ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 315, 2010-02-16 11:30

משה גפני: אני מחדש את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: על סדר היום הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט-2009 – פרק י', סעיף 34 – בית חולים באשדוד.

משה גפני: אני מקדם בברכה את סגן שר הבריאות הרב ליצמן.

משה גפני: אמרתי בתחילת הישיבה היום שביקשתי להביא את כל החוקים שפוצלו מחוק ההתייעלות הכלכלית והבוקר דנו בדוח רבעוני ועתה אנחנו דנים על פרק י', סעיף 34, בית חולים באשדוד.

משה גפני: אדוני סגן השר, בבקשה.

יעקב ליצמן: צהרים טובים.

יעקב ליצמן: יש מישהו מהחשב הכללי?

יעקב ליצמן: מי שמוציא את המכרז, זה החשב הכללי.

יעקב ליצמן: בכל אופן, אני אתחיל בדברים.

קריאה: ועדת מכרזים בין משרדית – אוצר, מינהל מקרקעי ישראל ומשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: נושא של בית החולים באשדוד עולה בוועדת הכספים לפחות כבר שמונה שנים ואולי אפילו יותר, משנת 2001.

יעקב ליצמן: אשדוד צריכה בית חולים.

יעקב ליצמן: אין ספק שאשדוד צריכה בית חולים.

יעקב ליצמן: מי כמוני יודע שדחפתי אותו עת הייתי יושב ראש ועדת הכספים וחברת הכנסת סופה לנדבר הביאה את הצעת החוק.

יעקב ליצמן: כאמור, ללא ספק אשדוד צריכה בית חולים.

יעקב ליצמן: אם היה איזה ספק שהוא, במלחמה האחרונה ראינו כמה צריך בית חולים כי גם באשדוד נפלו הקסאמים.

יעקב ליצמן: יש לי הרבה תהיות לגבי צורת המכרז וההגשה ואני חושב שהגיע הזמן שנשתף את חברי הוועדה בתהיות אלה.

מרינה סולודקין: קסאמים נפלו גם באשקלון, אבל מדברים על בית חולים באשדוד.

יעקב ליצמן: אמרתי שצריך שם בית חולים.

יעקב ליצמן: אמרתי שגם באשדוד נפלו טילים ולכן צריך שם בית חולים.

משה גפני: אולי קודם תן לנו את הנתונים כי לא כולם בקיאים בנתונים לגבי הקיים עכשיו.

יעקב ליצמן: הבעיה שגם אני לא בקיא בהם.

יעקב ליצמן: יש מצב כזה שלגבי המכרזים לא מתייעצים עם משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: בינתיים השתנו כל מיני דברים כמו למשל, תאר לעצמך כמה אני נאבק על כך שצריך לבנות את בית החולים ופתאום, בן לילה, בלי שהתייעצו אתי ובלי שדיברו אתי – ואני דווקא מכבד – הוסיפו 350 מיליון למכרז.

יעקב ליצמן: קיבלתי הודעה לעיתונות.

יעקב אדרי: מה זאת אומרת הוסיפו?

יעקב ליצמן: המדינה מוכנה להשתתף בבניית בית החולים בסכום הזה וזה בן לילה מבלי שדיברו אתי ולא שאלו את משרד הבריאות.

חיים אורון: עם ריבית והצמדה?

יעקב ליצמן: עוד יוסיפו.

יעקב ליצמן: עם כל הכבוד, יש משרד שממונה על הבריאות והרי צריך לדבר אתו.

יעקב ליצמן: כל חודשיים-שלושה, דוחים.

יעקב ליצמן: נפגשים עם אחד הצדדים, עם אחד המשתתפים לבד, ודוחים.

יעקב ליצמן: המכרז היה צריך לצאת לפני חצי שנה, אבל דחו אותו בחודשיים, אחר כך דחו אותו בעוד חודשיים ואחר כך בעוד חודשיים ואחר כך בעוד חודשיים.

יעקב ליצמן: עכשיו היה צריך להיות החודש, אבל זה נדחה.

פניה קירשנבאום: כבוד סגן השר, למה אתה מתפלא?

פניה קירשנבאום: אנחנו כבר יודעים שהאוצר מנהל את כל העניינים.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: רבותיי, אני רואה את זה כסגן שר שממונה על מערכת הבריאות.

אילן גילאון: אבן הפינה הראשונה הונחה בבר מצווה שלי.

יעקב ליצמן: אני אומר לכם עוד יותר.

יעקב ליצמן: נשארו שם שני גופים שמתמודדים, ואני לא נכנס לזה, אבל אני רוצה להבהיר לכם באיזה אופן טרגי תפרו את המכרז ואני אסביר לכם.

יעקב אדרי: אתה אומר דברים חמורים מאוד.

יעקב ליצמן: אתם תשמעו את הכל.

משה גפני: חכה, זה רק הפתיח.

יעקב ליצמן: את תשמעו ממני הכל.

יעקב ליצמן: יש שם עמותה שבנתה שם תשע קומות והיא רצתה לעשות חדר מיון קדמי.

יעקב ליצמן: ביום מן הימים היא החליטה למה לא להפוך את זה כחלק מבית החולים וכדי שתבינו מה המצב, מפריד כביש קטן, אולי עשרה מטרים ואולי גם זה לא, בין הבניין הזה למקום בו יוצא המכרז החדש לבית החולים.

קריאה: אין שום דבר.

קריאה: יש שם חול.

יעקב ליצמן: עוד יותר.

יעקב ליצמן: בא משרד האוצר במכרז ואומר שמי שיזכה במכרז, אסור לו לקחת את הבניין הזה כחלק של בית החולים.

יעקב ליצמן: זה לא תפור?

יעקב ליצמן: 120 מיליון שקלים הושקעו שם.

יעקב ליצמן: אני שואל אתכם האם זה לא תפור.

אילן בן עדי: אני מאוד מצטער אבל עובדתית זה לא נכון.

משה גפני: מי הדובר?

אילן בן עדי: מנכ"ל עיריית אשדוד.

משה גפני: תמתין.

משה גפני: אתה תקבל את רשות הדיבור.

משה גפני: עכשיו מדבר סגן השר ומותר לו לומר כל מה שהוא חושב וכל מה שהוא יודע.

יעקב ליצמן: אני מוכן להתמודד אתך אדוני, עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: אני אוכיח לכם שזה לא נכון ואני לא רוצה להוכיח לכם עוד כל מיני דברים אלא כרגע אני אסתפק בקטע הזה.

יעקב ליצמן: חד משמעית זה לא חלק של בית החולים.

יעקב ליצמן: צריך לבנות בית חולים.

יעקב ליצמן: אם מישהו בא ואומר שהוא נותן 120 מיליון שקלים רכוש לטובת בית החולים, מה רע בזה?

יעקב ליצמן: אני אומר שאני רוצה בית חולים, אני דוחף לבית חולים, אני נאבק על בית החולים ונאבקתי נגד כולם גם כיושב ראש ועדת הכספים וגם כחבר כנסת.

יעקב ליצמן: הגיע הזמן להקים שם בית חולים.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה בית חולים פרטי שם אלא אני רוצה בית חולים ציבורי ולא שוכנעתי עדיין במגמת האוצר באופן סופי.

יעקב ליצמן: נכון שבחוק יש חצי-חצי, אבל זה לא משנה כרגע.

יעקב ליצמן: אני אומר שהנושא הזה, כבר פעמיים הייתי אמור להיפגש עם שר האוצר בנושא אבל משום מה בשתי הפעמים בוטלו הפגישה ברגע האחרון.

יעקב ליצמן: נדמה לי שקבעו לי פגישה חדשה, אבל לצערי היא תתקיים אחרי הדיון היום.

יעקב ליצמן: אני חושב שהגיע הזמן שמשרד האוצר ישתף את משרד הבריאות בקטע הזה.

יעקב ליצמן: אני קודם כל מבקש מוועדת הכספים – ואני אומר את זה מיד בראשית דבריי – שעד שאני אעשה כל מיני בדיקות גם במשרד האוצר וגם במשרד הבריאות, אם אפשר אני מבקש לדחות את ההצבעה מהיום ליום אחר.

משה גפני: מה הממשלה מבקשת בחוק ההתייעלות הכלכלית?

משה גפני: מה הממשלה רוצה?

חיים אורון: קודם יש לי הצעה לסדר.

משה גפני: בבקשה.

חיים אורון: אם הייתי ליצמן, הייתי אומר שהיות והקדוש ברוך הוא סידר כך, אבל החוק סידר כך שיש לנו גם שר על כלכלי ועם כל הכבוד לידידי ליצמן, ולא במירכאות, יש לנו גם שר בריאות שזה לא הוא אלא במקרה זה אותו אדם.

חיים אורון: השר הכלכלי הוא בנימין נתניהו ושר הבריאות, גם הוא בנימין נתניהו ובמקרה זה הוא מאחד באישיותו את שני המשרדים, גם את משרד האוצר וגם את משרד הבריאות.

חיים אורון: שיבוא לכאן - יכול להיות שגם לו יש פיצול אישיות והוא ידבר בשני קולות, וזה יהיה מעניין לשמוע - ויאמר לנו מה עמדת הממשלה.

חיים אורון: שקודם כל יאמר מה עמדת הממשלה.

משה גפני: ההצעה לסדר נרשמה.

חיים אורון: אני מבקש להצביע עליה.

יעקב אדרי: שאלה.

יעקב אדרי: אני מבין שכל הנושא הזה נדון עכשיו בבג"ץ.

יעקב ליצמן: לא.

משה גפני: אדוני סגן השר, אני מודה לך.

משה גפני: משה בר סימנטוב, אתה יכול להתייחס?

סימן טוב: כן, אסביר את תכלית החוק.

משה גפני: כן, תסביר את החוק.

משה גפני: נאמרו כאן דברים חמורים.

סימן טוב: אני אשתדל לענות על השאלה.

סימן טוב: סגן השר, אנחנו לא רגילים שתוקפים אותנו על כך שאנחנו מגדילים מענקים, אבל אני אתייחס בצורה עניינית.

סימן טוב: תכלית החקיקה מבקשת לקבוע שני דברים.

סימן טוב: הדבר הראשון הוא שבית החולים יוכל להיות עם מספר מיטות קטן מ-300 מיטות כקבוע בחוק לתקופה שתיקבע לא רק על פי בקשת היזם אלא גם על פי ראש מינהל שירותי רפואה במשרד הבריאות.

