הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 22, 2010-02-01 10:00

מוחמד ברכה: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת וועדה למאבק בנגע הסמים ואלכוהול, ישיבה מיוחדת שמתקיימת לרגל יום ההולדת של הכנסת שחל בט"ו בשבט.

מוחמד ברכה: מתכונת הדיון מיוחדת לרגל האירוע ולאור הרכב המשתתפים – תלמידי בתי ספר שונים.

מוחמד ברכה: במהלך הדיון יתחלפו תלמידים על פי הוראות המארגנים.

מוחמד ברכה: הכנסת היום תרשום גם תקדים לגבי מה שיהיה במליאה – בפעם הראשונה בהיסטוריה של הכנסת יעלו תלמידים על דוכן הכנסת כדי לנאום עם חברי הכנסת ולהציג נתונים לאור הדיונים שיתקיימו בוועדות.

מוחמד ברכה: אני רוצה לקדם בברכה את כל הנוכחים, בראש ובראשונה התלמידים, אבל גם נציגי הממשלה ונציגי הרשות למלחמה בסמים.

מוחמד ברכה: אני מקווה שהניסיון הזה יהיה מוצלח ויחזור על עצמו בשנים הקרובות.

מוחמד ברכה: הוועדה הזו היא וועדה שעוקבת אחרי כל מה שנוגע לשימוש באלכוהול ובסמים, ובייחוד במישור החינוך והאכיפה ומניעת הברחות.

מוחמד ברכה: הדיון חשוב מאוד, בייחוד מפני שאנחנו רוצים לשמוע את התלמידים אבל גם שהם ישמעו את משרדי הממשלה השונים וכל הנוגעים בדבר.

מוחמד ברכה: בשנים האחרונות נרשמה עלייה בשימוש באלכוהול בקרב בני נוער, הוועדה ייחדה לעניין זה בחודשים האחרונים מספר ישיבות.

מוחמד ברכה: הוועדה ראתה בחומרה רבה את מה שהיה אמור להיות לפני שבועיים – קיום "יום האלכוהול" ב-16 בינואר או ב-3 בינואר, ראינו זאת בחומרה רבה.

מוחמד ברכה: העלייה הזו מדאיגה אותנו, כי היא פוגעת מבחינה בריאותית וגם מבחינת ההישגים הלימודיים, וגם מייצרת תשתית לאלימות בקרב בני נוער והציבור בישראל בכלל.

מוחמד ברכה: אני יודע וגם שמעתי מתלמידים לפני כן, שילדים לפעמים מחפשים ריגושים, ואני הייתי מאוד רוצה שאותם ריגושים יהיו אכן מרגשים ולא הורסניים.

מוחמד ברכה: לכן, אנו מייחסים לעניין החינוך חשיבות רבה.

מוחמד ברכה: בנובמבר האחרון הממשלה החליטה על הקצבת קרוב לעשרים ושבעה מיליון שקלים לתחום זה, והייתה יוזמה לחקיקה ממשלתית וחקיקה של חברי כנסת בנידון.

מוחמד ברכה: אחד החוקים שאנחנו יזמנו יעלה כבר מחרתיים, בכל הקשור להגבלת השעות של מכירת אלכוהול.

מוחמד ברכה: חשוב לשמוע גם את הצד של התלמידים.

מוחמד ברכה: למי שלא יודע, אני חבר הכנסת מוחמד ברכה ואני יושב ראש הוועדה, וגם יושב ראש תנועת "חד"ש", ואני נמצא בכנסת קצת יותר מעשר שנים.

מוחמד ברכה: הייתי פעיל בתחומים רבים, אך בעיקר בענייני חינוך וענייני וועדת הכספים.

מוחמד ברכה: אני רוצה לברך את כל הנוכחים ומאחל לנו דיון פורה.

מוחמד ברכה: אני מבקש מגברת נעמי שלג מי-עמי – מ.מ.מ, שתסקור את הדוח שהכינה לקראת הדיון, ולאחר מכן ננהל דיון משולב.

נעמי שלג מי-עמי: בשנים האחרונות, ובעיקר בתקופה האחרונה, אנו רואים המון תופעות אלימות קשה בקרב בני נוער, אך לא רק.

נעמי שלג מי-עמי: כל מי שצופה בחדשות או קורא עיתונים, רואה את זה, ובהרבה מקרים זה נגרם כתוצאה מהשפעת האלכוהול.

נעמי שלג מי-עמי: באלכוהול יש חומר מעכב מעצורים, כלומר האלכוהול משחרר מעצורים שאילולא האלכוהול אותם מעשים לא היו נעשים.

נעמי שלג מי-עמי: מסתבר שחמישים עד שישים אחוזים מהנוער שותה אלכוהול, אצל חלק זוהי התנהגות שקשורה לתרבות, כמו אצל העולים מרוסיה.

נעמי שלג מי-עמי: אם נחלק את הנוער לקבוצות – יש ישראלים יהודים ששותים הכי פחות, העולים שותים יותר וערביי ישראל שותים מעט.

נעמי שלג מי-עמי: בנים שותים הרבה יותר מבנות, חילונים שותים יותר מדתיים.

נעמי שלג מי-עמי: לאלכוהול יש קשר לצריכת סמים.

נעמי שלג מי-עמי: התברר שנוער ששותה הרבה אלכוהול צורך גם יותר חומרים פסיכו-אקטיביים, כלומר סמים קשים וקלים.

נעמי שלג מי-עמי: בגלל האלימות שנגרמה עקב שתיית אלכוהול, הממשלה החליטה להקים תוכנית לאומית למניעת שכרות.

נעמי שלג מי-עמי: מלבד זה, הועברו די הרבה הצעות חוק פרטיות שעדיין לא עברו קריאה שנייה ושלישית.

נעמי שלג מי-עמי: התוכנית שהממשלה מציעה היא שיתוף פעולה של רוב משרדי הממשלה, בעיקר משרד החינוך וכמובן בראש התוכנית עומדת הרשות למלחמה בסמים.

נעמי שלג מי-עמי: התכנית הלאומית מתחילה בשלב הראשון בחקיקה ממשלתית.

נעמי שלג מי-עמי: כמות השתייה הולכת ועולה בישראל, והגיל הולך ויורד ואנחנו במקום השני אחרי אוקראינה בעולם.

נעמי שלג מי-עמי: יחסית לאירופה מצבנו עדיין בסדר, אבל התופעה הולכת ומחמירה.

נעמי שלג מי-עמי: בשלב א' תהיה חקיקה, לכך יצטרפו תוכניות של משרד החינוך למניעה.

נעמי שלג מי-עמי: הבעיה עם החקיקה והתוכניות היא האם יוכלו לאכוף אותן, כי הן דורשות ענייני משטרה, הגבלה בשעות המכירה בפיצוציות, הגבלה בגיל, ועוד.

נעמי שלג מי-עמי: מוכרחים לעצור את התופעה, מפני שהוכח שהיא משפיעה על האלימות ומזיקה לנוער השותה בעצמו.

מוחמד ברכה: תודה נעמי.

מוחמד ברכה: אני מציע לשמוע את דוקטור אילן שמש ממשרד החינוך.

אילן שמש: אני דוקטור אילן שמש, מפקח ארצי בתחום קידום הנוער, משרד החינוך.

אילן שמש: אני מייצג יותר את החינוך הבלתי פורמאלי בארץ אבל אני יכול לדבר בשמה של גליה שחם על החינוך הפורמאלי.

מוחמד ברכה: למה היא לא כאן?

אילן שמש: היא לא נמצאת היום מנסיבות אישיות.

אילן שמש: בכל מקרה, משרד החינוך מפעיל תוכניות במסגרת כישורי חיים, תוכניות לקידום הבריאות.

אילן שמש: יש פעילויות ייחודיות למניעת שימוש לרעה בסמים, ובכיתות ה' ו-ח' גם בתחומי שתיית אלכוהול, מפני שאלו גילאים שמשרד החינוך ראה לנכון להטמיע את הנושא.

אילן שמש: המשרד משקיע גם בתוכניות מחוץ לבתי הספר, מפני שהתופעה יותר נפוצה בקהילה מאשר בתוך בתי הספר עצמם.

אילן שמש: בשיתוף עם הרשות למלחמה בסמים, אנו מפעילים תוכניות מניעה והתמודדות – הן בקרב מסגרות של חינוך בלתי-פורמאלי והן בקרב מסגרות שמטפלות בנוער נכשל בבתי הספר.

אילן שמש: אני חושב שאין צורך להרחיב יותר מכך.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: אני רוצה להבהיר שהדיון היום לא עוסק במכלול צריכת האלכוהול ולא במכלול בעיות הנוער, אלא במגבלות צריכת אלכוהול לבני נוער.

מוחמד ברכה: אני מניח שלתלמידים שנמצאים כאן יש מושג על מה מדובר.

מוחמד ברכה: אחת הסוגיות שעלו בזמן האחרון הוא מידת האחריות הפלילית שיש להחיל על התלמידים הקטינים שמשתמים באלכוהול ובסמים.

