ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 9, 2010-02-02 10:00

אורית זוארץ: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת וועדת המשנה לסחר בנשים, הנושא שנדון בו היום הוא ההתמודדות עם תעשיית פרסום מודעות המציעות שירותי מין וזנות.

אורית זוארץ: אני מקדמת בברכה את כבוד השופטת בדימוס, הגברת דליה דורנר, שהיא נשיאות מועצת העיתונות, וכן את המשתתפים והמשתתפות האחרים שהגיעו לכאן היום.

אורית זוארץ: יש לשאול האם במקביל לפרסום שירותי מין בעיתונות אנו יכולים לאפשר פרסום של סחר באיברים אחרים בגופנו?

אורית זוארץ: האם שתיקתנו היא נתינת לגיטימציה לפרסום מכירת איברים או פרסום עבדות?

אורית זוארץ: אני אודה לשופטת בדימוס, הגברת דליה דורנר, אם תוכל להתייחס לנושא חופש הביטוי.

דליה דורנר: תודה רבה.

דליה דורנר: בעניין חופש הביטוי המסחרי הייתה לי זכות לכתוב בפסק הדין העקרוני בנושא קמפיין חברת "קידום" – "לך תצטיין", שרשות השידור פסלה.

דליה דורנר: חופש הביטוי המסחרי הוא אינו מוחלט ובטוח שהוא ברמה פחותה מחופש הביטוי הכללי.

דליה דורנר: העובדה שהביטוי מרגיז, פוגע ומעליב ולא נעים לקרוא – לא מעלה את האפשרות לפסול אותו.

דליה דורנר: אך יש לבדוק עד כמה פרסומות שמציגות גוף של אישה או גבר הם מקובלות מבחינת חופש הביטוי.

דליה דורנר: הצעת החוק מתייחסת לעניין שכבר קיים חוק שנוגע אליו, והוא חוק העונשין.

דליה דורנר: מדובר במודעות בנוסח שמעודד עבריינות פלילית, ואולי צריך להוסיף איסור על כך ליתר ביטחון בחוק שאוסר על סרסרות אבל לא על פרסום במפורש.

אורית זוארץ: תודה רבה לגברת דורנר.

אורית זוארץ: אין ספק שמדובר בעבירה פלילית שמקבלת עידוד באמצעות הפרסום.

אורית זוארץ: המפרסמים הם מפרנסים ומעודדים את תעשיית המין והזנות, והם למעשה סרסורים בחסות אמצעי התקשורת והעיתונות.

אורית זוארץ: החוק הקודם שנחקק, כלומר השינוי בחוק העונשין, התייחס לפגיעה ברגשות הציבור.

אורית זוארץ: יש לשאול האם מדובר רק בהגנה על הציבור או שיש להגן גם על הקורבנות ועל הנשים שנפגעות מחופש הביטוי הזה.

אורית זוארץ: אמנם יש חוק, אך ניתן לאכוף אותו רק כשמתמלאים ארבעה סעיפים.

הנרייט דהאן-כלב: אני ראש התוכנית ללימודי מגדר באוניברסיטת בן-גוריון, ואני עוסקת בזכויות נשים וזכויות אדם.

הנרייט דהאן-כלב: יש להתייחס לחופש הביטוי המסחרי באופן עקיף, כשמתייחסים לעמדות המוצא ביחס לכך.

הנרייט דהאן-כלב: יש חוק שקובע שמדובר בעבירה פלילית, אבל באופן מעשי יש יחס אמביוולנטי לנושא מבחינת רשויות האכיפה – בכלל זה הרשות השופטת, המחוקקת והמשטרה.

הנרייט דהאן-כלב: זה בא לידי ביטוי בתפיסה שקשה לשרש אותה, על כך שזנות היא תופעה טבעית שבני האדם ימשיכו לבצע, ולכן יש לקבל את הזנות כמכת טבע או כתופעה חברתית מהותית.

הנרייט דהאן-כלב: אף אדם לא מאמין שרוצים למגר את התופעה.

הנרייט דהאן-כלב: הסרסור והאישה שעוסקת בזנות מבינים שהאכיפה דלה, והחקירה לעולם לא מגיעה למיצוי הדין לחלוטין.

