על הקריטריונים של יחידת ה-RSD שהיא עוד יחידה במשרד הפנים שמה-1 ביולי החליפה את נציבות האו"ם לפליטים, זאת אותה יחידה שמבצעת תשאול, כך שבמידה שהאיש מחוף השנהב מבקש איזשהו מעמד של פליט, בפרק זמן מסוים מודיעים ----

יעקב כץ: כמה הושבו לחוף השנהב?

אריה ביבי: מה אתם עושים עם אדם שאתם תופסים והוא אומר שאין לו תעודה?

אריה ביבי: איך אתה קורא לו?

עמי עטיה: כרגע אני קורא לו פלוני אלמוני, אבל אני מביא אותו אלי ליחידה ומבצע לו קודם כל ביומטרי, אחרי כן אני עושה את התשאול הראשוני עם מתורגמן כפי שצריך לעשות.

עמי עטיה: בסופו של דבר אני יודע מי הוא ומה הוא ואז אני מטפל בו.

עמי עטיה: אם הוא מחוף השנהב, לחוף השנהב כבר החזרנו, לניגריה החזרנו, לכל מערב אפריקה החזרנו.

עמי עטיה: הבעיה היחידה, וכמו שאמר חבר הכנסת זה לא רק בערד אלא זה גם באילת – אני מדבר כרגע על הדרום – גם באשדוד, גם באשקלון וגם בעיירות הפיתוח, היא עם סודנים ואריתראים שאין החלטה מדינית לגביהם.

דוד אזולאי: למה אי אפשר להחזיר לאריתריאה?

עמי עטיה: אני חושב שהיה צריך להיות כאן נציג משרד החוץ.

עמי עטיה: אני חושב שהיה צריך להיות כאן

עמי עטיה: גם נציג מה-RSD ונציג של ממונה ביקורת גבולות מטעם משרד הפנים.

עמי עטיה: אני יודע, אבל לא בסמכותי לענות על השאלה.

דוד אזולאי: לגבי אותם עובדים, אחרי שעשיתם את כל התשאול, מה יצא מהתשאול?

דוד אזולאי: אתה שולח אותו עם אותו אישור ביד וזהו.

עמי עטיה: כן.

עמי עטיה: מי שנותן לו את האישור הזה בכלא זה ממונה ביקורת.

דוד אזולאי: ממה הוא יחיה?

עמי עטיה: שוב אני אומר שמדובר במדיניות.

עמי עטיה: מצד אחד אתה נותן לו את האשרה ואתה אומר לו שזאת אשרת שהייה בלבד.

עמי עטיה: עשינו אכיפה בים המלח ולא אמרנו לבתי המלון שאסור להם להעסיק את האנשים כי ממה הם יחיו?

דוד אזולאי: כלומר, אלה שנמצאים עם אותו אישור עליו אתה מדבר, בעצם יש לו אישור שהייה אבל לא אישור עבודה.

עמי עטיה: נכון.

דוד אזולאי: והוא עובד לא חוקי באותו בית מלון.

עמי עטיה: אמת, אבל בפועל מדינת ישראל יודעת על כך.

יעקב כץ: בפועל מדינת ישראל מחזיקה עבודתם של מאות ואלפים שגרים בערד או באילת.

עמי עטיה: לצורך העניין, כאשר אחי משתחרר מצה"ל ורוצה לעבוד בעבודה מועדפת בים המלח, אין לו מקום עבודה.

פניה קירשנבאום: אנחנו נמצאים בעיר ערד ואנחנו מדברים על המדיניות שגם אליה אני אתייחס.

פניה קירשנבאום: אם אני נמצאת כאן, אני תוהה ושואלת את עצמי שאלות מעבר למה שראינו.

פניה קירשנבאום: ראינו את מערכת החינוך, וראינו פגיעה במערכת החינוך בעיר ערד, ואנחנו יודעים את כל הבעייתיות של ערי פיתוח ופריפריה, כך שכאשר נופל נטל כזה, אנחנו יודעים לאן הוא מוביל.

פניה קירשנבאום: עדיין לא דיברנו על הביטחון האישי של התושבים בעיר ערד.

פניה קירשנבאום: השאלה שאני רוצה לשאול את נציג המשטרה היא מה רמת הפשיעה בעיר מאז הגיעו לכאן המסתננים/פליטים/מחפשי עבודה, עוד לא הגדרנו אותם.

פניה קירשנבאום: מה קורה לגבי האלימות במשפחה?

פניה קירשנבאום: איך זה מתבטא בביטחון האישי של תושבי העיר ערד?

פניה קירשנבאום: בכלל, לאן זה מוביל את העיר?

פניה קירשנבאום: אני אשמח לשמוע תשובות על השאלות האלה.

פניה קירשנבאום: אני רוצה להציע לוועדה, ואני מבקשת שנאשר את זה ונעביר את זה כהחלטה שלנו, שנדרוש מראש הממשלה להקים ועדה מיוחדת בתיאום עם עיריית ערד, אבל בעיקר עם ועדת הפנים, ולהחליט על פינוי מדורג של האנשים האלה.