מוחמד ברכה: אנו בוועדה חשבנו שזה לא ראוי, אלא צריך להשיט את האחריות על מי שמוכר להם את האלכוהול.

מוחמד ברכה: אני רוצה לשמוע את דעתם של הנוגעים לעניין.

מוחמד ברכה: אני רוצה לקדם בברכה את מי שקדם לתפקיד יושב הראש של הוועדה, חבר הכנסת נסים זאב, שמכבד אותנו בנוכחותו ואולי יוסיף דברים מאוחר יותר.

ליאת הלפרין: שלום, שמי ליאת הלפרין ואני תלמידת תיכון "מוסינזון", הוד השרון.

ליאת הלפרין: דעתי לגבי החוק היא שהוא מורכב מכמה גורמים.

ליאת הלפרין: גורם ראשון הוא האכיפה, שחשוב מאוד לחזק את ידי המשטרה בעניין.

ליאת הלפרין: עובדה שהגברת האכיפה בזמן הסילבסטר הורידה את מקרי האלימות.

ליאת הלפרין: גורם שני הוא העלאת הגיל.

ליאת הלפרין: אם לא מצליחים לאכוף עד גיל שמונה עשרה, אין הבטחה שניתן יהיה לאכוף כשהגיל יהיה עשרים ואחד.

ליאת הלפרין: אני דווקא תומכת בחוק, מבחינת איסור על שתייה בפארקים ציבוריים.

ליאת הלפרין: רוב הנוער שותה בפארקים, מפני ששעמם לו.

ליאת הלפרין: לא מחזקים את תנועות הנוער ואת ההתנדבות לקהילה, שאם יחזקו אותו לנוער לא יהיה משעמם והוא לא יפנה לאלכוהול.

ליאת הלפרין: החוק הוא מפלט ממחסומים ובעיות, למשל ריבים עם ההורים או עם החבר.

ליאת הלפרין: לדעתי חסר בחוק ההשפעה ההורית.

ליאת הלפרין: אני חושבת שצריך לתת להורים כלים שידעו מה הנוער צריך, לאו דווקא בשטח בתי הספר אלא אולי הרצאות וסדנאות במסגרות מקומיות של הרשויות.

ליאת הלפרין: על פי המחקר של "מכון שלייאר", כדי שתהיה התבגרות בטוחה צריך השפעה הורית, פיקוח ואכיפה, קיומם של צרכני זמן חיוביים וחיזוק הערך העצמי ותחושת המשמעויות של הילד.

ליאת הלפרין: אם מערכת החינוך תספק לילדים את ארבעת הכלים הללו, לא נשתה אלכוהול.

ליאת הלפרין: כמובן שעדיין ימשיכו לשתות, ועדיין תהיה אלימות, אך זה יהיה ברמה קטנה יותר.

נסים זאב: סליחה, אני רוצה לשאול שאלה אישית.

נסים זאב: האם את אי פעם שתית לשוכרה?

ליאת הלפרין: אני חייבת לציין מקרה.

ליאת הלפרין: פעם הייתה מסיבת יום הולדת, וכולם שתו ושתו, שתיית בולמוס, ואז ילדה אחת התחילה לאבד את העשתונות.

ליאת הלפרין: מזל שהיו שם אותם נערים שההורים כן סיפקו להם תמיכה והיו להם צרכני זמן חיוביים, תנועות נוער, שידעו לשמור על הגבול שלהם – שעזרו לה.

ליאת הלפרין: הסכנה היא לא בשתיית האלכוהול, אלא יש לשאול מדוע אנחנו שותים ואיך ניתן לעצור את זה.

ליאת הלפרין: השינוי הוא בחינוך, ולתת פידבקים לתנועות הנוער ולארגוני הנוער.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: אני מציע שנשמע את משטרת ישראל, ניצב משנה אלון גרוסמן, בנושא האכיפה.

מוחמד ברכה: אלון גרוסמן נמצא לעתים תכופות בוועדה, והוא תורם רבות לדיונים.

אלון גרוסמן: אני ראש מחלקת נוער במשטרת ישראל.

אלון גרוסמן: אני אחזור על דברים שכבר אמרתי בעבר, שאני חושב שרוב הנוכחים כאן לא שמעו.

אלון גרוסמן: קודם כל, אני חושב שצריכת אלכוהול במדינת ישראל אל מהווה עבירה.

אלון גרוסמן: ישנן מדינות, כמו ניו זילנד וחבל ארץ מסוים בקנדה, שם מתייחסים לצריכת אלכוהול על ידי קטין כעבירה פלילית.

אלון גרוסמן: במשטרת ישראל, ואני כראש מחלקת הנוער, לא רוצים להגיע למצב כזה, שיפתחו תיקים פליליים לילדים שיגרמו להם לנזק ולכתם.

אלון גרוסמן: מאחר וזה לא עבירה, במשטרת ישראל לא יכולים לבחון את התופעה ולומר כמה עבירות בוצעו כתוצאה משתיית אלכוהול, אבל אני מכירו יודע את המחקרים, ויודע שהאלכוהול מחולל אלימות ופשיעה.

אלון גרוסמן: אני לא יכול להגיד כמה מקרים היו מבחינה מספרית.

אלון גרוסמן: המקרה האחרון של אלימות כתוצאה משתיית אלכוהול היה בניצנים, שהפוגע שהיה בגיר והקטינה שנרצחה - שניהם שתו אלכוהול.

אלון גרוסמן: אין צורך בסטטיסטיקה ובמחקרים כדי להבין שמי ששותה אלכוהול לשוכרה מאבד את כושר השליטה ואת היכולת להגיב, ולכן הוא מסוכן לסביבה והסביבה מסוכנת לו, כלומר הוא אמור להפוך לקורבן.

אלון גרוסמן: הטיפול בתופעה זו, שכמובן שהמשטרה היא חלק ממנו וחלק מהתוכנית הלאומית וחלק מהצעת החוק הממשלתית, הטיפול חייב להיות כלל מערכתי.

אלון גרוסמן: מעניין ששתי הדוברות המכובדות שדיברו פה דיברו על נושא האכיפה ועל נושא הפיצוציות.

אלון גרוסמן: החוליה הראשונה בשרשרת מבחינתי היא הסמכות ההורית.

אלון גרוסמן: דוגמה קטנה למה שקרה לסמכות ההורית – לפני עשרים שנים היינו מוצאים ילדים בני שש עשרה או שבע עשרה שיכורים ברחובות והיינו לוקחים אותם לתחנת המשטרה.

אלון גרוסמן: כשהיינו מתקשרים להורים – ההורה היה מגיע מהר מאוד, ואני הייתי צריך לעמוד בדלת ולקבל מההורה הבטחה שלא ירים על הילד יד.

אלון גרוסמן: כיום, ההורים לא מגיעים כשמתקשרים אליהם, אלא אומרים לנו לטפל בו עד שיתפכח ואז יגיע הביתה.

אלון גרוסמן: גם ההורים שמגיעים, אני צריך להחזיק אותם בפתח כדי שלא יהיה אלים כלפי החוקרת שהעירה אותו בארבע לפנות בוקר.

אלון גרוסמן: זאת אומרת, קרה משהו לסמכות ההורים או ליחס שלהם.

אלון גרוסמן: אני אבל לשלוש בנות, אחת מהן מתבגרת שהיא גם שותה אלכוהול, והמזל שלי הוא שהיא יודעת לעשות הבחנה מה מותר ומה אסור.

אלון גרוסמן: כשהיא יוצאת לבלות, היא אומרת לי שאם לא אתן לה את האוטו – היא תשתה.

אלון גרוסמן: חצי הכוס המלאה היא שהבת שלי יודעת שאם היא נוהגת היא לא שותה.

אלון גרוסמן: כשההורים מתעוררים מטלפון לפנות בוקר, והילד אומר שהוא הולך לישון אצל חבר, אנחנו לא שואלים אותו למה.

אלון גרוסמן: במקרה הגרוע – החבר מתקשר ואומר שהילד לא יגיע וההורים לא שואלים למה.

אלון גרוסמן: התשובה היא שהילד שיכור ולכן לא רוצה לחזור הביתה.

אלון גרוסמן: ההורים הם החוליה הראשונה, ואני לא מתנער מאחריותה של משטרת ישראל בעניין.

אלון גרוסמן: המשטרה היא אחראית פעמיים – פעם אחת במניעה, בהרצאות בבתי הספר, ופעם שנייה באכיפה.

אלון גרוסמן: אז נכון שהאכיפה היא נגד בוגרים שמוכרים אלכוהול לקטינים, אבל זה לבד לא יעזור.

אלון גרוסמן: בעניין האכיפה, בשנים האחרונות המשטרה פתחה מאות תיקים נגד מוכרים שמכרו אלכוהול לקטינים, אבל לא רק בפיצוציות אלא גם בתחנות הדלק, בחנויות.