סימן טוב: כלומר, הוא יוכל לקבוע שבמהלך השנים האלה והאלה בית החולים לא יכלול 300 מיטות אלא יכלול 100, 200 או איזשהו מספר באמצע של מיטות לתקופה שהוא יקבע.

מרינה סולודקין: איזה הגיון יש בזה?

מרינה סולודקין: זקוקים למיטות.

סימן טוב: אם ראש מינהל שירותי רפואה יחליט שזקוקים למיטות, הוא יאמר 300 מיטות.

סימן טוב: הסמכות היא שלו.

סימן טוב: אם הוא יחליט שמבחינה מקצועית צריך 300 מיטות, יקבע 300 מיטות אבל אם הוא ימצא שיש טעמים מקצועיים ושהטעמים האלה יכולים אולי גם לקדם את בניית בית החולים, יהיה אפשר פחות מ-300 מיטות, הוא יקבע את זה.

סימן טוב: הסמכות הוא שלו ולא של אף אחד אחר.

סימן טוב: התכלית השנייה של החקיקה קשורה למענק.

סימן טוב: ועדת המכרזים הבין משרדית שחברים בה גם נציגים ממשרד הבריאות, וההחלטות בה מתקבלות בצורה משותפת לשני המשרדים, החליטה להגדיל את מענק ההקמה שניתן לבית החולים ל-50 אחוזים מעלות ההקמה המוערכת, דהיינו, ל-325 מיליון שקלים.

יעקב אדרי: כמה היה במקור?

סימן טוב: היינו ב-20 אחוזים.

סימן טוב: היה אפס ואחר כך עלינו ל-20 אחוזים.

יעקב אדרי: מה הנדיבות הזאת שאתם עולים ועולים?

יעקב ליצמן: אני בעד.

יעקב ליצמן: הלוואי שייתנו לי עוד.

יעקב ליצמן: פעם ראשונה שאני שומע שהאוצר שופך כסף.

סימן טוב: הרעיון היה לסייע ככל הניתן.

סימן טוב: 50 אחוזים זה המענק המרבי שניתן לתת לפרוייקטים, כי אחרת כבר אין טעם לעשות את כל אופרציית המכרז.

סימן טוב: הצד השני של זה הוא שבאמת אם המכרז ייכשל, אנחנו מבטלים את חובתה של הממשלה להקים את בית החולים בעצמה.

סימן טוב: אנחנו עושים את המאמץ המרבי כדי שבית החולים יקום בדרך של מכרז.

סימן טוב: אם לא נצליח לעשות את זה, זאת לא תהיה הקמה על ידי הממשלה.

רחל אדטו: אבל מספר המיטות, אלה שני דברים נפרדים.

סימן טוב: אלה שני דברים נפרדים.

יעקב ליצמן: ה-300 מיטות עליהן הוא מדבר, הוא אומר שהוא לא חייב לתת 300 מיטות.

פניה קירשנבאום: אתה נותן גם 50 אחוזים וגם מקטין את מספר המיטות?

סימן טוב: לא.

יעקב ליצמן: הוא אומר שלא חייבים לבנות שם.

רחל אדטו: הוא אומר שאלה הם שני דברים נפרדים.

סימן טוב: אם ראש מינהל שירותי רפואה יראה שצריך ואם זה אחד הדברים שיכולים לעזור בהקמת בית החולים, כי לפעמים יותר קל להתחיל עם בית חולים קטן לאיזשהו פרק זמן.

מיכאל דור: קבענו מינימום להתחלה של 184 מיטות.

משה גפני: אני מבקש לא להפריע לנציג האוצר ולאפשר לו לומר את הדברים.

משה גפני: קודם כל תסביר מה הרציונל שעומד בחוק.

משה גפני: העלה כאן סגן השר, והוא איש בכיר בממשלה והוא ממונה על משרד הבריאות, טענות קשות מאוד מאוד שכדוגמתן לא שמענו כאן הרבה זמן.

משה גפני: אני מבקש את התשובות שלך.

רחל אדטו: אני מבקשת הבהרה.

רחל אדטו: יש כאן יותר מדיי דברים בו זמנית.

משה גפני: לא, יש שני דברים.

רחל אדטו: שלושה דברים ואני אומר לך למה אני רואה שלושה דברים.

רחל אדטו: מספר המיטות, התיקון למספר המיטות, זה דבר אחד.

רחל אדטו: הנושא של מי מממן את בית החולים, בית חולים ממשלתי, זה הדבר השני.

רחל אדטו: הנושא שסגן השר העלה כרגע, נושא המכרז, זה הדבר השלישי.

רחל אדטו: לכן אני אומרת שיש כאן שלושה דברים.

משה גפני: כן, אבל שני הדברים האחרונים קשורים אחד בשני.

משה גפני: אם מה שסגן השר אומר, יש בסיס לדבר, הסעיף השני שציינת הוא חלק מהמכלול הזה.

פניה קירשנבאום: יש לי שאלה.

פניה קירשנבאום: כמה זמן לוקח מיום שיש מכרז ויש חברה או עמותה שזוכה בו, כמה זמן להערכתכם ייקח לבנות בית חולים?

מיכאל דור: חמש שנים.

יעקב ליצמן: כל מספר זוכה.

יעקב ליצמן: בחוק כתוב שש שנים.

יעקב ליצמן: אם כתוב שש שנים והמכרז לקח עשר שנים, כמה זמן ייקח לבנות את הבניין?

פניה קירשנבאום: עוד שאלה.

פניה קירשנבאום: איזה פתרון אתם מציעים עד שבית החולים יקום?

מרינה סולודקין: בלי בית חולים.

סימן טוב: אני אתייחס לדברים.

סימן טוב: דבר ראשון, אני באמת צריך להסביר את תכלית החקיקה כי הרבה דברים שדנים עליהם כאן, הם לא רלוונטיים לתכלית החקיקה המוצעת.

סימן טוב: כפי שאמרתי, תכלית החקיקה המוצעת היא שתי תכליות.

סימן טוב: הדבר הראשון הוא לאפשר בית חולים עם מספר מיטות נמוך מ-300 לתקופה שתיקבע.

סימן טוב: אמר ראש מינהל שירותי רפואה שבכל מקרה המינימום לא יפחת מ-184 מיטות וזה בסדר וזאת החלטה מקצועית, ובהדרגה, על פני איזשהו טווח זמן שייקבע, המספר יוכל להגיע ל-300 מיטות.

סימן טוב: הדבר השני.

סימן טוב: במקביל להגדלת המענק ל-50 אחוזים, מענק מרבי שניתן לעשות בפרוייקטים מהסוג הזה, אנחנו מבקשים לקבוע בחקיקה שאם המכרז ייכשל, לא תהיה הקמה של בית חולים על ידי הממשלה ונצטרך למצוא פתרונות אחרים.

סימן טוב: לגבי הטענות שהעלה סגן השר.

סימן טוב: הייתה פנייה של ועדת המכרזים לאגף התקציבים להגדיל את המענק מ-20 אחוזים שנקבעו ל-50 אחוזים שנקבעו.

סימן טוב: התכלית מבחינתנו הייתה לסייע בהצלחת המכרז ולא שום תכלית אחרת.

סימן טוב: כמובן כל מי שיזכה במכרז, יקבל את המענק.

סימן טוב: אין כאן הכוונה לזוכה מסוים.

סימן טוב: אותו הדבר לגבי דחיית מועד הגשת הבקשות, החלטה של ועדת המכרזים, שנועדה לאפשר לקבוצות, לאור הגדלת המענק לנתב את ההצעות שלהן למכרז בהתאם לתנאים החדשים שנוצרו.

סימן טוב: אין תכליות אחרות, אין הכוונה חלילה לזוכה מסוים אלא המכרז נעשה בצורה מקצועית ועניינית.

סימן טוב: אני לא בוועדת המכרזים אבל לא זיהיתי מניעים חלילה לא ענייניים.

סימן טוב: הזוכה במכרז יפעיל את בית החולים ומהמדינה הוא מקבל 50 אחוזים מעלות ההקמה המוערכת ובתמורה הוא מתחייב להפעיל את בית החולים.

יעקב אדרי: הוא מממן חצי מהסכום?

יעקב אדרי: זה סכום אדיר.

יעקב אדרי: 350 מיליון שקלים.

סימן טוב: 320 מיליון שקלים.

יעקב אדרי: מאיפה בא הסכום הזה?

יעקב אדרי: הוא עושה את זה לשם שמים?

יעקב אדרי: הפעלת בית החולים לא תיתן לו רווחים אלא אם כן יש עוד דברים שאנחנו לא יודעים.

סימן טוב: בתי חולים הרבה פעמים מגייסים תרומות ואנחנו רואים את זה בכל הארץ.

סימן טוב: כן, הוא אמור להפעיל את בית החולים ויכול להיות שחלק מעלות ההקמה הוא יוכל להחזיר באמצעות הפעלה יעילה של בית החולים.

סימן טוב: בוודאי.

יעקב אדרי: אתה מדבר על סכומים גדולים מאוד.

יעקב אדרי: 350 מיליון שקלים.

סימן טוב: בית חולים לא יפעל שלוש-ארבע שנים.

משה גפני: יש העדפה, כפי שאמר סגן השר, שאתם רוצים שבית החולים יופעל באופן פרטי?

סימן טוב: לא.

סימן טוב: ממש לא.

סימן טוב: בית החולים הוא ציבורי.

יעקב ליצמן: לא, במכרז כתוב חצי-חצי.

סימן טוב: לא.

סימן טוב: הוא מדבר על כך שיהיה שר"פ במודל הדסה.

יעקב ליצמן: ומי הולך על זה?

יעקב ליצמן: אסותא.

סימן טוב: בית החולים הוא ציבורי.

סימן טוב: מה שקובע בית חולים אם הוא ציבורי, זה שדבר ראשון יש לו חדר מיון והוא חייב לקבל כל פונה אליו.

סימן טוב: שנית, תמהיל המיטות לא נקבע על פי הצרכים שלו לניתוחים אלקטיביים וטיפולים אמבולטוריים אלא התמהיל שקובע עבורו משרד הבריאות.

סימן טוב: יש לו מחלקות פנימיות, מחלקת יולדות, מחלקה כזאת ומחלקה אחרת.

סימן טוב: זה מה שעושה את בית החולים ציבורי ועל המאפיין הזה אנחנו שומרים וזה קבוע בחוק.