פניה קירשנבאום: אני מציעה שייבדקו כל הנסיבות.

דוד אזולאי: תרשי לי, אני אקטע את דבריך.

דוד אזולאי: הנושא הזה לא עומד על סדר היום.

דוד אזולאי: הנושא היחיד שעומד על סדר היום הוא הצעת החוק שהונחה בפנינו וזה הדיון השני שאנחנו מקיימים בנושא הזה.

דוד אזולאי: הנושא שאת מעלה שווה דיון ואני לא מקל ראש בבקשתך, אבל לא הייתי רוצה כרגע לערב מין בשאינו מינו.

פניה קירשנבאום: בסדר.

פניה קירשנבאום: נתייחס בסיור הזה לנושא החקיקה, אבל אני גם מעלה ומבקשת ממך לקיים דיון בוועדה על הנושא של המשך הטיפול בבעיה הזאת.

דוד אזולאי: אדוני נציג המשטרה.

דוד אזולאי: אנחנו סיירנו כאן היום ושאלתי בין היתר אם יש חיכוכים בין האוכלוסייה המקומית לבין אוכלוסיית הזרים.

דוד אזולאי: אני מבקש לדעת ממך האם יש לכם רישום של תלונות שמגיעות מתושבי המקום כלפי האוכלוסייה הזאת או בעיות פנימיות בתוך האוכלוסייה שמגיעות לטיפולכם.

דוד אזולאי: תתייחס גם לנושא הפשיעה, אלכוהול, סמים וכולי.

נציג המשטרה: נתונים מדויקים אני לא יכול לתת לך.

דוד אזולאי: זה הדבר הכי חשוב.

דוד אזולאי: לכן אתה כאן.

נציג המשטרה: אני יכול לומר לך שהפשיעה נובעת בעיקר מעבירות במשפחה, דבר שמאוד נפוץ כאן.

נציג המשטרה: עבירות בין האוכלוסייה המקומית לבין העובדים הזרים למיניהם, אין הרבה כאלה.

נציג המשטרה: עבירות במשפחה, אנחנו רואים פגיעה בילדים בתוך הבתים.

נציג המשטרה: כלומר, הם משאירים אותם בבית והולכים לעבוד, דבר שקורה פעמים רבות.

נציג המשטרה: הם שותים.

נציג המשטרה: הם נמצאים במרכז המסחרי אבל הם לא מציקים לאוכלוסייה.

נציג המשטרה: אין לנו הרבה תלונות מאוכלוסייה מקומית לגבי אותם זרים.

פניה קירשנבאום: עד כמה זה פוגע בבילוי התושבים המקומיים ובהסתובבות ברחובות?

פניה קירשנבאום: עד כמה זה פוגע בהרגשת הביטחון האישי שלהם בעיר?

נציג המשטרה: לדעתי ברמה גבוהה כי אנחנו מקבלים הרבה טלפונים, הודעות של אזרחים תמימים שאפילו לא מזדהים אלא מדווחים על קבוצה שיושבת במרכז המסחרי או בכל שכונה אחרת ושותה.

נציג המשטרה: בינם לבין עצמם יש עבירות של אלימות ואנחנו נתקלים במקרים כאלה אחרי שהם שותים, אבל בינם לבין האוכלוסייה המקומית, הייתה קטטה אחת עם עולים מחבר העמים.

נציג המשטרה: כמו שאמרתי, עיקר העבירות הן שכרות, התעללות בחסרי ישע.

מירי רגב: היו גם פרסומים על אונס.

נציג המשטרה: זה היה אבא.

נציג המשטרה: אלימות במשפחה בין בני הזוג, זה דבר שקורה.

פניה קירשנבאום: אתה תושב המקום?

קריאה: ממושב סמוך.

פניה קירשנבאום: אני רוצה לשאול את תושבי המקום, אלה שיש להם ילדים, האם הם יכולים לתת לילדים שלהם להסתובב ברחובות אחרי שעה 8 בערב ולהרגיש בטוחים.

קריאה: התשובה – כן.

גדעון בר-לב: תרשו לי להתערב, מאחר שאני תושב המקום ואני מסתובב כאן כל ערב.

גדעון בר-לב: בחוץ אין שום בעיה להסתובב בעיר ערד, לא בבוקר, לא בצהרים ולא בערב.

גדעון בר-לב: הבעיה שאת העלית לגבי האונס, זה היה בתוך המשפחה שלהם.

גדעון בר-לב: אלה בדיוק הבעיות שאורן סיפר עליהם ומחלקת הרווחה עוסקת בהן.

גדעון בר-לב: אלימות בתוך המשפחה, בין הילדים ובין בני הזוג, אבל אין אלימות ברחוב ולא כלפי תושבי העיר.

נציג המשטרה: האלימות, אם היא קיימת, היא בינם לבין עצמם.

דוד אזולאי: יש לכם נתונים לגבי כמה תיקים נפתחו?