אלון גרוסמן: נערים יושבים בתחנות הדלק ושותים לשוכרה, עולים לרכב, והרכב הופל להיות כלי רצח.

אלון גרוסמן: הטיפול צריך להיות כלל מערכתי, ולא נכנסתי כלל לנושא האלכוהול המזויף, שיש המון מבצעים ופעילויות שמגלים מאות בקבוקים של אלכוהול מזויף שהוא סכנה לבריאות.

מוחמד ברכה: מר גרוסמן, אנחנו יכולים להיות רגועים שהמשטרה עושה כל מה שצריך בנוגע לאיסור מכירת אלכוהול לקטינים?

אלון גרוסמן: אני חושב שהמשטרה משתדלת לעשות את המקסימום בהתחשב במכלול המשימות שלה.

אלון גרוסמן: כמובן שישנו תעדוף משימות ולעולם לא נגיע לכל הפיצוציות.

מוחמד ברכה: ברור, אבל הטיפול הוא בראש סדרי העדיפויות של המשטרה?

אלון גרוסמן: כן.

אלון גרוסמן: אני אחראי על מערך הנוער בארץ ועל פעילות האכיפה והמניעה בארץ ובצורה חד משמעית משטרת ישראל כולה עושה את המקסימום בעניין.

אלון גרוסמן: אבל משטרת ישראל לבדה לא יכולה, גם מבחינת ענישה אם לא יהיו כתבי אישום או שאם הענישה לא תהיה רצינית – המשטרה לבדה לא תעצור את התופעה.

מוחמד ברכה: אתם הייתם בהכנות הצעת החוק נכון?

אלון גרוסמן: וודאי.

אלון גרוסמן: אני חושב שמדובר בצעד משמעותי מאוד, שהוא התחלה מצוינת בכל המישורים, תוך שיתוף פעולה גם כלל הגורמים.

מוחמד ברכה: תודה, אני רוצה שנציגי משרד המשפטים ומי מהם שיציגו את הצעת החוק בקווים כלכליים.

דרורה נחמני רוט: אני דרורה נחמני רוט, ממשרד המשפטים מחלקת ייעוץ וחקיקה פלילית.

דרורה נחמני רוט: הצעת החוק כבר יצאה ופורסמה ויש גם הצעות חוק נוספות שאינן ממשלתיות, שלוכדו יחד ועתיד להיות דיון משותף של וועדת הפנים יחד עם וועד חוקה ומשפט של הכנסת, על כל הצעות החוק שעברו קריאה טרומית בכנסת.

דרורה נחמני רוט: אני אתייחס לעקרונות.

דרורה נחמני רוט: ישב צוות רציני של המשרד לביטחון פנים, יחד עם כלל משרדי הממשלה הנוגעים בדבר - משרד המשפטים, משרד הרווחה, משרד הבריאות, משרד הקליטה, ואותו צוות חשב מה צריך לשנות בחוק ואילו סעיפים או חוק חדש יש לייצר כדי להיאבק בעניין האלכוהול.

דרורה נחמני רוט: עם הצעת החוק הממשלתית כנראה שישולבו כמה מהצעות החוק הפרטיות.

דרורה נחמני רוט: אחד הדברים החשובים הוא סימון.

דרורה נחמני רוט: כמו שיש סימון על חפיסות סיגריות ואזהרה שהסיגריות עלולות לגרום נזק בריאותי, הכוונה שלנו היא שגם על גבי אריזות של אלכוהול יהיה סימון מתאים שהאלכוהול עלול לגרום נזק בריאותו.

דרורה נחמני רוט: זהו דבר חשוב, מכיוון שמי שיאחז בבקבוק יבין שהאלכוהול מזיק.

דרורה נחמני רוט: צעירים צורכים אלכוהול במיוחד בשעות הלילה, שכתוצאה מאותה שתייה נגרמים מקרי אלימות רבים ואף מקרי מוות.

דרורה נחמני רוט: הצעה אחת הייתה לאסור מכירה או הספקה של אלכוהול בלילה בין השעות אחת עשרה בלילה ושבע בבוקר.

דרורה נחמני רוט: ההוראה לא תחול לגבי מקומות או מועדונים שבהם צריכת האלכוהול הוא דבר אינהרנטי כמו מקומות בילוי ועוד.

דרורה נחמני רוט: יש רשימה בחוק שכוללת את אותם מקומות.

דרורה נחמני רוט: הכוונה היא שלא ימכרו במקומות שלא מיועדים לצריכת אלכוהול כמו תחנות דלק או פיצוציות, כלומר מקומות שרלטניים.

דרורה נחמני רוט: נקודה נוספת בהצעת החוק היא היכולת של המשטרה ואנשי החוק לתפוס ולהשמיד אלכוהול שנצרך או שיש כוונה לצרוך אותו במקום ציבורי, כולל רכב, מגרשי חנייה ודרכים ציבוריות.

דרורה נחמני רוט: הגברת ליאת הלפרין העלתה את הנקודה הזאת של שתייה במקומות ציבוריים, והיכולת של המשטרה לעצור זאת יכולה לפתור את הבעיה.

דרורה נחמני רוט: מקום ציבורי הוא כל מקום שיש לציבור יכולת לעבור בו או להיות בו.

דרורה נחמני רוט: אלמנט נוסף הוא שלא רק מי שמחזיק באלכוהול או שותה אלכוהול במקום ציבורי, אלא גם מי שעלול לגרום להפרעת הסדר הציבורי – המשטרה רשאית לתפוס את המשקאות ולהשמיד אותם.

דרורה נחמני רוט: יש חזקה בחוק שמי שבשעות מסוימות נמצא עם משקה במקום ציבורי, ברכב או בצורה חופשית, יש לו כוונה גם לצרוך את המשקה והוא לא מחזיק אותו סתם.

מוחמד ברכה: האם יש החמרה בענישה?

דרורה נחמני רוט: לגבי ענישה היו הצעות חוק פרטיות שביקשו להחמיר בענישה במובן הכפלת העונש למי שנמצא מבצע עבירה כשיכור.

מוחמד ברכה: אני מדבר על בעלי עסק.

דרורה נחמני רוט: ההחמרה היא האפשרות שהמשטרה תסגור את המקום לחמישה עשר יום ויש אפשרות של הארכה על ידי בתי המשפט.

דרורה נחמני רוט: חשוב במצב כזה שמוכרים אלכוהול לקטינים במקומות שמוכרים בשעות שאסור למכור, שתהיה יכולת אכיפה למשטרה – מה שאין לה כיום.

דרורה נחמני רוט: יש בהחלט החמרה במובן שיכולת סגירת בית עסק למספר ימים הוא אמצעי שמהווה הרתעה.

דרורה נחמני רוט: סעיף 193 לחוק העונשין אוסר על מכירת משקאות לקטינים בכל בתי העסק.

דרורה נחמני רוט: הסעיף קצת מוגבל ויש הצעת חוק שכבר נדונה בוועדת החוקה, וגם בהצעת החוק הממשלתית, רוצים להרחיב זאת לא רק לגבי מכירה אלא גם לגבי אספקה.

דרורה נחמני רוט: הקטין יכול לבקש מבגיר לקנות עבורו את המשקה, ואנו רוצים למנוע מצבים כאלה.

דרורה נחמני רוט: כשבגיר קונה אלכוהול לקטין הוא צריך לשאת באחריות, וקטין עצמו שמספק לקטין אחר משקה משכר הוא גם כמובן נמצא תחת האיסור.

דרורה נחמני רוט: אלו העקרונות של הצעות תיקוני החקיקה.

מוחמד ברכה: רבותיי, תכלית הדיון העיקרית היא לשמוע את התלמידים ושהם ישמעו אותנו.

מוחמד ברכה: אלכסנדר אביאל: אני אביאל אלכסנדר, מייצג את מקיף ג', אשדוד.

מוחמד ברכה: מאוד הסכמתי עם ליאת על כך שחשוב לשים דגש על הסיבה לצריכה, שהיא הרבה פעמים לא מרד או שעמום אלא שרוצים את מה שהאלכוהול מספק – סחרורים וכולי.

מוחמד ברכה: יש נוער שבהחלט מעוניין בזה.

מוחמד ברכה: אני פעיל במסגרות חברתיות, אני מתנדב בתנועת נוער ואני שותה לעתים, לא עד מצב של שתיית פולמוס אבל אני שותה.

מוחמד ברכה: אני לא חושב שהגברה של פעילות אחר הצהריים והעשרה יכולה לעזור ולסתור סיבות לשתייה.

מוחמד ברכה: אני בהחלט מסכים על מקום ההורים, שזה מקור שצריך לטפל בו.

מוחמד ברכה: אחת ההצעות שחשבתי עליהן היא שהאחריות הפלילית לא תוטל על הנער אלא על ההורים.

יעל אורן: שמי יעל אורן ואני נציגת שירות המבחן לנוער.

יעל אורן: רציתי להתייחס למה שנאמר כאן.