הנרייט דהאן-כלב: החברה הנורמטיבית עומדת מול עבריינים שעוסקים בפלילים ואנו מבינים שמדובר למעשה במשחק שתוצאותיו נקבעו מראש.

הנרייט דהאן-כלב: הדבר מתבטא בעמדות גלויות רבות שמבצבצות שמתבקשת התייחסות לנושא, למשל עמדתו של חבר הכנסת רשף.

הנרייט דהאן-כלב: לכך אני רוצה להוסיף את ההצעה הנלוזה למיסוי הכנסות הסוחרים.

הנרייט דהאן-כלב: כשחבר כנסת אומר דבר כזה, הוא אומר שהמדינה לא רוצה למגר את התופעה אלא דווקא לתת לה חסות ממשלתית.

הנרייט דהאן-כלב: על מנת להתחיל למגר את התופעה, יש להפסיק את המסרים האמביוולנטיים שניתנים על ידי המדינה לציבור.

אורית זוארץ: תודה רבה לדוקטור דהאן-כלב, אין ספק שהדיון בוועדה הוא גם דיון על נורמות.

אורית זוארץ: למשל, אנחנו תמיד מביאים פה את הדוגמה של הטרדה מינית כלפי נשים שהייתה במשך שנים נורמטיבית בעיני החברה.

אורית זוארץ: יש ליישר קו ולומר שגבר נורמטיבי אינו נוהג באלימות ואינו תוקף נשים, ובמקרה של זנות בישראל מדובר על גברים שהם כביכול נורמטיביים.

אורית זוארץ: עם זאת, הנשים המותקפות העידו על גברים שמממשים את הפנטזיות המיניות שלהם על גוף הנשים, שהופך לאובייקט פיזי ללא רגשות בעיני הגברים.

רחל גרשוני: רציתי להקדים ולומר שלשמחתי הרבה אין יחס אמביוולנטי מבחינת הרשויות לאכיפת עבירות סחר בבני אדם.

רחל גרשוני: המשטרה, הפרקליטות ובתי המשפט נרתמו למתן עונשים של אחד עשרה, שמונה וחמש שנות מאסר בנושא.

רחל גרשוני: ימ"ר תל אביב פועלת בהצלחה גדולה באכיפת הנושא.

רחל גרשוני: כיום, מימדי הסחר והזנות צומצמו לרמה שארגונים לא ממשלתיים מסכימים שהתופעה מוגרה בהצלחה מסחררת, הודות לעבודת ארגונים שונים בשיתוף המשטרה, הפרקליטות ומשרד המשפטים.

רחל גרשוני: עם זאת, עדיין קיים יחס הכפול לעבירות הזנות.

רחל גרשוני: הסיבה המונחת מאחורי ההסכמה להורדת הסייגים – הסיבה לחקיקה הייתה פגיעה ברגשות הציבור, וכיום הערכים השתנו, אנחנו בעידן של "כבוד האדם וחירותו" ולכן היחס שלנו לזנות וכן היחס לפרסום שירותי זנות הוא אחר.

רחל גרשוני: אנחנו מעוניינים להגן על חירות וכבוד האישה בזנות.

רחל גרשוני: הבעיה קמה כשמדובר בפרסום שהוא קשור בסרסרות, מפני שעל פי החוק זנות פרטית היא מותרת אך זנות בסרסרות היא אסורה, והרי הרוב המוחלט של הפרסום הוא בסרסרות – ולא באופן של זנות פרטית.

רחל גרשוני: כלומר, אם מתירים את הפרסום, מדובר בגיבוי פעילות פלילית ללא הצדקה.

אורית זוארץ: אני מברכת על החלטת משרד המשפטים ועל התמיכה בהצעת החוק.

אורית זוארץ: אני אאפשר לעורכת הדין ענת זוהר ממשרד המשפטים להתייחס.

ענת זוהר: בעניין ההתנגדות להצעת החמרת הענישה, ההתנגדות נובעת משתי סיבות.

ענת זוהר: האחת, אין הקבלה לענישה כה חמורה על עבירה פלילית, למעט בעבירות של פרסום המרדה או תועבה כרוכה פגיעה שבה השירות הוא אסור אך הפרסום אינו אסור.

ענת זוהר: הסיבה השנייה להתנגדות החמרת הענישה היא שהאכיפה לא מוצתה, לכן לא נכון בד-בבד עם יצירת האיסור להחמיר את הענישה.