דוד אזולאי: מה אתם עושים אתם?

דוד אזולאי: הוגשה תלונה, באתם, ראיתם סכסוך בין שניים כאלה, מה אתם עושים?

חמד עמאר: כמה תלונות יש לכם בתוך המשפחה?

נציג המשטרה: אני יכול לבדוק.

נציג המשטרה: אני צריך לפנות למרכז החקירות.

מירי רגב: אני מברכת את היושב ראש על הסיור ואת העיר המארחת שסייעה לקיום הסיור הזה.

מירי רגב: כמו שאמר היושב ראש, זה הדיון השני.

מירי רגב: הנושא של המסתננים הוא נושא מטריד משום שהוא בעצם מאיים על עצם היותנו מדינה יהודית ומדינת ישראל שאנחנו צריכים לשמור עליה מבחינה דמוגרפית.

מירי רגב: בוודאי אנחנו כיהודים, אין לנו שום בעיה עם כל סוגיית הפליטים אבל צריך לעשות הפרדה מאוד ברורה בין מסתננים לבין פליטים.

מירי רגב: כל מי שמסתנן, צריך לחזור לארץ מוצאו.

מירי רגב: כל מי שהוא פליט, ייקלט במדינת ישראל ולא בחצר האחורית של מדינת ישראל.

מירי רגב: הוא ייקלט בכל מדינת ישראל, בכל מקום, ולא רק במקומות שהם החצר האחורית של מדינת ישראל.

מירי רגב: בכל מקום בארץ ייקלטו אותם פליטים כפי שנכון וראוי שאנחנו נעשה.

מירי רגב: מצד שני, יש כאן הרבה מאוד אנשים שמגיעים למדינת ישראל כדי לחפש עבודה, כדי שתהיה להם תעסוקה והם לא שייכים לקטיגוריית הפליטים.

מירי רגב: אין מדינה בעולם שאפשר להגיע אליה ברגל אבל מאפריקה עד לארץ ישראל אפשר להגיע ברגל.

מירי רגב: מעבר לכך שבוודאי שהגדר הייתה צריכה להתחיל להיבנות אתמול – ובעניין הזה אנחנו צריכים ללחוץ על ראש הממשלה – אנחנו צריכים להעביר את הצעת החוק הזאת כמה שיותר מהר.

מירי רגב: כל מי שמסתנן, אין לו מקום בארץ.

מירי רגב: כל מי שפליט, ייקלט אבל ייקלט בכל מקום בארץ.

מירי רגב: ראש העיר, בעניין האלימות, אני חייבת לומר לך שהנושא הזה עלה בתודעה שלי על ידי אנשי ערד, על ידי משה אדרי, אנשיו ואחריו שגרמו לכך שאני אעלה הצעה לסדר.

מירי רגב: הם באו עם כל אותם פרסומים, גם בעיתונות המקומית וגם בעיתונות הארצית ודיברו על הבעיות והפחדים שיש לאנשים להסתובב בעיר.

מירי רגב: מעבר לזה, אני גם בדקתי עם אנשים נוספים ושאלתי אותם התחושה של האנשים היא תחושה של חוסר ביטחון.

מירי רגב: זה לא הנושא שאנחנו מדברים בו כרגע, כפי שאמר היושב ראש, אלא אנחנו מדברים על הצעת החוק, אבל אני כן יכולה להעיד, גם משיחות שלי עם ראש עיריית אילת שם הסתובבתי, שהתחושה היא תחושה קשה ובעניין הזה צריך לטפל.

דוד אזולאי: אני רוצה לשאול את נציג הזרים שנמצא כאן מה מעמדו כאן ואיך קבעו את מעמדו.

נציג הזרים: (דבריו מתורגמים מאנגלית לעברית).

נציג הזרים: המעמד שלי עדיין לא נקבע.

נציג הזרים: אני הגעתי לכאן ממצרים, שם קיבלתי תעודת פליט.

מירי רגב: אם הוא קיבל תעודת פליט במצרים, למה הוא לא נשאר במצרים?

נציג הזרים: משם היו מחזירים אותי לסודן.

יעקב כץ: במצרים נמצאים 3 מיליון סודנים.

דוד אזולאי: האם כל הקבוצה שנמצאת בערד, כולם עובדים?

דוד אזולאי: אלה שלא עובדים, איך הם חיים וממה הם חיים?

נציג הזרים: 135 אנשים עובדים.

נציג הזרים: אלה שלא עובדים, אלה לרוב נשים שנשארות בבית או שבמקרה שהבעל לא מוצא עבודה, הוא נשאר בבית והאישה יוצאת לעבוד.

דוד אזולאי: מה המשכורת של אלה שעובדים בבתי המלון?

נציג הזרים: זה תלוי בעבודה.

נציג הזרים: יש כאלה שמשתכרים 2,000 שקלים ויש כאלה שמשתכרים 2,500 שקלים.

מירי רגב: בתי המלון מצאו כוח אדם זול.