יעל אורן: ראשית, שירות המבחן לנוער תומך בשינוי החקיקה, אך לא בשינוי הענישה לבני נוער.

יעל אורן: נושא הטיפול והענישה מעוגן בחוק הנוער שפיטה ענישה ודרכי טיפול תשל"א - 1971, ואנו סבורים שאין צורך בשינוי החקיקה ספציפית לגבי אלכוהול.

יעל אורן: כל הדרכים שעומדות בפנינו מוגנות בחוק שגם עבר שינוי באחרונה ונכנס לתוקף בראשון לאוגוסט בשנת 2009.

יעל אורן: היום הזה מוקדש לכל נושא טיפול באלכוהול, אבל למעשה מדברים פה על נושא האכיפה, וברגע שעוצרים את הנער ותופסים אותו – מה הלאה?

יעל אורן: שרות המבחן אמון על הטיפול והשיקום ואני חושבת שאם מחוקקים חוקים חייבים גם להשקיע משאבים בכל נושא טיפול ייעודי באלכוהול, ובכלל בסיבות שהביאו את בני הנוער לשתיה.

יעל אורן: כך שרק נושא האכיפה לא יפתור את הבעיה.

מוחמד ברכה: אני רוצה לשמוע דעתכם בנושא הטלת אחריות פלילית על קטינים.

יעל אורן: בנושא הסמים, למשל, יש הנחיה של היועץ המשפטי לממשלה שנכנסה לתוקפה כבר בשנת 1997, שכל קטין שנתפס לראשונה בגין שימוש בסמים נפתח לו תיק אזהרה, ואנחנו אמונים לעשות לו אבחון לגבי מצבו הנוכחי של שימוש בסמים ורמת הסיכון שלו להמשך שימוש.

יעל אורן: כביכול, אפשר לעשות את זה גם עם אלכוהול, כאשר לא נפתח אופן מיידי תיק פלילי אלא תיק אזהרה.

יעל אורן: לכן, אנחנו מתנגדים לפתיחת תיקים פליליים.

יעל אורן: לכן אני אומרת, האכיפה היא חשובה מאוד אך יש לתת את הדעת גם על הטיפול באותו נער שנתפס.

מוחמד ברכה: אני רוצה לשמוע את התלמידה אפרת לוי.

אפרת לוי: שלום, קוראים לי אפרת לוי ואני מדימונה במקור.

אפרת לוי: אני וחבריי הנוכחים נמצאים בפרויקט שנקרא "קו הזינוק", שהוא פרויקט לפיתוח מנהיגות למשך עשר שנים.

אפרת לוי: השנה זוהי הפעם הראשונה שהחלטנו לצאת לשנת שירות לפני הצבא, שנת התנדבות.

אפרת לוי: אנחנו עושים זאת דרך "מרכז מעשה" בכפר הילדים בכרמיאל.

אפרת לוי: בנוסף לכל ההתנדבות שלנו, החלטנו השנה להקים מיזם בכרמיאל, שלאחר איתור צרכים מאוד מעמיק הנושא שהכי בלט היה צריכת האלכוהול בקרב בני נוער, אם מהורים, מורים ומהתלמידים עצמם.

אפרת לוי: מר גרוסמן אמר מקודם שיש לראות מעבר לאכיפה, ואני חושבת שהוא צודק וכל אחד יכול לעשות משהו.

אפרת לוי: החלטנו במיזם שלנו להתמקד בשלושה רבדים עיקריים.

אפרת לוי: האחד, להקים מקום בילוי אלטרנטיבי, כדי שלבני הנוער יהיה איפה להיות כי עלה מבני הנוער שהם שותים כי משעמם להם.

אפרת לוי: דבר שני, נחתים עם הקיוסקים חוזה, מפני שמעבר לאחריות הפלילית שלהם יש להם גם אחריות חברתית לגבי כל הסובבים אותם.

אפרת לוי: דבר שלישי הוזכר כבר – סימון על תוויות האלכוהול.

אפרת לוי: אנו חושבים שזה מאוד יעזור, ושמה שיש על הסיגריות נורא עוזר.

אפרת לוי: אני רוצה להקריא משהו: "בשנת 1994 הגשנו הצעת חוק שתחייב תוויות אזהרה על בקבוקי האלכוהול.

אפרת לוי: ההצעה עברה בקריאה טרומית אך ברגע שהועברה לאישור בוועדת הכלכלה של הכנסת, היא נקברה שם".

אפרת לוי: את זה אמר דוקטור חורחה גלסר, מנהל המחלקה לטיפול בהתמכרויות במשרד הבריאות.

אפרת לוי: בשנת 2006 חבר הכנסת ישראל חסון אמר: "על פי הצעת החוק שהגיש, יחויבו יצרני המשקאות החריפים להדביק על הבקבוקים והפחיות תוויות שיישאו את האזהרה".

אפרת לוי: השנה שמענו שרונית תירוש הציעה את אותה הצעה, ואנחנו כאן היום כדי לקדם את הנושא.

אפרת לוי: רציתי לשאול גם איך אפשר לוודא שההצעה הזאת לא תיפול שוב בין הכיסאות?

איתן גורני: אני איתן גורני, סמנכ"ל הרשות למלחמה בסמים.

איתן גורני: זה נכלל בהצעה הממשלתית.

איתן גורני: האווירה היום השתנתה, ולאור הדברים שממשיכים לקרות כל הזמן, יש היום כנראה הרבה יותר היענות לסעיף הזה.

מוחמד ברכה: יש לי שאלה בהמשך לדבריה של נציגת משרד המשפטים.

מוחמד ברכה: אם בעל עסק עובר עבירה בנושא מכירה לקטינים, סוגרים לו את העסק.

מוחמד ברכה: האם הוא יכול לפתוח באסטה בצד השני של הכביש או לפתוח חנות אחרת?

מוחמד ברכה: כלומר הענישה היא לגבי המקום עצמו ולא לגבי האיש, נכון?

דרורה נחמני רוט: חוק רישוי עסקים לא מונח לפני אבל אני מניחה שהוא יפתור את הסיטואציה.

מוחמד ברכה: אני מציע שתיקחו בחשבון שצריכה לחול אחריות אישית על המוכר.

דרורה נחמני רוט: אני אבדוק את העניין.

איתן גורני: ראשית קודם יש לברכת את כנסת ישראל, שהרי ט"ו בשבט הוא יום הולדתה.

איתן גורני: אני רוצה לברך את יושב ראש הוועדה שהוא רב פעלים, וממשיך את דרכי קודמו חבר הכנסת נסים זאב שעבדנו איתו גם מספר שנים.

איתן גורני: אני חושב שזוהי דוגמה שניתן לראות שבתחום של מלחמה בסמים כל חברי הכנסת מסייעים כיד אחת ואין ענייני קואליציה.

איתן גורני: בתחום הבינלאומי, נושא הסמים הוא מאחד.

איתן גורני: אני רוצה גם להודות לגברת נעמי שלג מי-עמי על עבודתה, שהתבססה במידה רבה על נתונים שנלקחו מפרסומי הרשות למלחמה בסמים.

איתן גורני: הרבה מאוד משנותיי ביליתי במערך הכחול, שם עסקתי בעיקר בנושא האכיפה של הסמים.

איתן גורני: לקראת צאתי מהמערך הגעתי למסקנה שאכיפה היא חשובה ובלעדיה לא ניתן לעסוק, ובוודאי שאכיפה אינה רלוונטית ללא חקיקה.

איתן גורני: בסופו של דבר, הדבר החשוב ביותר בעשייה ולא רק בתחום הסמים והאלכוהול אלא גם בתחומים אחרים – זוהי עבודת המניעה, והיא העבודה החינוכית, שעליה אנחנו צריכים לתת את הדגש.

איתן גורני: בחקיקה עוסקים ונעסוק, ויש כבר שלב ב' של חקיקה, שהגברת דרורה נחמני רוט קצת הרחיבה בנושא, מר גרוסמן דיבר על נושא האכיפה.

איתן גורני: בשנתיים האחרונות, כל הגורמים – כולל המשטרה, המכס, מס הכנסה ועוד – כולם עובדים לצמצום תופעת הסמים והאלכוהול וגם האלימות.

איתן גורני: נכון שאנחנו היום עוסקים בנושא האלכוהול, אבל אני רוצה לומר שאסור לנו לשכוח את נושא הסמים, ויש כאן כל כך הרבה בני נוער שחשוב שידעו שהחשיש והמריחואנה היום יותר מסוכנים מפעם.

איתן גורני: גם ה-"חגיגאת", שהוא משפחה של סמים.

מוחמד ברכה: תגיד לנו, בבקשה, מה עושה הרשות למלחמה בסמים כדי להגביל צריכה של אלכוהול אצל בני נוער, על כל המשתמע מכך?

איתן גורני: הרשות פועלת גם בתחום הסמים וגם בתחום האלכוהול.

איתן גורני: הממשלה הטילה עלינו לרכז את המאמץ הלאומי בנושא הסמים, ולמשרד החינוך תמיד היה מקום בכורה.