סימן טוב: לכן המינימום הוא 184 מיטות.

מיכאל דור: אני הכנתי תוכנית מדויקת.

שי חרמש: יש בית חולים בארץ שיש לו 184 מיטות?

מיכאל דור: כן.

סימן טוב: גם יהודה רון יוכל להתייחס לשאלה על בתי החולים.

קריאה: מעייני הישועה.

רחל אדטו: לא, מעייני הישועה הוא לא דוגמה.

רחל אדטו: מעייני הישועה הוא בית חולים שהוא לא בתחום הכללי ולכן הוא לא דוגמה.

רחל אדטו: אין לך שם מחלקות כירורגיות.

יעקב אדרי: לזה נועד מספר המיטות.

יעקב אדרי: הנה, זאת התשובה.

סימן טוב: מחלקה כירורגית, זה מה שעושה בית חולים יותר פרטי מאשר ציבורי כי הציבורי אלה המחלקות הפנימיות.

רחל אדטו: השאלה שלי היא לגבי הורדת מספר המיטות.

יעקב אדרי: זה כדי לא להקים מחלקות.

רחל אדטו: יש לי בעיה עם הורדת מספר המיטות וזאת עוד לא דעה אלא רק שאלת הבהרה.

רחל אדטו: יש לי בעיה עם הורדת מספר המיטות ל-184 מ-300 מיטות.

רחל אדטו: החשיבה הכלכלית אומרת שבית חולים שהוא עם מספר מיטות קטן יותר, הוא בית חולים שהוא פחות רווחי אלא אם כן הוא בית חולים פרטי.

רחל אדטו: כאשר אתה עושה מכרז ואתה רוצה שלושים מיטות מיון ויש לך במכרז הזה מיטות לטיפול נמרץ פגים, חדרי לידה וחדרי ניתוח, קשה לי לראות איך במכרז הזה אתה הולך להחיל אותו על 184 מיטות ועוד לחשוב שבית החולים הזה יעמיד את עצמו.

רחל אדטו: אני רוצה להבין את המשמעות של ההורדה מ-300 ל-184 מיטות ומה עומד מאחורי הבקשה להוריד את מספר המיטות.

סימן טוב: יהודה רון יוכל להסביר.

משה גפני: תכף אני אאפשר לו להתייחס.

משה גפני: יש עוד חברי כנסת שרוצים לשאול?

מרינה סולודקין: בשנת 2001, כאשר סופה לנדבר הייתה במפלגת העבודה, אני עזרתי דרך אריק שרון להעביר את חוק בית החולים באשדוד.

מרינה סולודקין: תשע שנים אנחנו באותו סיפור ואין מכרז ואין זכאים.

חיים אורון: בסוף תשימי סימן שאלה ותשאלי איך זה יכול להיות.

מרינה סולודקין: נכון.

מרינה סולודקין: איך זה יכול להיות?

מרינה סולודקין: מה הייתה הסיבה שעוד פעם דחו את המכרז?

אחמד טיבי: למען ההיסטוריה אדוני היושב ראש, אני הייתי חבר כנסת גם כאשר הצביעו על החוק הזה במליאה.

אחמד טיבי: הסיפור הוא כדלהלן ובסוף אני אשאל את השאלה הנוקבת.

אחמד טיבי: סופה לנדבר הביאה הצעת חוק להקמת בית חולים באשדוד.

אחמד טיבי: בהצעת החוק תמכו כל חברי הכנסת הערבים, בנוסף לחברי הכנסת.

אחמד טיבי: התוצאה הייתה נדמה לי 64 נגד 4.

אחמד טיבי: אני התחכמתי והבאתי את אותה הצעת חוק, העתקתי אותה לראשונה בחיי ופעם אחרונה והוצאתי את המילה אשדוד ושמתי טייבה.

אחמד טיבי: בית חולים בטייבה.

אחמד טיבי: אם נאמר את האמת, הרי שיש יותר צרכים בטייבה והאזור מאשר באשדוד ואני מדבר על המרחק הגיאוגרפי, הצרכים ואוכלוסיות נזקקות וכדומה.

אחמד טיבי: ביקשתי מסופה לנדבר לתמוך בהצעת החוק שלי.

אחמד טיבי: סופה לנדבר אמרה לי שלא נעים לה והיא לא יכולה לתמוך בהצעת החוק שלי.

אחמד טיבי: התוצאה לגבי טייבה הייתה 60 נגד ו-8 בעד.

אחמד טיבי: מרצ הצטרפה אלינו.

חיים אורון: למרות שחלק מ-מרצ הצביע נגד אשדוד.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: הוא הסכים לטיעונים שלי שיש יותר צרכים בטייבה מאשר באשדוד.

משה גפני: מה השאלה הנוקבת?

אחמד טיבי: אני חידשתי כיום את הצעת החוק לגבי הקמת מרכז רפואי מתקדם בטייבה או מרכז לרפואת חירום וכדומה.

אחמד טיבי: אני בדין ודברים עם השר בנושא הזה.

אחמד טיבי: יש יותר אוזן קשבת עם השר הזה מאשר עם השרים הקודמים בנושא הזה.

אחמד טיבי: האם זה נכון שהאופטימיות שלי במקומה, אדוני סגן השר?

יעקב ליצמן: כן, אבל.

קריאה: הוא היה צריך להיות בטייבה.

יעקב ליצמן: הייתי צריך להיות.

אחמד טיבי: כן, אבל במקום 12 הוא דחה את זה לשעה 7 בערב ובשעה זאת אין מטופלים במרפאות.

אחמד טיבי: לכן דחינו את המועד.

יעקב ליצמן: אני במקומך הייתי מגיש הסתייגות ובמקום שיהיה כתוב חוק בית חולים באשדוד, יהיה כתוב טייבה.

חיים אורון: יש לי שאלה משותפת לשר הבריאות ולדוקטור טיבי הגניקולוג.

חיים אורון: האם יש סיכוי שילוד שלא כדרך הטבע יצא בסדר?

אחמד טיבי: בוודאי.

אחמד טיבי: גם לידת עכוז היא לידה.

חיים אורון: כדרך הטבע.

אחמד טיבי: מיטב שוטרי מג"ב נולדו בלידות עכוז.

משה גפני: יהודה רון, סמנכ"ל בכיר לתכנון ובינוי במשרד הבריאות.

משה גפני: אנא, תתייחס.

יהודה רון: אני אתייחס לכמה הערות שנאמרו כאן ואעשה זאת בקצרה.

יהודה רון: הבג"ץ קיים בעקבות עתירה של עיריית אשדוד כבר מלפני כמה שנים והבג"ץ עדיין תלוי ועומד.

יהודה רון: המדינה צריכה לדווח לבג"ץ כיצד היא עומדת למלא או לקיים את חוק הקמת בית החולים באשדוד.

יהודה רון: המדינה מדווחת על ההליכים שנעשים בעקבות המכרז, כך שהנושא הזה עדיין קיים בבג"ץ.

יהודה רון: לגבי הנושא של ה-184 מיטות.

יהודה רון: החוק מאפשר ליזם להקים 300 מיטות ואנחנו מאמינים שמבחינה כלכלית, הן מבחינת ההקמה - כי הרבה מהתשתיות הוא צריך להקים כבר בהתחלה, אם אלה חדרי ניתוח, חדרי מיון וכולי וכולי – והן מבחינת תפעול בית החולים כפי שאמרה חברת הכנסת אדטו, נכון יהיה להקים 300.

יהודה רון: אנחנו לא אומרים לו שיתחיל ב-184 אבל הוא יכול להקים 184 והוא יכול להקים 300.

יהודה רון: אנחנו לא הגבלנו אותו ב-184.

יהודה רון: הוא יכול להקים במכה אחת את כל ה-300 אבל אנחנו לא "נעניש" אותו אם הוא יקים 184 משיקולים שלו.

שי חרמש: גובה המענק מותנה במספר המיטות?

יהודה רון: המענק מותנה במספר.

יהודה רון: אם הוא מקים רק 184, המענק יהיה רק 60 אחוזים מהסכום הזה.

יעקב ליצמן: האם הממשלה חייבת לתת עד 300 מיטות?

יהודה רון: על פי החוק.

יעקב ליצמן: נציג האוצר יושב לימיני והיא צריך לומר אם הוא ישלם.

יעקב ליצמן: אני רוצה להבין אם הם מתחייבים לתת עד 300 מיטות.

משה גפני: אני היזם, אני מקבל מענק של 325 מיליון שקלים.

יהודה רון: בתנאי שאתה מקים את כל ה-300 מיטות.

משה גפני: אני מקבל מענק של 325 מיליון שקלים, אני רוצה לבנות עם 300 מיטות, האם המדינה אכן עומדת בזה?

יהודה רון: חד משמעית.

יהודה רון: זה המכרז.

יעקב ליצמן: גם אחרי התיקון?

חיים אורון: תקן המיטות יהיה כמה מיטות שיבנו עד 300 מיטות.

יהודה רון: בדיוק.

יהודה רון: הוא יכול לבנות את ה-300.

יהודה רון: אנחנו אומרים שלא נעניש אותו אם הוא יקים 184 מיטות.

יעקב ליצמן: שאלתי האם זה שהוא מוריד ל-184, זאת אומרת שאם היזם יבנה 300, האוצר חייב לתת לו 300.

יעקב ליצמן: הוא לא אמר כן.

יעקב אדרי: אומרים לו ש-184 הוא בונה.

משה גפני: השאלה שמעניינת כאן את כל חברי הוועדה היא שאלה כזאת: אני היזם, אני מקבל מענק של 325 מיליון שקלים מהמדינה אם אני בונה בית חולים עם 300 מיטות ואני רוצה לבנות 300 מיטות.

משה גפני: אתה אומר לי על זה משהו?

סימן טוב: אני אסביר מה אומר תיקון החקיקה.

יהודה רון: זה מה שמוצע.

סימן טוב: לפי מה שכתוב כאן:

סימן טוב: ועדת המכרזים רשאית לקבוע בהסכמת מנהל שירותי רפואה – שיושב כאן – מספר מיטות נמוך יותר לתקופה.

משה גפני: אני רוצה לבנות 300 מיטות.

משה גפני: מה אתה עונה לי?

סימן טוב: נוסח החוק היום, בית החולים חייב להיות עם 300 המיטות האלה אלא אם כן היזם רוצה פחות מ-300 מיטות.