דוד אזולאי: האם יש בעיות מיוחדות שהיית רוצה להציף כאן ולהעלות אותן?

דוד אזולאי: מה הבעיות של הקהילה כאן?

נציג הזרים: אחת הבעיות היא שאומרים שאנחנו מסוכנים לציבור ואני רוצה לתקן את הטעות הזאת.

נציג הזרים: אנשים שוכרים דירות ומנתקים להם את המים ואת החשמל.

דוד אזולאי: אם הם לא משלמים, ודאי שינתקו אותם.

נציג הזרים: לא רק כאשר לא משלמים אלא גם כאשר משלמים.

דוד אזולאי: מתי אתה חושב לחזור לארץ מוצאך?

נציג הזרים: כאשר יתייצב שם המצב.

נציג הזרים: אני מקווה לחזור ברגע שבסודן יתייצב המצב והיא תהיה בטוחה.

נציג הזרים: יש שם מקרי רצח רבים שמתרחשים שם.

יעקב כץ: כמה סודנים ואריתראים נמצאים במצרים?

נציג הזרים: אני לא יכול לתת את המספר.

יעקב כץ: אם אני אומר שמדובר במיליונים, זה נכון?

נציג הזרים: אני לא יכול לתת את המספר.

יעקב כץ: אגב, האם הם נוצרים או מוסלמים?

נציג הזרים: גם וגם.

יעקב כץ: אם אנחנו אומרים שבמצרים נמצאים מיליון או שני מיליון סודנים, אתה רוצה לומר שבגלל שמצרים מחזירה את האנשים האלה, אנחנו יכולים לצפות לכך שמספר האנשים הזה יגיע לכאן?

נציג הזרים: הבעיה היא בין מצרים לסודן.

חמד עמאר: אדוני היושב ראש, אני רוצה לברך אותך ואת יושב ראש הוועדה לבעיית העובדים הזרים על הסיור.

חמד עמאר: אני רוצה לברך את ראש העיר הממונה על האירוח.

חמד עמאר: אני הייתי בסיור בגבול המצרי ואמרתי למפקד האוגדה שם, אחרי שראיתי את הגבול, שחקלאי אצלנו שומר על הבקר שלו יותר טוב מאשר מדינת ישראל שומרת על הגבול שלה עם מצרים.

חמד עמאר: אני אומר לך את זה בביטחון כי אני ראיתי את המקום.

חמד עמאר: אין קושי לעבור את הגבול ואתה עושה זאת בקלות.

חמד עמאר: חשוב מאוד להפריד בין פליטים לבין מהגרי עבודה וההפרדה צריכה להיות מהתחלת העבודה של צה"ל ומי שאחראי על התחקיר.

חמד עמאר: צריכה להיות הפרדה ברורה.

חמד עמאר: יותר ממיליון אנשים מחכים לעבור לכאן.

חמד עמאר: 1,350 אנשים עברו עד עכשיו, ואנחנו באמצע חודש פברואר.

חמד עמאר: בקצב הזה, כל שנתיים יש לנו עיר כמו ערד עם מהגרים.

חמד עמאר: אנחנו כמדינת ישראל צריכים לתת את הטיפול.

חמד עמאר: אנחנו צריכים להפריד ולדעת שזה מהגר עבודה, אותו צריך להחזיר כמה שיותר מהר ואילו זה פליט, אותו צריך לקחת ולתת לו טיפול טוב כי אנחנו מדינה שיודעת לטפל בפליטים וצריכה לטפל בפליטים ולתת להם את השירות הכי טוב ולשמור עליהם.

חמד עמאר: את ההפרדה הברורה הזאת צריך לעשות.

חמד עמאר: דיברנו על צה"ל.

חמד עמאר: אני הייתי בדרום וקיבלתי נתונים אחרים לגמרי.

חמד עמאר: הסבירו לי שיש מסתננים VIP ומסתננים רגילים והסבירו לי מה זה מסתנן VIP.

חמד עמאר: מסתנן VIP הוא מסתנן שיש לו כבר משפחה כאן ואותו בדואי שיושב בסיני מתקשר לאותו בדואי שיושב בנגב, הם מתאמים ביניהם.

חמד עמאר: לוקחים מאותו אדם שיושב כאן 2,000 דולר, הבדואי מהנגב מקבל את המסתנן ומסיע אותו עד למשפחתו שנמצאת כאן.

חמד עמאר: את הנתונים האלה קיבלתי מהאוגדונר ואני בטוח שהוא דובר אמת.

חמד עמאר: אני הייתי בבתי המלון בים המלח וקיבלתי תלונות.

חמד עמאר: דיברתי עם עובדים בדואים במקום.

חמד עמאר: כמו שחייל שמשתחרר מצה"ל ומחפש עבודה, גם הבדואים סובלים עכשיו כי הם לא יכולים למצוא עבודה במקום.

חמד עמאר: אני הייתי עכשיו בבית מלון בים המלח ואני אומר לכם שכל העובדים שם הם סודנים.

יעקב כץ: או אריתראים.