איתן גורני: יש לנו תוכנית שמתחילה מגן הילדים בשימוש בחומרים אסורים ולא להכניס לפה דברים, והתוכנית מתגלגלת וכשמגיעים לכיתות ד' עד ו', מדברים גם על אלכוהול.

איתן גורני: יש תוכניות מפורטות שנבנו על ידינו ועל ידי משרד החינוך, תוכניות שקיימות בכל בתי הספר.

איתן גורני: הייתי רוצה לשמוע מהתלמידים עד כמה התוכניות האלה חדרו, האם הן טובות והאם אפשר לעשות עוד בעניין.

מוחמד ברכה: אני מוכן שכולם ידברו, אבל אז כולם יצטרכו להצטמצם בדברים.

מוחמד ברכה: שאול רון, בבקשה.

שאול רון: אני שאול רון, תלמיד תיכון "מוסינזון", הוד השרון.

שאול רון: הפעולות שנעשות מסתכמות בהסברה, שהיא חשובה מאוד.

שאול רון: אני חושב שהחקיקה היא גם חשובה.

שאול רון: אם בני הנוער לא ישתו עד גיל עשרים ואחד זה יהיה נהדר, וגם אם ישתו רק בשעות מסוימות זה יהיה טוב.

שאול רון: אבל יש לשאול עד כמה יעילה הצעת החוק עצמה.

שאול רון: אני חושב שאלכוהול הוא מעין עשב שוטה בחברה הישראלית, והצעת החוק לא תעקור אותו מן השורש.

שאול רון: הבעיה יותר עמוקה מן הפנייה לאלכוהול.

שאול רון: אני חושב שמדובר על ריקנות שנמצאת בקרב בני הנוער, היעדר תוכן ואתגרים, היעדר סמכות הורית, היעדר אכיפה, היעדר הגבלות – אבל יש להתמקד במקור ולשאול מדוע זה קורה מלכתחילה.

שאול רון: כשאין בסיס מאחורי החקיקה, ואין מה שמטפל בבעיה עצמה אלא בסימפטומים – אין לצפות שהבעיה תיפתר.

שאול רון: גם אם יוציאו את ההגבלות לפועל ויבצעו אכיפה, בני הנוער ימצאו דרכים אחרות לבטא את המצוקות שלהם.

שאול רון: מדובר על משהו עמוקי ותר, ובזה צריך להתמקד.

מנחם בן דוד: שמי מנחם בן דוד ואני סגן יושבת הראש של מועצת התלמידים והנוער הארצית, ואני מהוד השרון.

מנחם בן דוד: אני רוצה לחזק את דבריו של שאול רון.

מנחם בן דוד: אני חושב שבפעמים קודמות כבר העלנו את העניין שהחקיקה מטפלת בסימפטומים ולא בבעיה עצמה.

מנחם בן דוד: אני חייב להגיב למה שנאמר על פעילים בתנועות נוער ומתנדבים.

מנחם בן דוד: מחקרים מראים שבני נוער שפעילים בתנועות נוער הם אחראים יותר, כל שגם השתייה שלהם אחראית יותר, הם מגיעים לפחות מצבי שכרות, ובטח שלא מגיעים ברוב המקרים לבית החולים.

מנחם בן דוד: יש לי שאלה לנציגת משרד המשפטים – הצעת החוק שאוסר על שתיית אלכוהול בציבור, מטיל אחריות על אותו בן נוער שהולך ברחוב עם בקבוק בירה?

מנחם בן דוד: במידה והחוק יעבור, האם בן נוער שילך עם בקבוק בירה ברחוב, האם המשטרה רשאית לפתוח לו תיק פלילי?

דרורה נחמני רוט: המשטרה יכולה ליטול ממנו את הבקבוק ולהשמיד אותו.

דרורה נחמני רוט: אם הוא מבצע עבירה נוספת, כמו תקיפה, הוא יהיה אחראי עליה.

דרורה נחמני רוט: השתייה כשלעצמה אינה עבירה, אבל שתייה במקום ציבורי תוביל להשמדת המשקה.

דרורה נחמני רוט: תיק פלילי לא יפתח על השתייה עצמה, אלא ייפתח על התנהגות עבריינית המתלווה לכך, בדיוק כפי שקורה כיום.

איתן גורני: הרצון היה לא לגרום להפללה של בני נוער, ובכל זאת למנוע את התופעה.

איתן גורני: לכן, לשוטר תהיה סמכות להחרים את הבקבוק, ולפחות כפי שהדברים נראים כעת אין כוונה להפליל בני נוער.

איתן גורני: זאת בניגוד לנושא הסמים שגם שם עד שמפלילים נותנים הזדמנות נוספת.

מנחם בן דוד: מה זה נותן שמחרימים ממנו את הבקבוק?

דרורה נחמני רוט: זה נעשה כדי למנוע הפרת סדר ציבורי.

מוחמד ברכה: אני רוצה לשמוע את חן קסלמן ואני אציג שאלה כללית.

מוחמד ברכה: מה אתם חושבים על תפקוד משרד החינוך בנדון?

חן קסלמן: אני חן קסלמן מתיכון "מוסינזון" הוד השרון, בקשר לשאלה אני באופן אישי ובתור נציג בני הנוער, חש שאין מספיק הסברה.

חן קסלמן: אפילו עניין הסמים ואמצעי המניעה חלחלו יותר עמוק.

חן קסלמן: בקשר לאלכוהול פחות דיברו איתנו, אולי בגלל שזה נושא שהוא חוקי והסמים אינם חוקיים.

חן קסלמן: אני רוצה להתייחס לדבריו של מר גרוסמן, שטוען שלמשטרה קשה להגיע לכל מקום ולאכוף את החוק.

חן קסלמן: אצלנו בעיר יש מה שנקרא "סיירות הורים", ואני מציע לשקול לתת להם סמכויות שיש לשוטרים.

חן קסלמן: למשל, לבדוק שקיוסקים לא מוכרים אלכוהול שלא כחוק.

חן קסלמן: דבר נוסף שחשוב לי להבהיר קשור לסעיף העלאת הגיל – בני נוער בני שמונה עשרה מקבלים לידם אחריות עצומה כשהם מתגייסים לצבא, להגן על המדינה ולהחזיק נשק, ואיך ייתכן שאסור יהיה להם לשתות?

חן קסלמן: אין פרופורציה.

חן קסלמן: יש אפילו קבוצות ב-"פייסבוק" על הנושא.

דרורה נחמני רוט: יש לציין שהממשלה לא חושב שמן הראוי להגביל את הגיל המותר לצריכת אלכוהול לעשרים ואחד, ולא מדובר בהצעה ממשלתית.

איתן גורני: בארצות הברית מותר לנהוג מגיל שש עשרה, ומותר להטיס מטוסים מגיל שמונה עשרה, וגם להיות בצבא, ובנושא האלכוהול הגיל הוא מעשרים ואחד.

איתן גורני: הנושא באמת שנוי במחלוקות, ואני יכול להגיד שגם צה"ל, שאיני מייצג אותו, לא מתייחסים באופן שלילי לנושא העלאת הגיל המותר.

איתן גורני: מה שגברת דרורה נחמני רוט אמרה הוא נושא שאינו סגור עדיין ולא ברור אם הגיל ישתנה או לא.

חן קסלמן: עניין הגיל יכול ליצור ניכור אצל בני הנוער, מפני שעכשיו יש המון חוקים מגבילים לנוער.

מוחמד ברכה: אדון גורני, אולי מדובר בהצעת חוק פרטית אך עדיין ניתן לשמוע את דעתו על העניין.

מוחמד ברכה: זכות הדיבור מוענקת לדני גודובסקי ממשרד הבריאות.

דני גודובסקי: בוקר טוב, אני דני גודובסקי, רכז בכיר במחלקה להתמכרויות, משרד הבריאות.

דני גודובסקי: ברשות יושב הראש אני רוצה לשאול את הקהל – מי לא שתה בחייו אלכוהול אף פעם?

דני גודובסקי: מפתיע אותי לטובה בקרב בני הנוער.

דני גודובסקי: מבין אלו שלא הצביעו, שזה רוב האנשים – מי לעולם לא הגיע למצב של שכרות?

דני גודובסקי: אוקיי.

דני גודובסקי: זאת אומרת, יש אנשים שהגיעו למצבים האלה.

דני גודובסקי: מצבי השכרות הם מסוכנים, דפוסי התנהגות בעייתית ואחרת בקרב בני נוער, כמו נהיגה תחת השפעת אלכוהול.

דני גודובסקי: מותר לשתות אלכוהול, זה חוקי.

דני גודובסקי: נושא הדיון הוא לא החקיקה – החקיקה היא רק חלק אחד ממכלול.

מוחמד ברכה: סלח לי על ההפרעה, זו ההזדמנות לומר שאני רואה בחומרה רבה את העובדה שמשרד החינוך לא נמצא כאן כיום.