ענת זוהר: כלומר, יש קודם לכן לבדוק את האכיפה ורק לאחר מכן לבחון את ההחמרה בענישה.

אורית זוארץ: האם היעדר אכיפה הוא סיבה לא להחמיר בענישה?

אורית זוארץ: ההתייחסות שלנו לסחר בנשים למטרות זנות או בכלל אינו רק המרדה ותועבה אלא מדובר בפגיעה בסיסית בזכויות האדם.

אורית זוארץ: השינוי בחקיקה הוא על רקע שינוי חברתי ולכן יש לטפל גם בענישה.

אורית זוארץ: הצטרפה אליו חברת הכנסת ציפי חוטובלי, שהיא יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.

אורית זוארץ: אני אעביר את זכות הדיבור לד"ר לימור עציוני.

לימור עציוני: שמי ד"ר לימור עציוני, אני מומחית למשפט פלילי ועבירות מין.

לימור עציוני: אני רוצה לחבר את דברי ד"ר דהאן-כלב לדברי עורכת דין ענת זוהר ושל יושבת הראש אורית זוארץ.

לימור עציוני: כשיוצרים חוק, מדובר ביצירה מתוך מטרה מסוימת, מתוך בקשה להגן על אינטרס חברתי חשוב מאוד.

לימור עציוני: החוק כפי שמופיע היום בסעיף 205(ג) בחוק העונשין, הוא כבר לא רלוונטי אלא משקף שיטות מוסר שכבר לא מאפיינות את שיטת המשפט שלנו, אפילו לרמת ההגדרה של עבירות מין.

לימור עציוני: בגלל הבלבול הקיים כעת ביחס לפרסום הזנות, קיים גם יחס כפול וסלקטיבי – למשל פס"ד תורג'מן, שעסק במכון עיסוי וליווי שלא הוגש עליו כתב אישום עד שהשכנים התלוננו על מטרד וכדומה.

לימור עציוני: הלקח של הפרקליטות היה שניתן לטפל באותם מקומות רק בעזרת תלונות הציבור.

לימור עציוני: טענת ההגנה באותו תיק הייתה מופרכת מהייסוד – הם טענו שהאכיפה סלקטיבית.

לימור עציוני: העניין כלל לא רלוונטי, מפני שמדובר בשינוי בערכים.

לימור עציוני: אנחנו כחברה, צריכים להחליט על שינוי תפיסה, וזה מתחיל אן היום בניסוח נכון של סעיף 205(ג) כך שיהיה ברור לכלל הצדדים.

דליה דורנר: אם אפשר להעיר הערה בנושא האכיפה ומשרד המשפטים.

דליה דורנר: ברור כי החוק לא נאכף כבר בעונשו המופחת, ולכן אין להחמיר את העונש.

דליה דורנר: ההרתעה היא אכיפה, ולא החמרת העונש.

דליה דורנר: עם זאת, לעונש יש אלמנט של הוקעה חברתית, שאינו דבר של מה בכך.

דליה דורנר: לכן, מלכתחילה אין לבטל את העניין מראש.

דליה דורנר: אם הפרסום עצמו פסול, ויקבל ביטוי של הוקעה חברתית על ידי המחוקק, אין לדחות את העניין על הסף.

אורית זוארץ: אני בהחלט מסכימה שעם החמרת האכיפה יש עניין של החמרה חברתית, ופה אנחנו מבקשים לחולל שינוי.

אורית זוארץ: במיקוד זנות כמקצוע העתיק בעולם, יש לשאול האם זה באמת נכון – מכיוון שמשתמשים בטיעון זה כטיעון מרכזי כנגד הפללת לקוח ותירוץ לאי מיגור התופעה – אך עלינו לשאול מי כתב את הספר בו כתוב שזנות היא המקצוע העתיק בעולם, ואילו אינטרסים היו לו בכתיבת הדבר.

ציפי חוטובלי: שלום לכולם, אני מאוד מעריכה את הפעולות החשובות של הוועדה בנושא העליון ביותר לשימור כבוד האישה.