מירי רגב: לבתי המלון יש כוח עבודה זול.

חמד עמאר: אדוני היושב ראש, אנחנו מדברים על אנשים שעובדים ומקבלים משכורת רעב.

חמד עמאר: אני לא יודע איך הם משלמים את שכר הדירה.

גדעון בר-לב: בתי המלון משלמים.

גדעון בר-לב: הסכום שציין נציג הזרים זה הסכום שהם מקבלים אחרי שניכו להם את שכר הדירה.

חמד עמאר: תארו לעצמכם עובד שיוצא לעבודה כדי להתפרנס, נופל בבית המלון היכן שהוא עובד, שובר רגל והופך לנכה מאה אחוזים.

חמד עמאר: על מי הוא נופל?

חמד עמאר: הוא נופל על מדינת ישראל.

חמד עמאר: בסופו של דבר זה ייפול עלינו.

חמד עמאר: אנחנו כוועדת פנים, גם החוק שאנחנו מריצים עכשיו שהוא חשוב מאוד, צריכים לתת פתרון גם לנושא הזה ולדעת איך לפתור את הבעיה הזאת של אנשים שעובדים שם ואיך באמת לצמצם את התופעה הזאת.

חמד עמאר: קצין המשטרה, אני מתפלא על כך שאין לו נתונים מדויקים, אבל אני רוצה לומר לכם שאלימות בתוך המשפחה בסופו של דבר תצא לאלימות ברחוב.

חמד עמאר: אם הוא אומר לי שיש קבוצות שיושבות ושותות, אחרי שהן ישתכרו, אנחנו יודעים מהי השפעת האלכוהול, אנחנו יודעים איך תפרוץ האלימות.

חמד עמאר: אני אומר לכם שבסופו של דבר החבורה שיושבת ושותה, היא תשתכר והיא תעשה איזשהו דבר.

חמד עמאר: האלימות הזאת תהיה גם כלפי התושבים.

גדעון בר-לב: הבעיה של השתייה היא לא מוגבלת לאוכלוסייה הזאת.

גדעון בר-לב: הבעיה של השתייה היא בעיה שפושה באוכלוסייה הוותיקה והפחות ותיקה במדינת ישראל הרבה יותר מאשר אצלם.

חמד עמאר: אנחנו עכשיו דנים בנושא מסוים ולא דנים בשתיית התושבים.

כרמל שאמה-הכהן: אני חושב שאני חבר הכנסת היחיד כאן שחבר בשתי הוועדות, גם בוועדת הפנים והגנת הסביבה וגם בועדה לבעיית העובדים הזרים.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נמצאים בישיבה בעיר ערד וצריך להסתכל בשני מעגלים על הבעיה הזאת.

כרמל שאמה-הכהן: יש כאן מעגל כללי כאשר באה הממשלה ואמרה בצורה נחרצת שהולכים לבניית גדר וזה צריך להיעשות באופן המהיר ביותר.

כרמל שאמה-הכהן: הדבר הזה מורכב גם מבחינת ההשקעה וגם מבחינת הביצוע והתכנון.

כרמל שאמה-הכהן: זאת לא גדר כפי שאנחנו מכירים.

כרמל שאמה-הכהן: החקיקה שאדוני היושב ראש מוביל בוועדה לגבי החמרת הענישה, אין ספק שגם היא תעשה את שלה.

כרמל שאמה-הכהן: הבעיה הגדולה היא שברגע שנכנסים לארץ, חלוקת הנטל היא לא שוויונית.

כרמל שאמה-הכהן: אם חלוקת הנטל הייתה שוויונית ואותם אנשים שזקוקים לעזרה או בסך הכל מחפשים את פרנסתם, מחפשים רווחה, ואני יכול להבין אותם ואין להם כוונות רעות, אבל מדינת ישראל עדיין לא מספיק גדולה ולא מספיק חזקה כדי לפתור את הבעיות של אפריקה, ושנית, אלה שנכנסים לישראל, אנחנו מחויבים – כמו שראינו – לפתוח בפניהם את בתי הספר שלנו, לפתוח בפניהם את שירותי הרווחה שלנו כי כולנו בני אדם.

כרמל שאמה-הכהן: לפני שאנחנו ישראלים, אנחנו בני אדם וגם הם בני אדם.

כרמל שאמה-הכהן: העיוות הזה שהם נמצאים רק בדרום תל אביב, בערד, באילת, זאת בושה וחרפה.

כרמל שאמה-הכהן: זה עיוות, זה חוסר פרופורציה, זה מראה דווקא על אותן אוכלוסיות שכביכול מזדהות אתם, שזאת הזדהות ללא מחיר.

יעקב כץ: אולי ראש הממשלה יעביר אותם ליהודה ושומרון.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו רוצים רוב יהודי ביהודה ושומרון.