סימן טוב: תיקון החקיקה עושה סימטרייה ואומר שגם ועדת המכרזים בהסכמת מנהל שירותי רפואה רשאית לפרק זמן שייקבע פחות מ-300 מיטות.

משה גפני: מה אומר מנהל שירותי הרפואה?

מיכאל דור: אנחנו זקוקים לכל מיטה נוספת.

מיכאל דור: כפי שנאמר, במהלך הבנייה ייתכן שלא נוכל מסיבות כלכליות לרוץ ישר ל-300 מיטות ולכן קבעתי 184 מיטות, כאשר יש חלוקה מקצועית מאוד מדויקת איזה מיטות אנחנו צריכים כמינימום הכרחי מיידי.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: אם אני מסכם את הקטע הזה, המשמעות של תיקון החקיקה אומר שאני היזם, אני רוצה לבנות 300 מיטות, אני רוצה לקבל את מלוא המענק שהמדינה מקציבה לעניין הזה, רשאית המדינה – לא משנה הפרוצדורה, ועדת המכרזים נכנסת לעניין עם מנהל מינהל הרפואה ושירותי הרפואה – לומר לי לא באלף רבתי ורק 184 מיטות בשלב הזה.

מיכאל דור: לא.

חיים אורון: בדיוק ההפך.

חיים אורון: הם אומרים בעברית פשוטה שהם רוצים 300 מיטות, ואם יהיו 300 מיטות, ייתנו 325 מיליון שקלים.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: הוא צודק ולא אתה.

חיים אורון: יש פרוטוקול.

חיים אורון: אומר משרד הבריאות שהאדם המוסמך לקבוע הוא לא שר הבריאות.

חיים אורון: הוא רוצה 300.

חיים אורון: אם יהיו 300, יהיו 325 מיליון שקלים.

חיים אורון: אם אין 300 מיטות, מנימוקים שהיזם רוצה, אבל מעל 184 מיטות, על כל מספר בין 184 ל-300 מיטות תהיה התאמה של החלק היחסי של המענק.

יהודה רון: אמת.

חיים אורון: התקן יהיה על פי המיטות שיאושרו.

חיים אורון: אם יהיו 300, יהיה תקן ל-300.

חיים אורון: זה מה שהוא אומר.

יעקב ליצמן: חיים אורון, אתה טועה ותן לי להסביר לך היכן אתה טועה.

יעקב ליצמן: התקן הולך להיות 184 לפי הצעת החוק, עם אפשרות ל-300, אבל בין 184 ל-300, יכול לבוא משרד הבריאות – לא משנה מי יהיה במשרד – ולומר שאין לו כסף.

יעקב ליצמן: הוא יאמר שהשנה יש מבצע שלום הגליל או עופרת יצוקה, ואין כסף, ואין מיטות נוספות, ולא ניתן מיטות נוספות.

יעקב ליצמן: זה יהיה כי אז תהיה הקפאה במיטות.

יעקב ליצמן: אני מכיר את כל הסיפורים ואני אומר לך שלא יהיו מיטות.

יעקב ליצמן: אני אומר לכם שזה מה שכתוב כאן.

חיים אורון: עורך הדין המתחיל, הסטז'ר של הסטז'ר של הקבלן שבא לקנות את המכרז, יהיה כתוב שם שאני מתחייב לבנות 300 מיטות ואתה מתחייב לממן 300 תקנים.

יעקב אדרי: אבל יש כאן תיקון.

יעקב ליצמן: הוא אומר אם ליצמן רוצה.

יעקב ליצמן: קרי, לא ליצמן אישית אלא אם האגף במשרד הבריאות ירצה, יבוא האוצר ויאמר תחליטו, או עוד 120 ומשהו מיטות או אני אתן.

משה גפני: אני מבקש להיות לשתי דקות הדובר של הרב ליצמן.

משה גפני: אני מתנצל בפני הדובר שלי.

משה גפני: אני אומר לכם בדיוק מה הכוונה בחוק הזה ומה הולך לקרות.

משה גפני: אני היזם, אני מבקש לבנות בית חולים עם 300 מיטות.

משה גפני: אם החוק הזה מאושר, עוברת סמכות לממשלה – ותכף נראה איך זה קורה – לומר שעכשיו לא בונים 300 מיטות.

משה גפני: עד עכשיו הסמכות היא ליזם, על פי המכרז הוא בונה 300 מיטות.

משה גפני: אם הוא רוצה, הוא בונה 300 מיטות.

משה גפני: אנחנו בהצעת החוק הזאת, מה שהממשלה מביאה עכשיו, מעבירים סמכות לממשלה והממשלה יכולה להחליט.

סימן טוב: לא מעבירים.

סימן טוב: גם.

סימן טוב: מוסיפים.

משה גפני: גם.

משה גפני: נכון.

משה גפני: בהצעת החוק הזאת מחליטים שלא חייבים לבנות 300 מיטות אלא אפשר לבנות 184 אבל לא פחות מ-184 כי זאת סמכותו של ראש המינהל במשרד הבריאות.

משה גפני: מגיע היזם ואם החוק הזה מאושר, הוא אומר שהוא רוצה לבנות 300 מיטות.

משה גפני: אומרת ממשלת ישראל, אומר משרד האוצר לראש מינהל הרפואה, אחרי שסגן השר אומר לראש מינהל הרפואה, שלדעתו, ותבדוק את זה מקצועית, מתברר שצריך לבנות 300 מיטות.

משה גפני: אומר לו בוועדת המכרזים ראש מינהל הרפואה במשרד הבריאות שאין בעיה, תבנה 300 מיטות מתקציבו כי לו אין כסף וכי יש לו כסף רק ל-184 מיטות.

משה גפני: מה אז קורה?

משה גפני: זה התיקון לחוק.

משה גפני: נכון?

יעקב אדרי: כן.

חיים אורון: ברגע שהוא התחייב ל-300 מיטות, הוא צריך לעמוד בזה.

חיים אורון: אני קורא מהיום הראשון את תיקון החוק בעברית מאוד פשוטה.

חיים אורון: כתוב בתיקון החוק שאם אין יזם, אין בית חולים, וזה לב החוק ואתם בורחים ממנו.

משה גפני: לא, אנחנו מגיעים לזה עכשיו.

חיים אורון: אנסו את הממשלה להקים בית חולים והממשלה רוצה לברוח מהאונס, ותסלחו לי על הדימוי.

חיים אורון: אז היא באה ואומרת שאם אין יזם ל-300 מיטות או למינימום של 184 מיטות שמקבל 50 אחוזים ולא 20 אחוזים, היא לא משקיעה בבית החולים.

משה גפני: נכון.

חיים אורון: זה מה שיש בחוק.

משה גפני: נכון.

חיים אורון: כל השאר, אלה וריאציות.

משה גפני: נכון.

יהודה רון: ב-184 מיטות כלולות כל המחלקות המקצועיות.

יהודה רון: חשוב לומר את זה.

יהודה רון: אנחנו הורדנו מה-300 אבל השארנו.

יהודה רון: יש כירורגית, יש אורתופדית, יש נשים, יש יולדות, יש ילדים ויש את כל המחלקות הבסיסיות קיימות גם עם 184 מיטות אלא שמדובר בפחות מיטות.

משה גפני: מנכ"ל עיריית אשדוד.

אילן בן עדי: שלום לכולם.

אילן בן עדי: ראשית, אנחנו מודים על קיום הדיון הזה.

אילן בן עדי: אשדוד ככלל מאוד מאוד אופטימית והיא אופטימית מכיוון שיש חוק ויש תמיכה.

משה גפני: סליחה, ראש העיר ביקש לבוא והתנצל.

אילן בן עדי: אני כאן בשמו ואני מקווה שאני גם אצליח לייצג אותו כראוי.

אילן בן עדי: אני אומר שאשדוד אופטימית והיא אופטימית מכיוון שיש חוק ויש גם תמיכה של ראש הממשלה, של משרד האוצר, של משרד הבריאות, של חברי הכנסת, של הוועדה.

אילן בן עדי: אנחנו מאמינים שהחוק הזה מתקדם נכון.

אילן בן עדי: נאלצנו להגיש בג"ץ, אנחנו מודים בזה, והבג"ץ אכן הורה למשרד האוצר לצאת למכרז וביקש לקבל דיווחים ואכן הבג"ץ מקבל דיווחים באופן שוטף והאוצר עושה עבודה מצוינת.

אילן בן עדי: המכרז יצא, מכרז מאוזן, הגון, בנקודת הייחוס הנכונה גם הבינו שהמודל המתמטי מחייב הגדלה של המענקים ואכן הוגדלו המענקים.

אילן בן עדי: על כך אנחנו שמחים.

אילן בן עדי: אנחנו נמצאים היום במצב שגם לאור השינוי במענקים וגם לאור המורכבות של המכרז, המציעים ביקשו אורכת זמן נוספת כדי לגבש את ההצעות שלהם.

יעקב ליצמן: מי אלה המציעים?

יעקב ליצמן: שניהם?

אילן בן עדי: שני המציעים.

יעקב ליצמן: לא מדויק.

יעקב ליצמן: תדייק כי בסך הכל יש שניים.

יעקב ליצמן: אם כן, זה לא מדויק.

יעקב אדרי: הוא אמר שניים.

אילן בן עדי: לפחות אחד מהם ביקש ומשרד האוצר נענה ונראה לנו שזה סביר כדי שיוכל לעבד את ההצעה שלו.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: מה זאת אומרת?

משה גפני: יש שני מציעים ואחד ביקש אורכה?

אילן בן עדי: האוצר יכול לתת כאן נתונים הרבה יותר מדויקים לגבי מי ביקש ולמי נתנו.

יעקב אדרי: אחד ביקש אורכה.

יהודה רון: ועדת המכרזים האריכה את ההגשה.

אילן בן עדי: אנחנו מאמינים שיש למצות את המהלך הזה עד הסוף.

אילן בן עדי: בעניין של המבנה של חדר מיון קדמי, שהוא מייצג בתוכו פוטנציאל הרבה יותר גדול מאשר לחדר מיון קדמי, לדעתי גם לאור העובדה שלא התייחסו אליו בצורה מפורשת במכרז, הוא נותן יתרון משמעותי בהתמודדות על המכרז למי שבידיו נמצא כבר המבנה הזה מכיוון שהמבנה הזה יכול להשתלב בצורה אינטגרלית מיידית בתוך התוכנית הכוללת של הקמת בית החולים.