ציפי חוטובלי: החברה הישראלית מתיימרת להיות חברה ששומרת על ערכי שוויון, אך הדבר הפגום ביותר הוא שלא ניתן לעסוק בכבוד האישה כשהיא עדיין נתפסת כמי שגופה ניתן לשימוש ללא בקרה, כדבר שהוא טבע האדם.

ציפי חוטובלי: הצעת החוק היא חשובה מאוד, פרסום זנות הוא דבר פגום מבחינה ערכית ומוסרית, הפרסום פוגע בערך כבוד האישה, ואין לי ספק שהאמירה היא מוחלטת ולא ניתן לחלוק עלייה.

ציפי חוטובלי: הפרסום מעיד על יחס חיובי למוצר המפורסם, ואיסור על פרסום למעשה מצהיר שהזנות אינה נורמטיבית.

אורית זוארץ: אבקש מעורכת דין אסנת ליפשיץ, ממוקד הסיוע לעובדים זרים להתייחס לעניין.

אסנת ליפשיץ: נייר העמדה שלנו הונח על שולחנות הוועדה, ובנוסף אני רוצה להפנות את תשומת הלב לדו"ח שפורסם על ידי המוקד בשנת 2007 בעניין, המופיע באתר האינטרנט.

אסנת ליפשיץ: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שנובעות מהידע והניסיון שלנו בתור ארגון שעובד בשטח.

אסנת ליפשיץ: פרסום מודעות המין לא מעודד רק ביקוש אלא גם היצע, ויש להתייחס לתופעה של סחר בנשים ישראליות לחו"ל בעקבות מודעות שפורסמו בעיתונות.

אסנת ליפשיץ: כלומר, הסכנה שטמונה במודעות היא גם הרחבת התופעה והגדלת ההיצע.

אסנת ליפשיץ: נקודה נוספת שברצוני להתייחס אליה היא נייר העמדה של הסנגוריה בעניין פרסום המודעות.

אסנת ליפשיץ: הם מציינים שאין לדעת עם איסור הפרסום יתרום או יביא לסגסוג שוק שחור.

אסנת ליפשיץ: אם יש מקום להערת הפללת לקוחות, התחושה היא שיש ניסיון להטיל אימה על הציבור – שיביא דווקא לפגיעה חוזרת בנשים העוסקות הזנות.

ענבר יחזקאלי בליליוס: אני יועצת משפטית של איגוד מרכזי הסיוע של נפגעות תקיפה מינית.

ענבר יחזקאלי בליליוס: לאחרונה הגיע אלינו פנייה מסטודנטיות, שדיווחו שבמדור ההשמה של האוניברסיטה התפרסמה מודעת דרושים שהציעה לנאות וייצוגיות לעבוד בעבודה מאתגרת ורווחית, עם קישור לסרטון ביו-טיוב שמעודד זנות.

ענבר יחזקאלי בליליוס: הסטודנטיות פנו למספר שהתפרסם, והגבר שענה להן במפורש אמר שמדובר בזנות.

ציפי חוטובלי: אני לצערי נאלצת לעזוב את הדיון.

23653: שמי מיכל רוזין ואני מנכ"לית איגוד מרכזי סיוע לנפגעות תקיפה מינית.

23653: למטרת גילוי נאות, בכנסת הקודמת התקיים דיון בנושא פרסום שירותי מין ואני ערכתי את המחקר, ולצערי נאלצתי לקרוא את כל אותם פרסומים.

23653: המסקנה הייתה להוריד את הסייגים לחוק, שפותחים אפשרויות לפרסום.

23653: גם כשהיה חוק קיים, עיתונים ראשיים פרסמו שירותי מין עד לקבלת פסק הדין שוקן.

23653: ישנם עיתונים שמותר לחלק, כמו עיתון "בננה", המלא במודעות לפרסום זנות, שעל פי החוק הם חייבים לציין שהם אסורים לחלוקה מתחת לגיל שמונה עשרה.

23653: על אף האיסור, יש קטינים שחשופים לעיתונים המצויים מחוץ לפיצוציות בתל אביב.

23653: יש לתת על כך את הדעת ולא לאפשר פרצה בחוק בנושא.

נעמה ריבלין: אני מנהלת תוכנית סיוע לנשים במעגל הזנות, "סלעית", בתל אביב.

נעמה ריבלין: ראשית, חשוב לי להבהיר מהי משמעות המודעות כלפי הנשים.