כרמל שאמה-הכהן: אני שומע ואני גם רואה את דעת הקהל, ובתל אביב זה הכי מורגש, אני קורא את העיתונות המקומית, אני רואה את אנשי צפון העיר כאשר הם חיים בשיא הנוחות, בתוך המזגנים, והם שואלים איך מדברים כנגד התופעה הזאת, ואילו אנשי דרום העיר והשכונות צועקים הצילו.

כרמל שאמה-הכהן: אם באמת הייתי רואה את אותה פרופורציה בבתי הספר, שימוש במבני ציבור, התחככות בחיי היום יום כאשר היא פרוסה על פני כל העיר תל אביב, על כל ערי הדרום ועל ערי הצפון, הייתי אומר שמדינת ישראל באמת עושה כאן משהו יפה, מפנימה את המחיר באופן אמיתי וזה המחיר.

כרמל שאמה-הכהן: כאן יש העמסה של בעיה שהיא גדולה על המדינה על החלק היותר חלש של המדינה.

כרמל שאמה-הכהן: ערד היא לא מהערים החזקות שלנו.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו צריכים לסייע לה ולא להעמיס עליה.

כרמל שאמה-הכהן: כך אני רואה את הבעיה.

כרמל שאמה-הכהן: עם כל הצער שבדבר לא נוכל להיות כאן יפי נפש.

כרמל שאמה-הכהן: את הבעיה הזאת צריך לפתור כי אחרת לא ישאירו לנו ברירה אלא להיות באמת "אכזריים".

דוד אזולאי: אני נותן את רשות הדיבור לחבר המועצה המקומית שלא מתמודד בבחירות הקרובות.

אריה קליימן: ברוכים הבאים יושבי הראש וחברי הכנסת של הוועדה המשותפת.

אריה קליימן: ערד לא יכולה לקבוע מתי והיכן תוקם הגדר, אבל אנחנו צריכים לקחת בחשבון שיש לנו עוד שתי בעיות קשות באזור.

אריה קליימן: הבעיה האחת היא הבעיה של הפזורה הבדואית, שזה לא נושא הדיון עכשיו אבל זה משפיע קשה מאוד על מה שקורה בערד.

אריה קליימן: הבעיה השנייה היא מה שקורה אחרי הסיור שראיתם ואי אפשר במקביל לכל קיצוצי התקציבים שמושתים עלינו גם להטיל מעמסה כזאת כבדה על ערד.

אריה קליימן: יש לזה השפעה גדולה מאוד ואני אתן דוגמה קטנה.

אריה קליימן: רוצים להעביר את בסיסי צה"ל לדרום וכאשר התחילו לדבר אתנו לפני כמה שבועות, בחנוכת השכונה הצבאית בעומר, היו שם כמה אנשים, ביניהם אני, ששאלו למה לא ערד.

אריה קליימן: התשובה הראשונית הייתה ציון הנושא שהיום עומד על סדר היום.

אריה קליימן: אמרו שלא יכולים להביא את הילדים והמשפחות שלהם למקום וכולי.

אריה קליימן: בנוסף לכל הדברים שקורים, זה יוצר בעיה תדמיתית מאוד קשה לערב ובזה חייבים לטפל.

דוד אזולאי: אנשי האגודה לזכויות האזרח, אנחנו יושבים בוועדה בחדר הממוזג ולא תמיד אנחנו מסכימים, אבל כאן ראינו דברים שהייתי בכל זאת רוצה לשמוע את התייחסותכם לנושא הזה.

עודד פלר: אני אומר לאדוני יותר מזה.

עודד פלר: אני מבקר בערד הרבה פעמים והדברים קרובים ללבי ואני מכיר אותם.

עודד פלר: אין לנו בכלל מחלוקת עם אף אחד על הצורך לשמור על הגבולות.

עודד פלר: ישראל רשאית, זכאית וצריכה לשמור על הגבולות, אבל יחד עם זאת אני רוצה להחזיר אותנו לקונטקט בו אנחנו עוסקים והוא הצעת החוק למניעת הסתננות.

עודד פלר: עורך דין מלכיאל בלס, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה שהציג את הצעת החוק בתחילת הדיון הקודם, הסביר לוועדה את הצעת החוק.

עודד פלר: הוא אמר שאם אנחנו רואים שאין היבט ביטחוני על אדם שנכנס לכאן, החוק הזה לא יחול עליו אלא אפשר לטפל בו לפי החוק הרגיל, חוק הכניסה לישראל.

עודד פלר: החוק הזה, החוק למניעת הסתננות, עוסק בענישה, הוא עוסק במעצרים של מי שמהווה סיכון, ולכן גם אם הוא יעבור, זה לא פותר שום דבר ממה שראינו כאן היום והוא בכלל לא קשור לעניין כי לא נטען שיש כאן איזשהו היבט ביטחוני שנוגע אל מישהו מהאנשים שנמצא כאן.

יעקב כץ: יכול להיות שצריך להוסיף את הסעיף שמדובר רק על פליטים ולא רק על מסתננים.

מירי רגב: יש הבדל בין מסתננים לבין פליטים.