מוחמד ברכה: אני חושב שמדובר בנושא בלתי נסבל, וזה יועבר לשר החינוך.

מוחמד ברכה: אני ציפיתי שמשרד החינוך יבוא בהרכב בכיר לכאן היום.

מוחמד ברכה: אתה יכול להמשיך בדברייך.

דני גודובסקי: הנושא האמיתי הוא דה-לגיטימציה של התנהגות שהפכה מקובלת ולגיטימית.

דני גודובסקי: עלינו להביא למצב, בצורה מדורגת, שאותה התנהגות בעייתית בקרב בני נוער, ובכלל גם אצל מבוגרים, תהיה לא לגיטימית.

דני גודובסקי: אני מדבר על דבר דומה שקרה עם נושא העישון – אני עוד זוכר שעישון היה מקובל במטוסים ואחר כך במושבים האחוריים באוטובוסים, והיום עישון לא מקובל וגם לא מבוצע במקומות ציבוריים.

דני גודובסקי: תהליך של שינוי מחייב מארג מורחב של התערבויות, גם בתחום החקיקתי אבל וודאי גם בתחומי חינוך ומעורבות נציגי הנוער.

גלית גבע: שמי גלית גבע ואני מפקחת מחוזית של המכון לטיפול בהתמכרויות, משרד הרווחה מחוז ירושלים.

גלית גבע: אני רוצה להצטרף לדבריה של נציגת שירות מבחן לנוער, אנחנו ממוקדים לאוכלוסיה של קצה הרצף, בתהליך של שימוש קבוע, יציב ואינטנסיבי –הכולל צריכת אלכוהול וסמים אחרים, וגם כולל הימורים.

גלית גבע: חשוב להגדיר כאן ולהתייחס לאוכלוסיות נוספות, כמו אלו ששותים כחלק מבעייתיות במילוי שעות פנאי וכולי, או אלו שהשתייה היא אכן נתינת פיתרון ומרדים חלקים שקשה להתמודד עימם, חלקים שלא רוצים להתייחס אליהם שהפתרון הוא בריחה למקום אחר.

גלית גבע: אנחנו רואים עלייה חדה במספר בני הנוער, וירידה חדה בגיל – אנחנו רואים בני נוער גם בגילאי אחד עשר ושניים עשר.

גלית גבע: התופעה חוצת מעמדות ושכבות, ויש עלייה באוכלוסיה חדשות.

גלית גבע: היום אנחנו מטפלים גם באוכלוסיה שבעבר נושא האלכוהול לא היה נפוץ בהן.

גלית גבע: אם מדובר על אוכלוסיה חרדית, דתית לאומית או ערבית.

גלית גבע: בהתאם לכך אנחנו גם מפתחים את השירותים בארץ.

גלית גבע: האוכלוסיות מיוחדות – בקרב אוכלוסיית העולים, בקרב נערות ולא רק בקרב נערים, ואנחנו מפתחים פרויקטים חדשים המתאימים לאותן אוכלוסיות מיוחדות.

גלית גבע: השירותים הניתנים הם גם אמבולטוריים, כלומר בנוסף למסגרות שחלקן עדיין חינוכיות ותעסוקתיות.

גלית גבע: יש פנימיות והוסטלים מיוחדים, שאנחנו נותנים מענה בתוכם, כשנושא האלכוהול הוא מרכזי ונלווים אליו תיקים על אלימות ועל וונדליזם.

גלית גבע: זה לא נסגר ונגמר באלכוהול, ויש לו השלכות רחבות אחריות.

מוחמד ברכה: את יכולה אולי לתת לנו מידע לא רק על הפרופיל של אלו הצורכים אלכוהול אלא גם על סוג הבעיות המתעוררות?

גלית גבע: מתעוררות בעיות קשב וריכוז ובעיות למידה אצל מי שמשתמש בחומרים שונים, שבניהם גם האלכוהול.

גלית גבע: המערך המשפחתי חלש יותר, ישנה ריקנות וחוסר תוכן, ואם אנחנו פורטים את זה למשהו קונקרטי יותר בשתי קבוצות אוכלוסיה – מצד אחד אוכלוסיה שבה ההורים עסוקים בקריירה ומצד שני אוכלוסיה של משפחות קשות יום שההורים עסוקים בהישרדות יום יומית ולכן הסמכות ההורית מתפוררת.

גלית גבע: כל אלו משליכים על כל השאר.

גלית גבע: בשני קבוצות אוכלוסיה אלו יש הרבה שעות פנאי, חוסר מסגרת, קושי להשתלב במסגרת, נשירה סמויה מבתי הספר.

גלית גבע: הפרויקטים שאנו עושים בקהילות שונות וברשויות שונות הם משלבים עבודה מערכתית של משרד הרווחה, משרד החינוך, הרשות, משטרה, שיטור קהילתי, כי אי אפשר אחרת.

מוחמד ברכה: אוקיי, תודה רבה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: בוקר טוב, אני שמח לראות שמשתתפים בדיון החשוב הזה בני נוער, מפני שיש לכך השלכות וזה מקרין להרבה בני נוער אחרים.

נסים זאב: אתם מעבירים את ההתרשמות שלכם מדיוני הוועדה.

נסים זאב: אני הייתי במשך שנים יושב ראש הוועדה, עד שהחליף אותי ידידי חבר הכנסת היושב ראש מוחמד ברכה, וכפי שהוא אמר – בנושא הזה אין קואליציה ואין אופוזיציה אלא דאגה לנוער שלנו.

נסים זאב: אני חושב שלא רק לנוער, כי האלימות בעקבות השכרות, תאונות הדרכים והרצח – הן תופעות שאי אפשר להתעלם מהן.

נסים זאב: לפני שלוש שנים בערך שאלתי אנשי מקצוע האם הוכח שיש קשר בין תאונות דרכים לשכרות – ולא הייתה להם תשובה.

נסים זאב: כעבור מספר חודשים מצאו קשר בין שתי התופעות, והתחילו להתכנס למחקרים.

נסים זאב: אני רוצה לחלוק איתכם סיפור של אימא שפנתה אליי בעקבות תאונת דרכים של הבן שלה – הוא יצא לטייל בארצות הברית, ותוך כדי שכרות הוא נהג ודרס מישהו למוות.

נסים זאב: הוא קיבל בבית המשפט שם עשרים ואחת שנות מאסר.

נסים זאב: מבחינת ארצות הברית, נהיגה בשכרות היא רצח – לא שלוש שנים ולא ארבע, אלא עשרים ואחת.

נסים זאב: אני לא מכיר את זה כך בארץ, פה הופכים את זה להריגה בדרך כלל.

נסים זאב: אני דיברתי עם אותו בחור ועם אימו, ועשינו הכול כדי שיוכל להמשיך לרצות את המאסר בארץ.

נסים זאב: חבל שאנחנו צריכים להגיע לחקיקה – אם יש חינוך לא צריך חקיקה.

נסים זאב: לי יש שני בקבוקי וויסקי ואולי עשרים בקבוקי יין, ולעולם זה לא נגמר.

נסים זאב: מדוע בקבוק הוויסקי הזה לא נגמר – כל הזמן משתמשים בו אבל כל אחד לוקח במינון נכון.

נסים זאב: אני לא זוכר עצמי, אפילו לא בחג הפורים, שאי פעם השתכרתי.

מוחמד ברכה: מכיוון שנכנס עכשיו לישיבה יושב ראש הכנסת, אני רוצה לקדם אותו בברכה, שכן הוא יוזם האירוע בכנסת כולה.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה מרענן ומוסיף וזוהי הזדמנות להודות לו.

מוחמד ברכה: אני חושב שאפשר למחוא לו כפיים.

נסים זאב: אני אמשיך את דבריי.

נסים זאב: אסור שהגורם המהותי בעניין יהיה משטרת ישראל.

נסים זאב: אם נגייס את כל משטרת ישראל, לא יהיה מספיק כוח אדם לפיקוח משטרתי בכל מקום.

נסים זאב: השינוי צריך להיות מוסרי וחינוכי ובא מתוכנו כחינוך, כמערכת.

נסים זאב: לכן כשאני מסתכל על נתונים ורואה שמתוך חמישה אלף תיקים במשטרה ותלונות, שניתן לדרג אותם על פי קודם כל תלונות בפאבים, אחר כך רחובות, מקומות בילוי, אין שליטה על העניין כי מדובר במגיפה.

נסים זאב: אם מדובר על שליש מבני הנוער – אין מספיק שוטרים.

נסים זאב: לכן, החינוך קודם לכל.

נסים זאב: תנו שיכר לעובד – מבחינת ההסתכלות שלנו אנחנו צריכים לראות את הנזק העצמי שהאדם מביא על עצמו, שההלכה אוסרת עליו.

נסים זאב: כשאנחנו רוצים לעשות השוואה לנהיגה ולבחירה בבחירות, זוהי שאלת השאלות – מדוע מפלים את נושא שתיית האלכוהול?