נעמה ריבלין: מדובר במלכודת מוות עבור הנשים, אף אישה לא מתחילה זנות לבדה, רוב הבנות מתחילות את הזנות ממודעה.

נעמה ריבלין: הן מאמינות שהן ייכנסו לזנות לתקופה קצרה כדי להרוויח הרבה כסף ובצורה קל, אך כשנכנסים לזנות לא קל לצאת ממנה.

נעמה ריבלין: בדיוק כמו נגע הסמים, אכיפה בנושא דווקא תעזור לנשים לצאת מהמלכודת אליה נקלעו – למרות שתחילה עליהן לרדת למחתרת ולא להיות חשופות.

נעמה ריבלין: כלומר, הן ייפגעו פעמיים אך ייצאו מהצב אליו נקלעו.

נעמה ריבלין: כלומר, למרות שצמצום התופעה בטווח הקצר יפגע בנשים, בטווח הארוך זה יעזור להן.

נעמה ריבלין: בעניין השיקום, יש לבצע מהלך דרסטי שישנה את הצורך בשיקום.

אורית זוארץ: תודה רבה.

אורית זוארץ: העבודה שלנו מתמקדת בציר המערכתי ובראייה לטווח ארוך, ולא רק בטיפול נקודתי בעניין.

אביטל רוזנברג: רציתי להתייחס בקצרה לדברי ד"ר לימור עציוני, על ארבעת התנאים המצטברים שמתירים פרסום.

אביטל רוזנברג: בדיקה אקראית שביצעתי בעיתוני סוף השבוע האחרון בעיתונים הראשיים היו לא פחות מעשרים וחמש מודעות שמפרסמות שירותי מין באופן ברור.

אביטל רוזנברג: מדובר בסיוע לסרסרות ולסחר, אך המשטרה לא אוכפת.

אביטל רוזנברג: האינטרס הברור של העיתונים הוא אינטרס כלכלי.

דליה דורנר: כמובן שמדובר באינטרס כלכלי, ואדם כמו עמוס שוקן לא יעבור על החוק, ויתיר פרסומים שמותרים על פי החוק.

דליה דורנר: אם מתירים פרסום בסייגים, החוק מחוק שאוסר לחוק שמתיר.

דליה דורנר: החוק מכשיר את המודעות.

אביטל רוזנברג: אותו מר עמוס שוקן, חוזר על פרסומים שנקבעו שהם אסורים.

אביטל רוזנברג: יש למצוא לכך ביטוי לחוק, למשל מתן סנקציה כספית משמעותית לעיתון עצמו.

אביטל רוזנברג: התעשייה הקיימת מאפשר ניצול חוזר של אותן נשים.

אורית זוארץ: אין ספק שמדובר בתופעה שהיא גלובלית, ומדינת ישראל הוגדרה גם בדו"ח של מחלקת המדינה כמדינה שהיא מדינת יעד ומדינת מקור לסחר בנשים.

אורית זוארץ: הוועדה הגיעה לפני חודש לימ"ר לסיור וקיבלנו תמונה רחבה מאוד על פעילות המשטרה בעניין, שהשתפרה בשנים האחרונות לטובה.

אורית זוארץ: הועלו אז קשיים שמוגנים בחוק – למשל סגירת בית בושת לעומת סגירת בית שמתקיימים בו הימורים.

אורית זוארץ: ידי המשטרה למעשה קשורות, מאחר שלאחר תשעים יום מותרת פתיחה מחודשת של המקום.

אורית זוארץ: אבקש התייחסות של נציגי המשרד לביטחון פנים.

יצחק אהרונוביץ': אני מודה לגברתי יושבת הראש על ההקדמה.

יצחק אהרונוביץ': לעניין האכיפה הסלקטיבית כלפי בתי בושת שמנוהלים על ידי הנשים בעצמן, אני לא מבינה את הטענה כלפי המשטרה.

נעמה ריבלין: טענתי הייתה שכשאוכפים את העניין, הנשים נעצרות ולא הסרסורים הגברים – מפני שיש קושי להגיע לאותם גברים שמנהלים את בית הבושת.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו מכירים את קשיי האכיפה, אך היה נראה שלגברתי יש טענה נוספת מעבר לכך.