אילן בן עדי: לכן אני בהחלט חושב שחייבים לתת למהלך הזה להסתיים, להתאזר קצת בסבלנות, ואולי בעזרת השם בעוד שלושה חודשים, כאשר יפתחו את המכרז, יהיה לנו זוכה.

אילן בן עדי: אם לא יהיה לנו זוכה, אני חושב שחייבים להמשיך עם המתווה המקורי של החוק ולא לפרוק את הממשלה מהאחריות עליה היא הצהירה פעם אחרי פעם, שבמידה ושום דבר לא יעזור, היא בעצמה תקים את בית החולים.

שי חרמש: אם אין יזם תוך חצי שנה, אנחנו מדברים על תקציב של 650 מיליון שקלים.

מיכאל דור: עלות.

יעקב ליצמן: הממשלה צריכה לבנות.

רחל אדטו: 650 מיליון שקלים זה בינוי וציוד?

שי חרמש: זה התקציב.

יעקב ליצמן: אני חייב להקריא את המכרז ותבינו שאני צודק.

יעקב ליצמן: בסעיף 5(1)(1) נאמר בדיוק היכן צריך לבנות את זה והפירוש בסעיף הזה הוא שאסור לקחת את הבניין הקיים שם כחלק.

יעקב ליצמן: מי שרוצה לעיין בזה, אני מניח את זה כאן.

רחל אדטו: משהו לא ברור במחיר.

רחל אדטו: האם המחיר כולל הצטיידות?

יהודה רון: עד כמה שאני זוכר, לא.

יעקב אדרי: לכאורה, אם הכל היה בסדר – הרב ליצמן, היינו שותפים בתחילת הדרך לנושא הזה – לא היינו נזקקים היום לתיקון החקיקה, וזה לא מקרי שהביאו תיקון.

יעקב אדרי: אני יכול לומר בכנות, עוד כאשר הייתי שר הבריאות, אז האוצר התנגד נחרצות לעניין הזה עם נימוקים בחלקם רציניים מאוד.

יעקב אדרי: צריך לומר גם את האמת.

יעקב אדרי: אבל מרגע שהוחלט, והוחלט בממשלה פעם אחר פעם, כולל גיבוי של בג"ץ שדורש כל פעם דיווח, אין מנוס מזה.

יעקב אדרי: הממשלה עכשיו, בתיקון, מנסה להתחכם.

יעקב אדרי: חד וחלק.

יעקב אדרי: אין דרך אחרת.

יעקב אדרי: יכול להיות שהייתי מתבטא אחרת לולא המשפט הקשה ששמעתי מהרב ליצמן שהוא אדם מאוד מאופק ומאוד מנוסה.

יעקב אדרי: הוא אמר כאן שתופרים מכרז.

יעקב ליצמן: חשש.

יעקב אדרי: חשש שתופרים את המכרז.

יעקב אדרי: אומר הרב ליצמן שהוא ממונה על המשרד ואני אומר לכם שכפי שאני מכיר אותו, הוא לא אומר את הדברים סתם.

יעקב אדרי: הוא יכול היה להוסיף עוד דברים אבל הוא נזהר מלומר אותם.

יעקב אדרי: דיברתי עם אנשי מקצוע במשרד הבריאות והדברים הם מאוד לא פשוטים.

יעקב אדרי: זה שהבאתם חקיקה, זה חטא על פשע.

יעקב אדרי: התיקון הזה הוא מאוד לא פשוט.

יעקב אדרי: אני מציע, הרב גפני, אני מבין שלא מקבלים היום החלטה וטוב שלא מקבלים החלטה.

משה גפני: לא יודע, אולי כן.

משה גפני: מה שיבקש סגן השר.

יעקב אדרי: אני הבנתי שהוא ביקש.

משה גפני: יכול להיות שמהלך הדיון הוא יחזור בו.

משה גפני: יכול להיות שהוא ירצה להפיל את זה או לאשר את זה.

חיים אורון: עכשיו אנחנו בני ערובה בסיפור הזה.

יעקב אדרי: אני מאוד חושש שהסיפור של בית החולים אשדוד, עוד נשמע ונקרא עליו הרבה.

חיים אורון: אני יודע שהעמדה שאני מייצג כאן לאורך כל התקופה היא לא פופולרית והיא גם נמצאת במחלוקת, אפילו בין חבר סיעתי, ידידי אילן גילאון.

חיים אורון: אין לי מחלוקת לחלוטין שיש מקום להקים בית חולים באשדוד.

חיים אורון: יש לי מחלוקת שנשענת על הרבה מאוד אנשים בתוך משרד הבריאות, שאם במציאות הקיימת היום בארץ, זאת העדיפות העליונה.

חיים אורון: הוויכוח הזה לא נגמר בשיקול דעת כולל אלא נגמר בדרך של חקיקה שהמניעים שלה מאוד לגיטימיים ואין לי שום טענה למזכיר העיר ולראש העיר שאמר היום ברדיו שאני לא מכיר את העובדות.

חיים אורון: יכול להיות שאני לא מכיר את העובדות.

חיים אורון: רק היום שמעתי שמה שהכרתי לא מספיק.

חיים אורון: לא רק שאני לא מכיר את העובדות, אלא מה שהכרתי, זה לא מספיק, כי זה הכל קצת לא כדרך הטבע כולל הממשלה שנאנסה ורוצה עכשיו להשתחרר מהאונס כי הממשלה הרגישה שלא הולך להיות זכיין והחוק אמר שאם אין זכיין, הממשלה מממנת.

חיים אורון: אז היא אמרה גוועלד, אם היא צריכה לממן, היא לא שם.

חיים אורון: למשל, אם הולך להיות סיפור של 600 מיליון שקלים, חברות וחברים, 600 מיליון שקלים זה 1,000 מיטות.

חיים אורון: יש גירעון נורא במיטות בארץ.

חיים אורון: עזבו עכשיו את הוויכוח על אשדוד.

חיים אורון: אפשר לומר שזה מתחיל ונגמר באשדוד אבל אלף מיטות בארץ אפשר להקים בסכום הזה.

חיים אורון: אז צריך להקים עכשיו רק באשדוד 300 מיטות?

חיים אורון: זה המחיר.

חיים אורון: הוספת אלף מיטות פרוסה על בתי החולים בארץ, אני בדקתי עוד הפעם את המספר עכשיו, זה פחות מהסכום של 650 מיליון שקלים.

חיים אורון: לך דבר עם האוצר על רבע מהסכום הזה.

חיים אורון: עשר שנים עצרו את כל התוכניות לאשפוז ותראו מה קורה בבתי החולים.

חיים אורון: אני מאוד שמח על הלובי שהתכנס כאן עכשיו להציל את בית החולים באשדוד, 134 אחוזים תפוסה בסורוקה, 160 אחוזים תפוסה בוולפסון, אני לא יודע מה אחוז התפוסה ברמב"ם, וזה לא מעסיק את הכנסת?

חיים אורון: שיאמרו לי שאני צריך להיות גם וגם.

חיים אורון: בסדר, אני גם וגם בעניין הזה.

חיים אורון: אני אומר שהיה צריך לשים את ה-650 מיליון שקלים האלה שהקפיאו לפני עשר שנים וידעו שהולכים לשם, והמספרים היו על השולחן.

חיים אורון: הגענו לשיא עולמי, חוץ ממקסיקו שם יש פחות מיטות מאשר אצלנו.

חיים אורון: אחרי מקסיקו, אנחנו בשיא עולמי.

חיים אורון: אם לוקחים את הדרום והצפון, אנחנו מעבר למקסיקו.

חיים אורון: תנטרלו את מרכז הארץ בנגב ובגליל, אנחנו מקסיקו ואולי יותר גרוע.

חיים אורון: זה מה שמונח על השולחן.

חיים אורון: אני יודע שפתאום הפכו אותי לאויב אשדוד, אבל אני לא אויב של אשדוד.

חיים אורון: אם אתם שואלים אותי, באלף מיטות יש מקום גם לאשדוד וגם לבית חולים שני בבאר שבע, אבל אם שואלים אותי אם מקימים בית חולים אחד ב-20 שנים - צריך להקים אותו בנגב.

חיים אורון: עשו חוק והכל הולך כמו שמכניסים רגל לנעל קטנה ואומרים שאם לא יהיה מכרז, הממשלה תבנה כי ידעו שלא יהיה מכרז בתנאים האלה.

חיים אורון: עכשיו העלו את ההשתתפות בלי שיקול הדעת.

חיים אורון: אני הקשבתי לכל מיני דברים שאמר סגן השר והוא כמעט אמר שאם יש לכם 325 מיליון שקלים, תנו לי להחליט מה עושים אתם.

חיים אורון: למה קפצתם מ-20 אחוזים ל-50 אחוזים?

חיים אורון: הפער הזה הוא פער של 250 מיליון שקלים.

חיים אורון: הוא כמעט אמר שאם יש לכם 250 מיליון שקלים לתת לו, תנו לו לומר אם הוא רוצה אותם באשדוד כי אולי הוא רוצה אותם במקומות אחרים.

חיים אורון: תזכרו מה הלך כאן בבית הזה עם רפואת שיניים רק לפני חודש.

חיים אורון: כל זה נגמר.

חיים אורון: אין.

חיים אורון: יש נושא אחד, יש עליו רוב בכנסת, ורק הדיון הזה כאן הוא 250 מיליון שקלים לבריאות ולא לפנסיות.

חיים אורון: הכל הולך ונעלם כאן.

חיים אורון: באים ואומרים אנשי מקצוע אחד אחרי השני, סיפרו לי קודם שבכלל היה משפט ציבורי עם השופט חשין, ואמרו במשפט ציבורי שאם רוצים לראות היכן להקים, לא צריך עכשיו להקים באשדוד.

חיים אורון: הפכו אותי לאויב אשדוד, אבל אני לא אויב אשדוד.

חיים אורון: שיקימו באשדוד, בקריית מלאכי, בקריית גת ובכל מקום, אבל אם מסתכלים באיזושהי ראייה יותר רחבה, נכון שאני יושב כאן כנציג אזור מאוד חלש, אזור הנגב, אבל אלוהים אדירים, אין בן אדם אחד סביר במערכת הרפואה שלא חושב שהנגב והגליל, קודם כל הנגב, בתחום הזה הוא מאוד מאוד מקופח.

חיים אורון: מה המשמעות של הפיקוח הזה?