נסים זאב: אנו רואים שבני נוער מגיעים למצב של שכרות ואיבוד עשתונות, מדובר בהתאבדות – והיא הרי אסורה.

נסים זאב: אסור לך להגיע למצב של שכרון חושים שאתה לא שולט בעצמך.

נסים זאב: וודאי שיש קשר בין שכרות לאלימות ולרצח, שהרוצחים מתעוררים ואפילו לא זוכרים מה היה ולכן קשה לשפוט אותם ולקבוע האם הייתה כוונת זדון.

נסים זאב: אני מודה לאדוני היושב ראש.

מוחמד ברכה: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יעל פרידמן: אני יעל פרידמן ואני תלמידת אולפנת כפר פינס.

יעל פרידמן: אני חושבת שמאוד נכון מה שנאמר, אבל יש לשאול מאין צריכים לקבל בני הנוער את המינון הנכון לשתיית אלכוהול כשאין להם דוגמה אישית?

יעל פרידמן: הרי הרבה מהמבוגרים שותים, אמנם לא לשכרות, ויש לשאול איפה הממשלה נותנת את הידיעה שיש מינון מסוים?

יעל פרידמן: מאיפה בני הנוער אמורים לקבל את הדוגמה של כמה לשתות ואיפה מותר, כאשר עד גיל שמונה עשרה הכול אסור.

יעל פרידמן: מצד שני, בדת שלנו יש קידוש, הבדלה, ערב פסח ועוד – מקרים בהם מותר לשתות.

מוחמד ברכה: אוקיי.

מוחמד ברכה: אנחנו נשמע יותר תלמידים אבל הבנתי שהשורה התחתונה היא – חינוך.

מוחמד ברכה: אני מציע לתלמידים בעיקר לדבר על נושא החינוך ועל הצעת החקיקה ואיך הם מתייחסים אליה.

נטלי: אני תלמידת מקיף ג' באשדוד, ואני רוצה לדבר על המינון.

נטלי: כולנו מגדירים תחת הגדרה אחת שתיית כוס יין אחת, ושתייה של וודקה – שתיהן "שתיית אלכוהול".

נטלי: כשמגיעים אלינו לבתי הספר, אומרים לא לשתות אלכוהול – אבל לא מדריכים אותנו מה לעשות אם כן שותים אלכוהול.

נטלי: ואז אנחנו מגיעים לגיל שמונה עשרה שמותר לנו לצרוך אלכוהול, ויש לשאול האם כדאי להוסיף לחינוך את העניין של איך שותים אלכוהול בצורה נכונה ולא רק איסור מוחלט.

נטלי: ככה מגיעים בעצם לבולמוסי שתייה, כי לא יודעים מהו הגבול.

מוחמד ברכה: יש לי שאלה.

מוחמד ברכה: יום חינוך ארוך וחמישה ימי לימודים יכולים למלא תכנים ולפתור בעיות ריקנות?

נטלי: אני חושבת שאלכוהול הוא לא בהכרח תוצר של ריקנות.

נטלי: הרי גם המבוגרים שותים ואי אפשר לומר שיש להם משהו ריק בחיים.

נטלי: אבל יש הבדל בין שתייה של אנשים מבוגרים שיושבים ושותים תוך כדי ארוחה, שיודעים איך לשתות אלכוהול באופן שהוא רק משמח ולא מביא לבולמוס – לבין שתייה של ילדים.

נטלי: לא ראיתי מעולם מבוגרים שהגיעו למצב של שכרון חושים.

תלמיד: אני לומד בכיתה י"א בנצרת.

תלמיד: רציתי להגיב ולומר שלא ניתן למצוא את המינון הנכון – לכל אחד יש מינון אחר שמתאים לו.

תלמיד: יש אנשים שיכולים להשתכר מבקבוק בירה, ויש כאלה שיכולים להשתכר מבקבוק וודקה.

תלמיד: אז אי אפשר לשים מינון לכל אחד, מה שצריך להגיד הוא שלא צריך לשתות, או שאפשר לשתות בלי השגחת מבוגרים ואנשים בעלי אחריות שיודעים איך לעצור אותם.

מוחמד ברכה: בני נוער מוצאים בעיה בלקנות אלכוהול?

תלמיד: אין שום בעיה.

מוחמד ברכה: מישהו מהתלמידים מרגיש שכשהוא רוצה הוא יכול לקנות?

תלמידים: האמירה נכונה, בכל מצב ובכל מקום.

לי רובינשטיין: אני לי רובינשטיין, תלמידת תיכון "מוסינזון", הוד השרון.

לי רובינשטיין: חשוב לי להתייחס למה שאמר חבר הכנסת נסים זאב.

לי רובינשטיין: "אם יש חינוך אין צורך בחקיקה" – כפי שאמר חבר הכנסת.

לי רובינשטיין: בחברה יש כיום מגמה דווקא הפוכה – יש חקיקה שמחליפה חינוך.

לי רובינשטיין: אני בתור תלמידה הרגשתי קצת מאוד חינוך בנושא שתייה נכונה ושתייה באופן כללי.

לי רובינשטיין: נערכו המון מסעות הסברה בנושאים אחרים כמו שימוש בסמים, בנושא נהיגה זהירה ותחת שכרות ועוד.

לי רובינשטיין: אבל בנושא האלכוהול לא קיבלנו כלים שניתן להשתמש בהם, שמנחים אותנו כמה מותר וכמה אסור לשתות.

לי רובינשטיין: שמענו שתוכניות ומסעות הסברה נערכים לתמידים בבתי הספר היסודיים ובחטיבות, אבל גם תלמידים בבתי הספר התיכוניים צריכים את זה לפני שהם יוצאים לחיים שלהם.

איתן גורני: אני רוצה להתייחס לנושא המינון.

איתן גורני: יפה אמר התלמידים שהמינון הוא במידה רבה שרירותי – יש כאלה שיכולים לשתות הרבה ולתפקד, ויש כאלה שמריחים פקק וזה מספיק להם.

איתן גורני: לכן, כל נושא המינון הוא שרירותי, כולל סף האחוז של האלכוהול בדם שהוא שרירותי.

איתן גורני: לכן, כל אחד צריך לדעת ולשלוט בעצמו כשהוא שותה כוסית אחת או פחית הוא צריך לשאול את עצמו איפה הוא והאם כדאי שהוא ישתה עוד אחת.

איתן גורני: ברשות למלחמה בסמים ישבנו עם גופי הממשלה וגופים אחרים, ודיברנו על מה צריך להגיד לבני נוער ומה צריך להגיד למבוגרים.

איתן גורני: כשחותכים עשרים ואחת או שמונה עשרה, יש מידה של שרירותיות – אבל צריך לחתוך.

איתן גורני: לכן חילקנו את האוכלוסייה לשניים – שחלק אחד הוא אוכלוסיית המבוגרים מעל גילאי שמונה עשרה.

איתן גורני: את האוכלוסייה הזאת אנחנו מדריכים לשתייה באחריות, כל אחד ואחד ששותה יבין איפה הגבול שלו ולא ישתה יותר.

איתן גורני: כשכל משרדי הממשלה והגופים השונים פונים לנוער אנחנו לא אומרים להם לשתות באחריות אלא אומרים להם שהשתייה לבני נוער אינה רצויה.

איתן גורני: אנחנו לא אומרים שהיא אסורה אלא לא רצויה, מפני שאם אדם שותה כוסית יין אדום עם הארוחה, אנחנו לא אומרים שזה לא בסדר.

איתן גורני: השתייה לנוער אינה רצויה ולכן לא צריך להרבות בה.

איתן גורני: כל המחקרים מראים שבגיל ההתבגרות, האלכוהול הוא כמו הסמים, יכול לגרום נזק להתפתחות המוח בשתייה מופרזת.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מוחמד ברכה: אני מבקש מיושב ראש הכנסת, מר ראובן ריבלין, לשאת את דבריו.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב ראש המועצה למלחמה בסמים, על כך שמצוין כי מדובר במלחמה ולא במאבק.

ראובן ריבלין: אתה נבחרת שנתיים אחריי, כאשר בשנת 1988 החליטה הממשלה להקים את המועצה למאבק בסמים, וראש הממשלה דאז שמיר אמר שזוהי מלחמה שאין בה גבולות ושהיא מלחמה של כולם בנגע נוראי שעלול להשתלט על החברה ולהפוך את חיינו לטרגדיה.

ראובן ריבלין: היום המצב הוא שנושא השתייה המופרזת וההתמכרות לשתייה הופך לבעיה שהיא בקנה אחד עם בעיית הסמים, למרות שמבחינת החוק מדובר בסמים בצורה מפורשת.

ראובן ריבלין: אני רוצה להתייחס ליום זה ולישיבה המיוחדת.

ראובן ריבלין: לפני שעה קלה העניקה הכנסת קבלת פנים לכלת פרס נובל, ואנחנו שם ציינו את העובדה שבכלת פרס נובל של היום השקיעו בחינוך לפני שלושים או ארבעים שנים, אז החינוך היה מושקע ללא פרופורציה.