יצחק אהרונוביץ': אם יש דוגמאות של מקרים קונקרטיים של תלונות במשטרה, אני אשמח לשמוע על מנת לבצע בדיקה ולהתייחס לדברים.

יצחק אהרונוביץ': עם זאת, משטרת ישראל מטפלת בעבירות במסגרת סדר העדיפויות לטיפול בעבירה, ועבירה על איסור הפרסום היא מהקלות שבהן.

יצחק אהרונוביץ': זאת ועודף קיימים קשיי אכיפה, למשל שחלק מהמודעות על שירותי עיסוי הן מותרות על פי חוק, או שהמודעות מפורסמות על ידי הנשים עצמן שמותר להן לעסוק בזנות.

יצחק אהרונוביץ': בעניין הגברת האכיפה, הנתונים של שנת 2009 מצביעים על עלייה משמעותית בכמות התיקים של ניהול והחזקת מקום לשם עיסוק בזנות.

יצחק אהרונוביץ': יש מאה תיקים יותר משנה שעברה, לא ידוע לי כרגע אם מדובר בהחזקה על ידי נשים או גברים.

אורית זוארץ: אני מבקשת למקד את הדיון בנושא פרסום הזנות, ואיך אתם תופסים את הפרסום הזה כולל התייחסות לפשע מאורגן העומד מאחורי המודעות.

אורית זוארץ: הגורמים הפליליים והעבריינים שעומדים מאחורי תעשיית המין בישראל הם כאלו שפועלים לא רק בתוך מדינת ישראל.

אורית זוארץ: כלומר, יכול להיות שאותן מודעות לשירותי מין יכולות להוביל לחקירה ממוקדת של הנושא.

יצחק אהרונוביץ': הנחיית אגף החקירות אומרת במפורש שיש להעמיק את החקירה ולבחון היבטים של עבירות חמורות יותר.

יצחק אהרונוביץ': כפי שאמרתי, בשנת 2009 נפתחו הרבה יותר תיקי חקירה על עבירה על איסור הפרסום.

יצחק אהרונוביץ': בשנת 2008 נפתחו מאתיים שמונים ושלושה תיקי חקירה של עבירות סחר בנשים והעבירות הנלוות, ואילו בשנת 2009 נפתחו שלוש מאות תשעים ושישה תיקים.

יצחק אהרונוביץ': מתוך נתונים אלו, בשנת 2008 נפתחו תשעה תיקי חקירה על עבירה על איסור הפרסום, ואילו בשנת 2009 נפתחו ששה עשר.

אורית זוארץ: אנחנו נשמח לקבל תמונת נתונים רחבה יותר.

אורית זוארץ: סוגיית הסייגים שנאמרה גם על ידי כבוד השופטת, היא סוגיה שכובלת את ידי המשטרה, מפני שלא ניתן לאכוף פרסום מודעות כדין.

איילת כרמי: בעניין שוקן, למרות הסייגים שהתקיימו, הוא הורשע בבית המשפט.

איילת כרמי: הוא התחייב שלא לחזור על המעשה.

אורית זוארץ: ועדיין מפרסמים ומשתמשים באותם סייגים כדי להמשיך ולפרסם.

אורית זוארץ: לכן אנחנו מקיימים את הדיון, מטרתנו לבטל את הסייגים ולהביא לכך שהאיסור יהיה חד משמעי וברור.

רחל גרשוני: גם מה שהיה בפסק הדין בארי, היה בעיני תמוה.

רחל גרשוני: לא הייתה הרשעה על אף שהעובדות הוכחו.

רחל גרשוני: המשטרה עברו תהליך מאוד ארוך, והתמודדו עם כל הטעות וקיבלו אישור – ובית המשפט לא הרשיע.

אורית זוארץ: כלומר את אומרת שיש להחמיר גם בעניין הענישה?

דליה דורנר: אני אמרתי שיש להחמיר את הענישה.

איילת כרמי: אני מאוניברסיטת בן-גוריון ואני רוצה להעלות שאלות שעסקנו בהם.

איילת כרמי: אני רוצה להחזיר אותנו לסיכום הדיון בשנת 2007, שם גם הועלתה בעיית האכיפה והוחלט שהוועדה תגיש הצעות לתיקון חקיקה שלדעת המשתתפים עשויה להביא להגברת האכיפה וכמובן גם הענישה.