חיים אורון: סורוקה הוא בית חולים גדול מדיי, הוא מצוין אבל גדול מדיי, שלא מסוגל להקיף את כל ההיקפים הללו.

חיים אורון: מדברים על קילומטרג'ים ואני יודע בדיוק מה המרחק בין אשקלון לאשדוד וגם מה המרחק בין אשדוד לבין אסף הרופא ובין אשדוד לקפלן.

חיים אורון: אני יודע מה המרחק מכרם שלום לסורוקה ומה המרחק מדימונה או מסדום.

חיים אורון: הדבר הכי גרוע שיכול לצאת מהעניין הזה הוא שגם יצא בסוף בית חולים אנדרוגינוס.

חיים אורון: חצי פרטי וחצי ציבורי.

חיים אורון: הוא יישען על החלק הפרטי, ואני יודע שהשר לא רוצה את זה.

חיים אורון: כדי להצדיק את המבנה העסקי שלו, בסוף הוא צריך להרוויח כסף.

חיים אורון: מישהו הולך להביא 350 מיליון שקלים והוא לא עושה את זה בשביל העיניים היפות, כי אם אלה היו תרומות, לא היה צריך אף אחד כאן.

חיים אורון: מה הוא יעשה?

חיים אורון: יתחילו כל מיני חלקים שמסביב.

יעקב אדרי: יש גם שטחים מסחריים.

חיים אורון: בדיוק כך.

חיים אורון: פתאום תפרו חליפה על כפתור כאשר הכפתור שמעסיק אותנו כאן אלה הן המיטות, אבל החליפה תהיה אלף דברים אחרים.

אילן גילאון: המחלוקת בין חבר הכנסת אורון לביני היא מחלוקת היסטורית אבל היא קשורה בעיקר לעניין של הקיטבק כי הרי הממשלה לא התכוונה.

אילן גילאון: ממשלות מעולם לא התכוונו להקים בית חולים באשדוד.

אילן גילאון: נקודה.

אילן גילאון: זה צריך להיות ברור לגמרי.

אילן גילאון: ברגע שצריך לחוקק חקיקה להקמת בית חולים, ועוד מעט נחוקק חקיקה האומרת שתהיה פקסימיליה בבית ספר של הבת שלי, וצריך לראות את התמונה כולה כי לא מדובר רק על מיטות אשפוז שצריך היום בבית החולים.

אילן גילאון: אגב, אנחנו במחלוקת כי אנחנו מפלגה גדולה ויש אצלנו פלורליזם.

אילן גילאון: אני באופן עקבי, ולמען הגילוי הנאות אני אומר שאני תושב אשדוד, וגם קצת חולה בזמן האחרון.

אילן גילאון: כשהתחלנו לחשוב על בית חולים בעיקר חשבתי על מחלקת יולדות ועכשיו אני בעיקר חושב על אורולוגיה.

שי חרמש: גם על גריאטריה.

אילן גילאון: בדיוק.

אילן גילאון: הדיון הזה הוא דיון עתיק יומין כאשר לממשלה לא היה ואין לה שום כוונה.

אילן גילאון: הרב ליצמן, אתה שר הבריאות היום, דע לך, אני שמתי לב שראשי תיבות של שר על כלכלי, זה שר עלק בקיצור.

אילן גילאון: תדחפו את החוק הזה לאן שהוא ראוי להידחף ותחליטו שאתם צריכים להקים בית חולים באשדוד, לא רק מהסיבה שיש רבע מיליון תושבים במקום הזה אלא מהסיבה שזאת עיר שקופחה לאורך כל חייה.

אילן גילאון: אנחנו מדברים על עיר עם רבע מיליון תושבים כי מלכתחילה הייתה טעות בתכנון.

אילן גילאון: עכשיו עיר צריכה גם רופאים, היא צריכה גם מנופים, היא צריכה גם איזשהו מנוף שיחזק אותה.

אילן גילאון: בין 1990 ל-2000 אשדוד הולכת ומכפילה את מספר התושבים בה.

אילן גילאון: כל העול הזה נופל על עיר שלא נותנים לה שום מנופי צמיחה.

אילן גילאון: שימו לב, אני לא מדבר על חולים, שיהיו בריאים כולם, גם בטייבה, אני מדבר גם על הרופאים כרגע.

אילן גילאון: החוק הזה חוקק ב-1999 כאשר היינו עלמים צעירים בני תשחורת וכל פעם דוחפים איזשהו רעיון חדש רק במגמה אחת, כדי לא להקים בית חולים באשדוד.

אילן גילאון: אם יהיה יזם, פתאום יסתבר שהוא לא מעשן מלבורו ולכן הוא לא טוב ויעשו תקנה על החוק הזה.

אילן גילאון: רבותיי, אני מוכן ללכת לבית חולים פוליטי, שכל המפלגות יהיו מיושבות במחלקות השונות.

אילן גילאון: יש לכם את כל הנתונים להקים בית חולים ולכן תפסיקו לבלבל את המוח עם החוק המטופש הזה שמעולם לא התכוונו לעשות אותו והוא יהיה קפוא כל הזמן בפתולוגיה, אם לא תהיה החלטה להקים בית חולים.

אילן גילאון: חסרות מיטות, אז מה העניין שאתם מחלקים ברגליים ומכפילים בשניים כל הזמן הזה?

אילן גילאון: יש כאן אנשים שהתחייבו והם אנשים חזקים בתוך הקואליציה וזה במנדט שלהם.

אילן גילאון: חבר הכנסת אורון חס וחלילה, הוא לא אויב אשדוד.

אילן גילאון: יש את כל הכוחות שבעבר הבטיחו.

אילן גילאון: הרי הסאגה הזאת באמת מתחילה מהבר מצווה שלי.

אילן גילאון: באשדוד יש 18 אבני פינה לבית החולים.

אילן גילאון: בתקופה של חיים רמון כשר בריאות היה דבר כזה, ואז התחיל הדיון בהתנגדות הממשלתית.

אילן גילאון: אם הגענו למצב שתכנון בריאות צריך להתבטא בחוקים כאלה, היא הנותנת.

אילן גילאון: בית החולים הזה הוא ראוי כי צריך עוד מיטות.

אילן גילאון: אני לא בטוח לגבי החשבון.

אילן גילאון: אני נוטה להסכים עם חבר הכנסת אורון שמדייק בעניין הזה.

אילן גילאון: יש כאן גם שיקול לאומי להקמתו של בית החולים במקום שהוא נמצא.

אילן גילאון: אני חושב שאמרתי מספיק.

אילן גילאון: הרב ליצמן, במלים אחרות, אתה היום שר הבריאות, תעיפו את החוק הזה לכל הרוחות ותחליטו שאתם רוצים לבנות בית חולים באשדוד, תתכננו את זה על תקציב השנה הבאה ותקימו בית חולים כמו שצריך.

משה גפני: אגב, חבר הכנסת מילר, בהסכם הקואליציוני שלכם יש משהו על בית החולים באשדוד?

יעקב אדרי: כן.

אילן גילאון: אז תתעקשו על זה.

אלכס מילר: אדוני הוציא את זה מחוק ההסדרים.

סימן טוב: זה משהו אחר.

אילן גילאון: כאשר סופה לנדבר חוקקה את החוק הזה, היא התכוונה לבית חולים.

סימן טוב: הייתה חקיקה לבטל את החוק או לדחות את ההקמה לכמה שנים וזה יצא ממסגרת ההסכמים הקואליציוניים.

סימן טוב: הנוסח כאן אושר על ידי הממשלה והוא לא סותר את ההסכמים הקואליציוניים.

יעקב ליצמן: הוא לא סותר אבל הוא דוחה את זה בכמה שנים.

משה גפני: כן.

משה גפני: זה עושה את זה מתוחכם.

מרינה סולודקין: אדוני היושב ראש, אני חשבתי לפני הרבה שנים שבית חולים באשדוד הוא בהסכמה לאומית מאחר שבכל המדינות המפותחות, אם יש עיר עם רבע מיליון תושבים, ובערים האחרות עם פחות תושבים יש שני בתי חולים ושלושה בתי חולים, אז בונים באשדוד.

מרינה סולודקין: תמכתי בהצעת החוק של סופה לנדבר.

מרינה סולודקין: אז הייתי במפלגת ישראל בעלייה, היינו בקואליציה והם באופוזיציה, אבל תמכתי בחוק מאחר שתושבים של העיר אשדוד מאוד רוצים את בית החולים ויש קואליציה בעיר של חילונים, חרדים ואחרים שרוצים ודורשים את בית החולים.

מרינה סולודקין: בדאגה רבה אני עוקבת איך הממשלה ומשרד האוצר כל הזמן לא נותנים לבנות את העיר מסיבות אלה ואחרות.

מרינה סולודקין: כל שנה בחוק ההסדרים אומרים שלא יהיה בית חולים באשדוד.

מרינה סולודקין: מר ליצמן, אני מאוד ממליצה לך לשלוח את כולם בממשלה ובאוצר מהמדרגות ולבנות את בית החולים.

מרינה סולודקין: כמו שבחוקים אחרים אומרים לנו שיש נושא חדש ואנחנו לא דנים בו, עכשיו זה נושא חדש שאתם הבאתם ואני לא יודעת מאיזה סיבות.

מרינה סולודקין: אני גם חושבת שעשר שנים לפני כן, כאשר אנחנו עמדנו באשדוד עם סופה לנדבר בהפגנות בשנת 1998, אמרנו שבגלל שאין בית חולים באשדוד, אנשים יחיו במסדרונות.

מרינה סולודקין: צחקו עלינו אבל אנחנו ראינו בברית המועצות אנשים במסדרונות.

שי חרמש: גם הזקנה בנהריה.

מרינה סולודקין: גם הזקנה בנהריה.

מרינה סולודקין: המצב דורש, זה צו השעה שיהיה בית חולים באשדוד.

מרינה סולודקין: כמו שביהדות התורה יודעים לטפל בנושאים השונים, טפלו גם בזה כמו שצריך ואנחנו נתמוך בכם.

אילן גילאון: אם לא, לפחות תפתחו סניף של זק"א.

שי חרמש: שלא ישתמע מדבריי שאני לא חושב שראוי שלתושבי אשדוד יהיה כל הטוב והיקר ואין על זה בכלל ויכוח.

שי חרמש: בכל מקום שאפשר לתת יותר, ראוי לתת יותר.