עודד פלר: הצעת החוק למניעת הסתננות, גם אם היא תעבור, גם אם יש מסתנן שהוא לא פליט, לא תחול עליו משום שהצעת החוק עוסקת רק בהיבט הביטחוני.

יעקב כץ: למה התנועה לזכויות אזרח לא נוסעת למצרים ומארגנת מטוסים שיגיעו לכאן בדרך יותר מסודרת?

יעקב כץ: אפשר לנסוע למצרים, להעלות אותם על מטוסי ג'מבו ולהביא אותם לכאן.

יעקב כץ: למה אתם לא מרחמים עליהם ומובילים אותם במדבר?

יעקב כץ: תביאו מיליון אנשים בדרך הזאת.

יעקב כץ: איפה הרחמנות שלכם?

יעקב כץ: איפה הדאגה שלכם?

יעקב כץ: איפה הלב הטוב שלכם?

יעקב כץ: שלח את השליחים שלך למצרים, תעלה אותם על מטוסים ותביא אותם לכאן.

יעקב כץ: נממן את זה בכמה מיליארדי שקלים.

יעקב כץ: למה לא?

יעקב כץ: נביא לכאן מיליון פליטים.

יעקב כץ: למה לא? תהיה ישר, תהיה אמיתי.

עודד פלר: אנחנו מדברים על מי שנמצא כאן.

עודד פלר: הצעת החוק למניעת הסתננות לא תמנע שום דבר ביחס למי שעניינו הוא לא עניין ביטחוני, גם אם הוא נכנס לכאן לצורך עבודה והוא לא פליט.

עודד פלר: הצעת החוק לא תפתור את זה.

דוד אזולאי: אנחנו נגדיר בחוק מי פליט ומי מסתנן.

עודד פלר: בהחלט.

מירי רגב: חייבים לעשות את זה.

עודד פלר: אני מזכיר לוועדה שממשלת ישראל הקימה לפני למעלה משנה וחצי, לפני כמעט שנתיים, ועדה בין משרדית בראשותו של מר יעקב גנות, מי ששימש בזמנו ראש רשות האוכלוסין וההגירה, שהייתה אמורה לתת הצעה לפתרון כולל שיתייחס לכניסה של האנשים, להיבט ההגירה, להיבט הביטחוני, לעניינים של תעסוקה, לעניינים של בריאות, לעניינים של רווחה.

עודד פלר: הוועדה הייתה אמורה לדון בזה והודיעו לבג"ץ כמה וכמה פעמים שהם יושבים על המדוכה כדי לפתור את הכיסוי הגיאוגרפי.

עודד פלר: הוועדה הזאת, ברגע שמר גנות עבר למשרד התחבורה בקיץ האחרון, התפזרה ולא קיבלה כל החלטה לגבי שום דבר.

עודד פלר: אנחנו מגיעים היום לערד, שומעים כאן סיפורים דומים לאלה ששמעו לפני כמה וכמה חודשים, ואין כל פתרון כולל.

עודד פלר: צריך לקבל החלטה לגבי כל הנושאים כולם ויחד עם זאת אפשר להתייחס גם להיבטים ביטחוניים ככל שיש כאלה.

דוד אזולאי: רבותיי, אני רוצה לסכם את הדיון.

דוד אזולאי: אני רוצה להודות לבעל האכסניה, אדוני ראש העיר.

גדעון בר-לב: אני מבקש לומר משפט.

גדעון בר-לב: אני אומר כרגע את דעתי האישית ולא את דעת העירייה.

גדעון בר-לב: אני תומך תמיכה לא מסויגת בגדר לאורך הגבול הדרומי, גדר שתמנע הסתננות בלתי חוקית למדינה.

גדעון בר-לב: לא יעלה על הדעת שהמדינה תאבד את עצמה לדעת במצבים האלה.

גדעון בר-לב: יחד עם זאת, פליטים שהגיעו לישראל ואין אפשרות להחזיר אותם לארצות מוצאם, אין ברירה למדינת ישראל אלא לטפל בהם, אבל – וכאן אני מתייחס למה שאמר חבר הכנסת כרמל שאמה, וזה היה גם הנימוק שהעלינו בנושא גדרה-חדרה – צריך לעשות את זה במידתיות.

גדעון בר-לב: לא יעלה על הדעת שיטילו את המעמסה על מספר רשויות בפריפריה, אילת וערד במקרה הזה, אלא יש לחלק את הבעיה באופן מידתי על כל מדינת ישראל.

גדעון בר-לב: כאמור, אני בעד גדר הפרדה, אני בעד פיזור ופתרון הבעיה באופן מידתי ברחבי המדינה.

גדעון בר-לב: יחד עם זאת, מה שעשינו ב-2003-2004, מי שזוכר, הייתה אז בעיה גדולה מאוד במדינת ישראל עם מהגרי עבודה, ואז נקטנו בהליך – ואני אומר זאת בתפקידי הקודם כמנכ"ל משרד הפנים – שאת מי שאפשר להחזיר לארצות מוצאו, הוחזר, ומי שאי אפשר להחזיר, נתנו לו פתרון מקומי.