איילת כרמי: בחוק המוצע אני לא רואה דברים שיביאו להגברת האכיפה, מפני שהפרסום מתקיים באופן נורמטיבי בעיתונים הראשיים.

איילת כרמי: ישנה מגמה של עלייה בהגשת תיקי חקירה, וזוהי מגמה שכבר עסקנו בה בישיבה הקודמת.

איילת כרמי: חשוב לצאת מהדיון היום עם מסקנות בנושא הגברת האכיפה, שביטול סייגי החוק יכול להיות מסקנה אחת.

רחל גרשוני: הטרדה מינית היא עבירה פלילית הכוללת מגוון מעשים מגונים.

איילת כרמי: הנקודה שלי היא שהעונש הוא קטן אך המאמץ כדאי.

יצחק אהרונוביץ': יש קושי להגיע דרך הפרסומת למי שעומד מאחוריה, מפני שהמפרסם הוא לא דווקא הסרסור ולאו דווקא חי על רווחי האישה.

איילת כרמי: המשטרה מבצעת מדיניות רחבה, ועל משטרת ישראל להתגבר על הקושי שמתעורר בהגעה לסרסורים.

אביטל רוזנברג: למשטרה יש הוראות מפורשות להגביר אכיפה, והשר לביטחון פנים, יצחק אהרונוביץ', הנחה זאת במפורש.

אביטל רוזנברג: אנחנו בעצמנו עשינו את הבדיקה בקלות רבה.

אביטל רוזנברג: יש הנחיות ספציפיות של משרד המשפטים שמורות איך בדיוק לבצע את האכיפה.

אביטל רוזנברג: אני מרגישה שהמערכת עשתה את שלה, אך השטח עצמו לא מבצע את המוטל עליו.

אורית זוארץ: תודה לך, אביטל רוזנברג.

אורית זוארץ: אני רוצה לחדד שעניין סדר העדיפויות משמעותי בטיפול בסוגיה.

אורית זוארץ: מדובר על משאבים מוגבלים והשאלה היא האם יש מקום לעשות שינוי בסדר העדיפויות ולהקצות יותר משאבים לא רק בערים המרכזיות אלא גם בפריפריה.

יצחק אהרונוביץ': לא אנחנו קובעים את סדר העדיפויות של המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': מדובר בהחלטה שצריכה להתקבל בדרגים בכירים ביותר.

יצחק אהרונוביץ': כאשר יש טיפול במודעת שירותי מין ועולה אינדיקציה לעבירות חמורות יותר, יש הנחיות שמתוות את דרך הפעולה.

אורית זוארץ: נציגים ממשרד ביטחון הפנים יגיעו לוועדה בסוף החודש ויודיעו לנו על סדר העדיפויות.

אורית זוארץ: אבקש מנציגי משרד הבריאות לתת את עמדתם.

יעל גור: הדברים מבטאים מוסר כפול בדיון, מצד אחד יש לשקם את הנשים ומצד שני מתירים פרסום שירותי מין מפני שמדובר בצורך.

יעל גור: קמפיין טוב וחינוך מעמיק מגיל צעיר יבצעו שינוי תודעתי אמיתי שיגרום לציבור ולעוסקים במלאכה להבין שמדובר בצביעות ובמסר כפול.

יעל גור: עד שלא נודה שאנחנו מדברים שני קולות לא נוכל באמת לפתור את הבעיה.

אורית זוארץ: לכן אנחנו מבקשים גם החמרת ענישה וגם על שינוי מדיניות כלפי הנושא על מנת שתועלה התייחסות לסוגיות האכיפה.

רן גבריאלי: שמי רן גבריאלי ואני מתנדב במרפאת השיקום.

רן גבריאלי: חוץ מאיתור הדירות, אני יוצא לשטח ואני מכיר את כל המכונים בתל אביב.

רן גבריאלי: נושא הפרסום מחולק לשני מרחבים.

רן גבריאלי: המחרב הראשון הוא האג'נדה, חינוך הבנות להבין שהכלי שלהן להצליח הוא לא מיניות.

רן גבריאלי: לא ניתן לקדם את האג'נדה הזו בזמן שבו בנותינו הצעירות חשופות למודעות שסותרות את האג'נדה הזו.