שי חרמש: בעניין הזה כל המרבה, הרי זה משובח.

שי חרמש: חבר הכנסת יעקב ליצמן בתפקידו כיושב ראש ועדת הכספים, בכנסת הקודמת התקיים דיון חם בנושא, בין היתר על העברת 10 מיליון שקלים.

יעקב ליצמן: על חדר מיון קדמי.

שי חרמש: כן.

שי חרמש: הייתה שיחה ארוכה בינינו, בה הבעתי את דעתי אותה אחזור ואביע כרגע, ואמרתי שאין לך מה לדאוג, תן יד לעניין, זה לא על תקציב המדינה, זה לא כסף ציבורי, זה בית חולים פרטי, יזם פרטי שיפעיל אותו.

שי חרמש: על האמירה הזאת נתתי ידי לעניין כי אמרתי שאם זה צריך להתחרות על משאבים אחרים.

קריאה: אתה מדבר על חדר מיון.

שי חרמש: כן.

שי חרמש: על זה דיברנו אז ואפילו קיבלת את תמיכתי בעניין של 10 מיליון שקלים.

שי חרמש: אמרתי שאם מדובר כאן על חדר מיון קדמי, אין בכלל ויכוח בנושא הזה.

שי חרמש: אם זה יהיה הטריגר והחכה שתביא אחריה יזם פרטי, יבוא ונהנה כולנו.

שי חרמש: מתברר היום שלא כך הסיפור.

שי חרמש: לא 10 מיליון ולא יזם פרטי.

שי חרמש: לגבי יזם פרטי, כבר העלינו את זה מ-20 אחוזים ל-50 אחוזים וגם ב-50 אחוזים עוד אין יזם פרטי.

שי חרמש: רחל אדטו שנמצאת כאן, אני קטן אמונה הדיסציפלינה שלי איננה רפואה אבל כלכלה היא כן - שב-184 מיטות אפשר לנהל בית חולים.

שי חרמש: בית חולים פרטי, ודאי לא.

שי חרמש: מאידך גיסא, יושבים היום בסמיכות, בטווח הגעה, לא הכי נוח שבעולם אבל סביר במציאות של מדינת ישראל, בתי חולים שזקוקים בדיוק ל-184 מיטות אלה.

שי חרמש: יושב היום בקו עימות קדמי באשקלון בית החולים של שדרות.

שי חרמש: אני בכוונה, כדי להעצים את העניין, אומר בית החולים של שדרות, בית חולים ברזילי.

מיכאל דור: שהוא לא ממוגן.

שי חרמש: הוצאת לי את המלים מהפה.

שי חרמש: הוא לא ממוגן לא במחלקת גריאטריה, לא ממוגן בחדר מיון קדמי ומי שחוטף קסאם על הבית, בא לבית החולים וחשוף לפגיעה בבית החולים וזה קרה כאשר קסאם נפל בחצר בית החולים.

שי חרמש: לעניין הזה אין מענה.

שי חרמש: אתמול דיברתי עם דוקטור שרף כדי לברר את הנושא והוא אמר לי שאם ב-2008 היו מצליחים לבנות והיה קבלן זוכה, ב-150 מיליון שקלים היו גומרים והכל היה בא על תיקונו ואנחנו תושבי שדרות, ואני מייצג כאן את תושבי שדרות.

שי חרמש: אגב, אני לא מייצג את סיעתי כי סיעתי בעמדה הפוכה לשלי.

שי חרמש: סיעת קדימה תתמוך בעמדה לא לשחרר את הממשלה ואני פטור ממנה כי אין לי גם זכות הצבעה כי אני רק ממלא מקום.

שי חרמש: לא לדאוג, אני לא יכול להכריע כאן בכלום.

שי חרמש: אני אומר שהדילמה היום היא צמצום משאבים ואת זה השר אומר.

שי חרמש: אין לו 650 מיליון שקלים, אין לו גם 325 מיליון שקלים.

שי חרמש: אם היה מתקיים כאן דיון שאומר שנבדוק את הצרכים בהקצאה לפי סדרי עדיפויות ולא בחקיקה דרך הכנסת, לא היינו מגיעים לדעתי במציאות הכלכלית למצב הזה.

מרינה סולודקין: ולבטל את החוק.

שי חרמש: כבוד הרב, אני מדבר מדם ליבם של תושבי שדרות ואני מבקש להקשיב לי.

שי חרמש: אני לא צוחק.

שי חרמש: אני מייצג כאן סקטור שאין לו רבע מיליון תושבים אבל הוא 24 אלף אנשים שנמצאים שנים תחת מלחמה והוא צריך את בית החולים באשקלון ואין לו אותו.

שי חרמש: אין לו אותו כי השר במלוא מאמציו – ובעניין הזה אין מסור ונאמן כמוהו – את ביקוריו בבתי החולים עושה בשעה 3 לפנות בוקר, כאשר אף אחד לא מוכן.

שי חרמש: אין היום חדר מיון קדמי שם כי אין 184 מליון שקלים.

שי חרמש: אומר לי שמעון שרף, לרגל העברת המיקום, זה כבר לא 180 אלא זה 350 ועוד שנתיים תכנון.

יעקב ליצמן: אם הוא סופר כסף בבית החולים כפי שהוא אומר לך, מבקר המדינה צריך לבדוק אותו.

יעקב ליצמן: זה לא דובים ולא יער.

משה גפני: היות שאנחנו בדיון מאוד מעניין ומאוד בעייתי ואנחנו מתקרבים לסיום, אל תפתח עכשיו את בית החולים באשקלון ואל תביא את מה שאומר מנהל בית החולים.

משה גפני: יש כאן רבים שיש להם מה להעיר על זה.

משה גפני: דבר על אשדוד.

משה גפני: הבנו את העיקרון.

שי חרמש: אם אני בא היום ואומר שבהשקעה פר מיטה ולא בהשקעה פר מתקן שהשקעות התשתית שלו – ואני לא רופא אלא אני כלכלן – להקים את שלד הבניין והתשתיות, המיטות הראשונות הן המיטות היקרות ביותר, והציג את זה גם חיים אורון.

שי חרמש: אני לא נגד אשדוד והלוואי שהייתי יכול לבוא היום ולומר 300 מיטות באשדוד, 150 מיטות בברזילי וכולי, אבל אני לא יכול לומר את זה כי אני יודע איפה החנק הזה נמצא.

שי חרמש: אני אומר שהיות שדיברנו על כך שיזם פרטי צריך להיכנס, והממשלה נקלעה שלא ברצונה בחוק ההסדרים – ולא אומר שום ביטוי נגטיבי אחר – למין מחויבות שאם אין יזם, היא נכנסת בנעליו, ובאה הממשלה ומבקשת שישחררו אותה מהמחויבות.

שי חרמש: היא לא אומרת אל תקימו בית חולים באשדוד, היא לא אומרת שהיא לא נותנת 325 מיליון שקלים, ואגב, דיברנו על רבע מזה בכנסת הקודמת, אלא היא אומרת שהיא נותנת 325 מיליון שקלים, עד 300 מיטות, היא משקיעה את הסכום הזה ומבקשת להביא את היזם שיבנה, אבל שישחררו אותה מהמחויבות ללכת על 650 מיליון שקלים.

שי חרמש: חברים, צריך להתעשת ולדעת מה המחירים הממלכתיים.

שי חרמש: אני אומר לתושבי אשדוד, אינני נגד אשדוד.

מרינה סולודקין: האשדודים ימותו.

שי חרמש: אל תטילו עלי אימה.

שי חרמש: סיעתי החליטה להתנגד לעמדת הממשלה.

שי חרמש: דעתי היא שונה אבל היות שאני רק ממלא מקום, אני גם לא אצביע.

אלכס מילר: אני יכול לומר שאולי בגלל העמדה הזאת, כל שנה אני שומע אותה בוועדת כספים ובמליאת הכנסת, אולי האוצר מוצא דרך לנצל כאשר יש איזושהי אי דאות, כאשר אין עמדה ברורה בין כלל חברי הכנסת בנושא הספציפי הזה, ואז מנסים בדרך כזאת או אחרת לעשות זאת.

חיים אורון: מה הכלל?

חיים אורון: צריך רוב.

אלכס מילר: אני במשכן הזה משנת 2006 וכל פעם אני שומע, כל שנה, את אותו דיון.

אלכס מילר: מנצלים את אי הוודאות.

אלכס מילר: אני חושב שעם כל הכבוד לאותה תזה שאומרים שעדיף להשקיע במה שקיים מאשר לבנות חדש, בואו ננצל את התזה הזאת גם במערכת החינוך כי למה לבנות בתי ספר?

אלכס מילר: בואו נשקיע במה שיש כי הרי הרבה יותר זול להוסיף עוד חדר ועוד שני חדרים במקום לבנות בית ספר חדש ושהילדים ייסעו, ואני אקח את הכסף ואשקיע אותו בכיתות.

אלכס מילר: שיקומו הילדים בשעה 5 בבוקר וייסעו ללמוד במקום אחר.

אלכס מילר: זאת לא השיטה.

אלכס מילר: אני חושב שהשיטה בסופו של דבר, אם אנחנו אומרים שהמדינה שלנו מתפתחת וגדלה, צריך לבנות ואם יש חוק, צריך ליישם את החוק.

שי חרמש: תעבירו אותו.

שי חרמש: יש לכם רוב.

אלכס מילר: הרבה יותר קל לשבת ולומר תעשה ותעשה.

אלכס מילר: אם ישראל ביתנו דאגה לכך שזה ייכנס להסכמים הקואליציוניים, אם דאגנו לכך שזה יצא מחוק ההסדרים, אנחנו יודעים לעשות את העבודה שלנו ואתה תעשה את העבודה שלך.

אלכס מילר: אל תבוא אלי בטענות.

רחל אדטו: דרך אגב, זה גזר דין מוות לאשקלון.

אלכס מילר: אני יודע שיש בניין.

אלכס מילר: תשקיעו שם.

אלכס מילר: אם יש בעיה והמכרז נופל, צריך למצוא פתרון.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: אתה יכול להסביר מה אתה אומר?

אלכס מילר: יש חדר מיון קדמי במקום ומעליו בניין בן תשע קומות.

אלכס מילר: אם הגעתם למצב שהמכרז נופל ואף אחד לא זוכה, תשקיעו את הכסף הזה שם ותפתחו שם את המערכת.

משה גפני: מה אתה אומר על זה?