גדעון בר-לב: אי אפשר שאנחנו נחזור לבעיה שהייתה טרום 2003.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: רבותיי, אני רוצה קודם כל להודות לראש העיר המארח, לחברי המועצה והעירייה, למנהלי המחלקות שאירחו אותנו.

דוד אזולאי: יישר כוח לכם.

דוד אזולאי: אני רוצה להודות לחברי הכנסת שזה היום הפנוי שלהם אבל הם הקדישו מזמנם והגיעו לכאן.

דוד אזולאי: חברי הכנסת שבאו היום, במקום ללכת לעניינים הפוליטיים שלהם – וזה היום היחיד שאנחנו עוסקים בעניינים הפוליטיים שלנו – מצאו לנכון להשתתף כאן בישיבה והיו כאן שמונה חברי כנסת, דבר שמעיד על חשיבות הנושא.

דוד אזולאי: באופן אישי אני מודה לכל אחד מחברי הכנסת שמצא את הזמן לבוא לכאן ולהשתתף בדיון.

דוד אזולאי: אני מודה לצוות של הוועדה, ליועץ המשפטי, למנהלת הוועדה, לעוזרי, לנציג מרכז המחקר והמידע של הכנסת, לאנשי הפרוטוקולים שהגיעו לכאן.

דוד אזולאי: בסופו של דבר אני חוזר ומדגיש שזה דיון שני בהצעת חוק ממשלתית, חוק המסתננים.

דוד אזולאי: אני מציע שמכאן אנחנו נפנה קריאה לממשלת ישראל כדי שתפעל לוויסות הזרים ולקביעת מכסה של פליטים וזאת עוד בטרם הקמת הגדר.

דוד אזולאי: הנושא של הקמת הגדר, היא לא תוקם לא ביום ולא ביומיים.

דוד אזולאי: כאשר אנחנו מדברים על פליטים, כאן אין ויכוח ובדיון שהתנהל כאן כולם מסכימים שלגבי הפליטים חייב להימצא פתרון מערכתי של מדינת ישראל וכאן לא מדובר בוועדה אלא בממשלת ישראל.

דוד אזולאי: מדינת ישראל צריכה לקבוע את המכסה ואת הנורמה וצריכה גם להגדיר את ההבדל בין פליט לבין מסתנן.

דוד אזולאי: אגב, הזמנו לכאן את נציגי בתי המלון כי ידעתי על התופעה שקיימת, אבל הם העדיפו לא לבוא כי הם ידעו שכאן הם יישאלו שאלות קשות.

דוד אזולאי: בעניין הזה אנחנו נפנה למשרד התעשייה ונבקש את התייחסותו לעניין.

דוד אזולאי: לא יכול להיות שאנשים שחדרו למדינת ישראל בצורה בלתי חוקית מאפשרים לבעלי העסקים להעסיק אותם במחירי עבדות ואחר כך, כאשר אותו מסתנן או אותו פועל או אותו עובד זר שמגיע למדינת ישראל, אם יקרה לו משהו, בסופו של דבר הוא ייפול על גבו של משלם המסים.

דוד אזולאי: גם בעניין הזה נפנה למשרד התעשייה ונבקש הבהרות בנושא.

דוד אזולאי: דבר אחרון בו כולנו תמימי דעים ואין חילוקי דעות הוא קריאה לראש הממשלה.

דוד אזולאי: אנחנו קוראים לו לפעול לאלתר להקמת גדר שתחצה את הגבול ותמנע מעבר בלתי חוקי של כל אותם אנשים שמצאו כאן מקלט.

דוד אזולאי: אני חושב שבזה אין בינינו ויכוח ואנחנו נוכל להעביר בשם חברי הוועדה מכתב לראש הממשלה.

יעקב כץ: בשם שתי הוועדות.

דוד אזולאי: בשם כל חברי הוועדה בשתי הוועדות.

דוד אזולאי: אני חושב שהנושא הזה הוא חוצה קווים ואין ויכוח בינינו.

דוד אזולאי: מי שראה את הדברים, אני חושב שכולנו השכלנו היום כאשר באנו לסיור וראינו את הדברים בשטח, ואין לי שום ספק שהדיונים בוועדה במסגרת אותה הצעת חוק יקבלו גוון אחר לגמרי.

דוד אזולאי: שוב, אני מודה לכם.

דוד אזולאי: תודה רבה.

גדעון בר-לב: אני מבקש לומר מילה אחת.

גדעון בר-לב: בשם תושבי ערד אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת ולכל האורחים שבאו להיות בצל קורתנו, גם לדון בנושא שהוא בעל חשיבות לאומית וגם חשיבות מקומית.

גדעון בר-לב: אני מזמין אתכם לבוא לערד גם בנסיבות אחרות.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: לאלה שמתמודדים בבחירות, אני רוצה לאחל הצלחה לכולם.

דוד אזולאי: שיהיו לכם בחירות הוגנות וטובות.