רן גבריאלי: המרחב השני הוא פרקטיקה של חוק, וקיימת בעיה גדולה בענישה, שהופכת את הפשע למשתלם.

רן גבריאלי: הענישה צריכה להיות מותאמת למציאות ולרווח שהמפרסמים מרווחים.

רן גבריאלי: בעניין האכיפה, הנחיות פרקליט המדינה מגדירות את אזור התחנה המרכזית כאזור שיש בו סובלנות כלפי אותם פשעים.

רן גבריאלי: גם אם הזנות כשלעצמה חוקית, לא כדאי לאפשר לאישה לפרסם את שירותיה ולעודד זאת.

דליה דורנר: יש לי הצעה בעניין.

דליה דורנר: מפני שלא ניתן לדעת אם המודעה ניתנת על ידי האישה או על ידי סרסור, ההצעה היא שבמקום להכניס סייגים לחוק, יש להכניס חזקה.

רן גבריאלי: בנוסף, בתור מי שבא מהצד השיקומי, למרות שהזנות מותרת לכשעצמה, גם מי שמגדירה את הזנות כבחירה חופשית, כדאי לשנות את הטרמינולוגיה מ-"עבודה" ל-"קורבן".

רן גבריאלי: אדם שעסק בפשע והשתקם הוא מקובל בחברה, אך אישה שעסקה בזנות ומגדירים אותה כמי שעשתה זו מבחירה לא מתקבלת בחברה באותה צורה ולכן השיקום שלה הוא קשה פי כמה.

רן גבריאלי: אותה אישה היא קורבן, ותהליך השיקום שלה קשה פי כמה מתהליך השיקום של הסרסור.

אורית זוארץ: תודה רבה לך על דברייך.

אורית זוארץ: לפני שבועיים התקיים בוועדה דיון עם פרופסור שולמית אלון בנושא הקלון החברתי שבזנות.

אורית זוארץ: הגיעו נשים שהן קורבנות זנות, חלקן מבחירה ומרצון, שטענו שהצעת החוק לאיסור שירותי המין תפגע בהן.

אורית זוארץ: לעומתן, נשים שיצאו ממעגל הזנות ועברו תהליך שיקומי יותר מודעות למצבן הרשי והנפשי, ומבינות יותר את המצב.

אורית זוארץ: כלומר, הביקורת רחבה מאוד ולא מופנית רק כלפי רשות האכיפה והשפיטה, אלא גם כלפי מערכת החינוך, מערכת הרווחה.

אורית זוארץ: יש לציין לטובה את שיתוף הפעולה בין הוועדה לבין משרדי הממשלה השונים בניסיון לתת יותר כלים למערכת החינוך להתמודד עם העניין.

דליה דורנר: אני חושבת שנאמר על מה שהיה צריך להיאמר, ושאר העבודה נמצאת בידכם.

מירב שמואלי: לגבי ההקבלה בין ההטרדה המינית לבין הזנות, יש לדייק ולומר שיש חוק למניעת הטרדה מינית, שקובע עונש בין שנתיים לארבע שנות מאסר.

הנרייט דהאן-כלב: אני רוצה להוסיף לדברי יושבת הראש.

הנרייט דהאן-כלב: אני לא רוצה לטעון שלא נעשה כלום בשטח, אלא נעשית עבודה טובה בשטח על ידי ארגונים שונים ועל ידי המשטרה.

הנרייט דהאן-כלב: אך הבעיה היא שעל כל עשרות ההישגים בעניין, קמות עוד ועוד דוגמאות של נשים שטרם טיפלנו בהן.

הנרייט דהאן-כלב: כלומר, אם היינו מטפלים בעניין כבר לפני כמה שנים אולי היינו מצליחים למגר את התופעה.

אורית זוארץ: הדיון מאוד ממוקד לנושא פרסום המודעות, עם זאת, הזכרתי גם את דו"ח מחלקת המדינה שרואה את מדינת ישראל כמדינת מקור ויעד לסחר בנשים ויש שינויים בדפוסי הסחר.

אורית זוארץ: כלומר, כן התייחסתי למערכת הכללית.

אורית זוארץ: יש לחשוב כיצד מטפלים בנושא ברמה המערכתית בשיתוף המשרדים השונים לשינוי סדרי העדיפויות.