יעקב ליצמן: יש שני דברים שאמרת ואני צריך להבחין ביניהם.

יעקב ליצמן: ראשית, מזמן רציתי להפוך את זה לחלק מבית החולים ולא נתנו לי.

יעקב ליצמן: רציתי להפוך את הבניין הקיים לחלק מבית החולים.

יעקב ליצמן: דיברתי עם אנשים מקצועיים ואפשר לעשות שם 90 מיטות ואכן חשבתי להתחיל עם זה כי את זה אפשר לעשות תוך שמונה חודשים.

שי חרמש: רוץ קדימה.

שי חרמש: אני בעד.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה לומר מי, אבל הפריעו לזה.

יעקב ליצמן: הדבר השני שאמרת הוא שאם הכוונה לפתוח חדר מיון קדמי עכשיו, אני אעשה את זה ברצון ואני אעשה את כל המאמצים.

משה גפני: אנחנו בעד.

משה גפני: יש מישהו שמתנגד לזה?

יעקב ליצמן: אני מציע יותר מזה.

יעקב ליצמן: אני מציע לכם שחברי ועדת הכספים יבואו לסיור במקום ויראו אותו, תראו בניין ענק עומד במקום עם הכנות לרנטגן ולכל הדברים הכי מודרניים, חלק קטן מהמקום כבר ממוגן וחדר המיון יכול להיות מוגן.

יעקב ליצמן: אני חושב שאין שום סיבה לא לעשות את זה.

יעקב ליצמן: ברצון אני אעשה מה שאתה מציע כאן.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אנחנו כולנו תומכים בזה.

משה גפני: יש מישהו שמתנגד לזה?

שי חרמש: לא.

משה גפני: רבותיי, אני מבקש לסכם את הדיון.

משה גפני: אני לא נכנס לדיון האם צריך בית חולים באשדוד, כן או לא.

משה גפני: אני בכלל לא נכנס לדיון הזה.

משה גפני: אני לא נכנס לדיון האם זה דבר נכון הקמת בית חולים בחוק.

משה גפני: אני לא אהבתי את זה בשעתו, לא כך מתנהלת מדינה מתוקנת.

משה גפני: לא רלוונטי.

משה גפני: כל הדיון הזה כבר מזמן לא קיים.

משה גפני: מה שקיים עכשיו זה שיש החלטה וההחלטה היא שבונים בית חולים באשדוד.

משה גפני: מה שנאמר כאן, אני לא יודע מה לעשות עם זה אבל אני מציע גם במשרד האוצר – לא נמצאים כאן נציגי החשב הכללי כי לא חשבתי שצריך להזמין אותם כי חשבתי שאתה נמצא כאן וזה בסדר.

משה גפני: סגן השר אמר כאן דברים חמורים בכל קנה מידה.

משה גפני: לא מדובר באיש זוטר, אלא באיש מתוך המערכת שעומד בראש מערכת הבריאות והוא התבטא בעדינות, אבל הוא אמר דברים חמורים שאני מבקש לבדוק אותם.

סימן טוב: נמצאים כאן נציגים של ועדת המכרזים.

משה גפני: אמר סגן השר דברים חמורים.

משה גפני: אני לא זוכר מקרה של איש בכיר כל כך במערכת שאמר דברים כאלה חמורים.

משה גפני: זה חייב, אנחנו לא יכולים לעבור על זה לסדר היום מבלי שתיערך בדיקה ואני מציע שהבדיקה תיערך.

יעקב ליצמן: אמרתי חשש.

משה גפני: חשש.

משה גפני: אני לא מציע לעבור על זה לסדר היום.

משה גפני: אני מציע שיתקיים דיון אצל סגן השר עם חברי ועדת המכרזים ועם נציג החשב הכללי.

משה גפני: הדברים החמורים שהוא אמר כאן, אני חושב שאנחנו זכאים לתשובה האם אכן החשש הזה הוא אכן חשש אמיתי או שהחשש הזה בסופו של דבר, לאחר בירור, מתברר שהוא לא נכון.

סימן טוב: הצעתי לך יותר מזה.

סימן טוב: תזמין את יושב ראש ועדת המכרזים לוועדת הכספים.

משה גפני: לא, אני לא רוצה לקיים את הדיון כאן.

משה גפני: אני רוצה שהוא יתקיים אצל סגן השר.

סימן טוב: כיוון שהייתה כאן התייחסות, כדאי.

משה גפני: בסדר, תביאו את המסקנה לכאן.

יעקב ליצמן: אם אני אשוכנע שזה לא כך, אני אשמח מאוד לומר את הדברים כאן.

משה גפני: יש לנו הרבה עבודה.

משה גפני: אני לא רוצה להפוך להיות ועדת בירור בעניין הזה.

משה גפני: אני מציע שזה יהיה במסגרת הממשלתית אצל סגן השר עם חברי ועדת המכרזים ועם יושב ראש ועדת המכרזים.

משה גפני: תאמרו לנו את המסקנות.

משה גפני: אם יהיה צורך, אנחנו נקיים דיון.

משה גפני: אני מקווה שלא יהיה צורך מפני שהדברים היו חמורים בכל קנה מידה.

משה גפני: אם אנחנו חברי הוועדה עוברים על זה לסדר היום, אנחנו חוטאים לתפקיד שלנו.

רחל אדטו: האם הצעתו של סגן השר מייתרת את הצורך של בית החולים באשדוד?

יעקב ליצמן: לא.

משה גפני: לא.

יעקב ליצמן: אני בעד בית החולים.

משה גפני: אני מציע שהוועדה תקבל החלטה כפי שהציע חבר הכנסת אלכס מילר, כפי שרוצה סגן השר.

משה גפני: הנושא של חדר המיון הקדמי, אני מבקש שתהיה החלטה של הוועדה בעניין הזה בלי קשר לעניין הזה שחייב להיבנות בית חולים באשדוד על פי ההחלטות הקיימות.

חיים אורון: זאת ההצעה שלי.

אילן גילאון: אני כבר רוצה הצעה לסדר.

רחל אדטו: אני שאלתי מה עמדת האוצר בנושא חדר מיון קדמי כדי שזה לא יטורפד.

יעקב ליצמן: אני לא צריך לשאול אותו כי הם נתנו לי כסף.

רחל אדטו: לחדר המיון הקדמי.

יעקב ליצמן: כן.

שי חרמש: עוד מהכנסת הקודמת.

יעקב ליצמן: עת הייתי יושב ראש הוועדה, הבאתי כסף.

משה גפני: אני מציע שהוועדה תקבל החלטה בעניין הזה.

חיים אורון: אני רוצה שתעמיד את ההצעה שלי להצבעה.

משה גפני: בסדר.

חיים אורון: להזמין את שר הבריאות ואת השר על כלכלי.

משה גפני: בסדר.

חיים אורון: אני רוצה לשמוע את עמדה מסודרת של הממשלה.

יעקב ליצמן: לישיבה הבאה.

חיים אורון: אני מבקש על זה הצבעה.

שי חרמש: או מי מטעמו.

חיים אורון: לא, לא מי מטעמו.

משה גפני: הדבר האחרון.

משה גפני: הצעת החוק הזאת היא באמת התחכמות.

משה גפני: זאת אומרת, זה מה שעולה מכל הדיון.

משה גפני: זה הרושם.

משה גפני: אני לא הולך להצביע על זה.

משה גפני: אני לא הולך להצביע על החוק, אלא אני אומר שהרושם שהתקבל אצלי – ואני לא מצוי כל כך בתוך הסוגיה הזאת – שיש כאן מעין התחכמות.

משה גפני: אין לי הסבר מניח את הדעת למה הגדלתם את זה פתאום ל-325 מיליון.

סימן טוב: אני יכול להסביר.

משה גפני: לא חשוב.

סימן טוב: על מנת שהמכרז יצליח.

יעקב ליצמן: מאפס ל-325 מיליון שקלים.

סימן טוב: לא מאפס.

סימן טוב: מ-130.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: זאת נראית התחכמות.

משה גפני: יכול להיות שאני טועה.

משה גפני: נראה שהאוצר דבק בעמדתו שאין צורך בבניית בית חולים באשדוד ואם נגזרה הגזרה, שזה יהיה בית חולים פרטי.

סימן טוב: לא זה מה שאמרנו וכתוב כאן.

משה גפני: אני לא הולך להצביע על זה אבל אני מביע את עמדתי ואת הרושם שהתקבל אצלי.

משה גפני: אני מסכם את הדיון ואני אומר שאני מבקש את הדיון הזה.

משה גפני: אם אתם רוצים לעשות את הדיון הזה במסגרת ממשלתית אחרת, מקובל עלי אבל אני רוצה לדעת את התוצאה.

משה גפני: האם החשש שהעלה כאן סגן השר הוא נכון, האם יש לו על מה להתבסס או שהוא איננו נכון.

משה גפני: תבררו את העובדות.

משה גפני: אני לא רוצה לעשות את זה במסגרת הפרלמנטרית כאן.

משה גפני: זה עדיין חשוף אבל אם לא תהיה ברירה, אנחנו נקיים את הדיון הזה.

משה גפני: אנחנו מבקשים שתקיימו את הדיון אצלכם.

משה גפני: אנחנו מבקשים שהוועדה תקבל את ההחלטה לגבי הנושא שאין עליו עוררין לגבי חדר המיון הקדמי.

משה גפני: יש בקשה של חבר הכנסת חיים אורון לזמן לכאן את שר העל הכלכלי שהוא גם שר הבריאות.

משה גפני: אדוני מנהל הוועדה, תבקש מבנימין נתניהו, אנחנו מזמינים אותו לכאן.

שי חרמש: נתאים את עצמנו ללוח הזמנים שלו.

משה גפני: אנחנו נתאים את עצמנו ללוח הזמנים שלו.

חיים אורון: במקום שהוא יבחר.

חיים אורון: אם במוסקבה, במוסקבה.

משה גפני: אתה תופתע לראות שראש הממשלה יגיע לוועדה.

משה גפני: רבותיי, הדיון היה מאוד מעניין.

משה גפני: אדוני סגן השר, אני מאוד מודה לך על הדיון הזה.

משה גפני: משה בר סימנטוב, אני מודה לך ואני מודה לכל חברי הוועדה.

משה גפני: תמסור בבקשה דרישת שלום לראש העיר אשדוד.

משה גפני: תודה רבה, הישיבה נעולה.