ראובן ריבלין: התרומה למאבק בסמים ובאלכוהול כיום היא שקל לתלמיד אולי לשנה.

ראובן ריבלין: החינוך משפיע גם עם שקל אחד בשנה.

ראובן ריבלין: פעם היו חמישים מליון שקלים למאבק בסמים, והיום לצערי התקציב הוא סמלי.

ראובן ריבלין: אלא מה, אותה השקעה בסדרי העדיפויות היא זו שתביא את דור העתיד.

ראובן ריבלין: הכנסת היא המקום היום שבו קובעים את כל הליכי חיינו.

ראובן ריבלין: אנחנו נקבע אם יהיה שעון קיץ או חורף, נקבע את מחירי מוצרי היסוד, נקבע חוקי תנועה, נקבע הסדרי חינוך ילדינו, נקבע נושאי הבריאות, נקבע נושאי היחס לחסרי ישע ואנחנו קובעים גם את המדיניות של המדינה ביחס לקונפליקט במזרח התיכון.

ראובן ריבלין: זה הדבר שהוא הנוקב ביותר בנושא הדמוקרטיה, שאינה נחלתם של המבוגרים אלא של העם כולו.

ראובן ריבלין: אני בא כעת מוועדת הכלכלה בה דנים של האינטרנט ועל הסייגים של צנזורה, ודווקא אנחנו שחושבים שהמבוגרים ידרשו צנזורה, אנחנו רואים שגם הנוער אומר שצריך להגביל אפשרות ויכולת של אנשים להיכנס לחיינו דרך האינטרנט.

ראובן ריבלין: כלומר, יש לפתוח את בית העם לדור העתיד, שכן אנחנו יודעים שבעוד עשר או עשרים שנים הנוער שיושב כאן איתנו וחבריהם בכל הארץ הם אלו שיגיעו לכנסת וינהיגו את חיינו במדינה.

ראובן ריבלין: למשל, בנושא האלכוהול.

ראובן ריבלין: אצל היהודים – "יין ישמח לבב אנוש", אבל אסור "למסטל" את המוח.

ראובן ריבלין: אצל הנוצרים, הכנסייה מכבדת את עצמה ואין לה מרתף יינות.

ראובן ריבלין: אצל המוסלמים האיסור חמור, ומגיע גם כן מתוך הבנה שאותו יין או אלכוהול יכול לתת איזה משהו נפלא לחיינו אבל יכול גם למכר אותנו לדברים שאין צורך להתמכר אליהם.

ראובן ריבלין: היין הוא תופעה חברתית, האלכוהול הוא דבר שנמצא בעולם הרחב כמעט בכל סלון ובאכסניה של כל אחד ואחד מאיתנו.

ראובן ריבלין: תרבות השתייה היא תרבות אריסטוקרטית, ויחד עם זאת, הדברים שבאים לפתחנו הם שאנחנו מוצאים עצמנו יותר ויותר בתרבות של חיקוי.

ראובן ריבלין: בני הנוער מגבשים את חייהם תוך התבוננות לצדדים, והחיקוי הוא דבר שיכול להיות קטלני.

ראובן ריבלין: הדיון היום הוא בעל חשיבות רבה ביותר.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת היום מפוזרים בכל הוועדות.

ראובן ריבלין: באות אלינו רשויות, משטרה, החינוך, המועצות למאבק בסמים וכל אותם גורמים שנותנים לנו נתונים – אבל גיבוש העמדה וההחלטה תהיה מוכרעת על ידי מקבלי ההחלטות.

ראובן ריבלין: ניתנה לנו הזדמנות לקבל את הדור הבא שיקיים את הלכות הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: יש הרבה ביקורת כלפי הכנסת, אבל העבודות האמיתיות נעשות כאן, וכשמתכוננים להן, מתקבלים חוקים והחלטות טובות יותר.

ראובן ריבלין: אני מקבל זאת בברכה, ורואה בכך ציון לכך שהנוער הוא חלק מהבית ומהעם.

ראובן ריבלין: אני מברך את כל בני הנוער מכל בתי הספר בארץ – מוסלמים, נוצרים ויהודים, וותיקים וחדשים, אשכנזים וספרדים – וכל מגוון הרבדים והפלורליזם שבחברה שלנו.

ראובן ריבלין: אני צריך ללכת לוועדות החברות.

ראובן ריבלין: אני רוצה לברך את חברי יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכם.

מוחמד ברכה: אני מודה ליושב ראש הכנסת ראובן ריבלין על דבריו.

מוחמד ברכה: דוקטור אילן שמש, מפקח ארצי בתחום קידום הנוער במשרד החינוך, בבקשה.

אילן שמש: תודה.

אילן שמש: הרבה פה הזכירו את עניין החינוך, ויש לומר שהתלמידים שנמצאים פה, לטוב ולרע, הם תוצרי מערכת החינוך.

אילן שמש: הוזכרו פה תוכניות הסברה ומידע במערכת החינוך, ותמיד אפשר לעשות בזה יותר.

אילן שמש: דבר שלא מדברים עליו – מערכת החינוך הפורמאלי היא היחידה המתמודדת עם שתיית אלכוהול במערכת.

אילן שמש: אני לא יודע כמה מהאנשים פה התמודדו עם נושא שתיית אלכוהול בטיולים שנתיים.

אילן שמש: ההתמודדות של מערכת החינוך היא לא פחותה מההסברה, שאני באמת מסכים עם הביקורת שנאמר שלא נעשה מספיק בעניין.

אילן שמש: לצאת היום לטיול עם מאה תלמידים זו התמודדות שמוטלת על מערכת החינוך וזוהי משימה לא פשוטה.

אילן שמש: אין למערכת החינוך את היכולות והאמצעים שיש למשטרה בתחום האכיפה.

אילן שמש: בחינוך הבלתי פורמאלי – לא מזמן יצאתי למסע לפולין, וגם שם הייתי צריך להתמודד עם נוער שהשתכר בלילה ולא קם בבוקר.

אילן שמש: ההתמודדות היא חלק מהחינוך, ואני חושב שצריכים לחזק יותר שילוב מחנכים במקומות בהם נמצאים בני נוער.

אילן שמש: החינוך הבלתי פורמאלי אינו חובה, הוא התנדבות ורצון הילדים.

אילן שמש: צריך למשוך אותם שהם ירצו לבוא לתוך המסגרת, והתחרות הכי קשה היא תעשיית הבילוי – לכו תתחרו בתעשייה של מיליונים ואפילו מיליארדים.

אילן שמש: אחד הלקחים שלנו מגודל התופעה הוא שיש להכניס יותר אנשי חינוך להתמודד עם התופעה גם במקומות של החינוך הבלתי פורמאלי.

אילן שמש: בתנועות הנוער ובמקומות היותר ממוסדים יש אנשי חינוך, ואני מקווה שבנושא זה נצליח בשנים הקרובות.

מוחמד ברכה: תודה אילן.

מוחמד ברכה: אין לנו כתובת אחרת חוץ ממך למשרד החינוך כרגע, ואני רוצה לומר שההתמודדות של מערכת החינוך עם העניין היא מאוד בעייתית ואני לא מקבל שמשרד החינוך יבוא ויגיד כמה קשה לו – אלא שמשרד החינוך יגיד לנו איפה אפשר להשתפר.

מוחמד ברכה: ברגע שלמיד נפלט מן המערכת והוא לא מטופל כראוי בתוך המערכת, הוא מתגלגל לרחובו זה יותר מסוכן.

דניאל דארין: אני עורכת דין במחלקת ייעוץ וחקיקה, משרד המשפטים.

דניאל דארין: אני לא אתייחס לפן המשפטי אבל יש לציין שיש מין חוליה בין הסמכות ההורית לבין הנטייה להיות עצמאי, כל העניין של הלחץ החברתי – מעניין אותי עד כמה שותים מלחץ חברתי?

רוני: אני רוני – תלמיד מקיף ג', אשדוד.

רוני: אני רוצה להתייחס לצד של החקיקה ושל האכיפה.

רוני: לדעתי, אם נתייחס לכך כשרשרת של חוליות, החוליה הראשונה היא הפיצוציות ומי שמוכר את האלכוהול.

רוני: לכן, ההתמודדות של המשטרה צריכה להיות איתור של הפיצוציות, והחוק צריך לאפשר למשטרה יד רחבה, סגירת פיצוציות, איסור מכירה של אלכוהול בשעות הלילה, כי בן נוער משועמם בלילה יקנה אלכוהול.

רוני: מבחינת העלאת הגיל זה לא כל כך משמעותי ולא יעיל, כי מי שבן שבע עשרה יכול להשיג היום אלכוהול וגם מחר.

רוני: בקשר לחינוך, אני רוצה להתייחס לדבריו של נציג משרד הבריאות.

רוני: בני הנוער צריכים ללמוד את הגבול, שאינו במינון אלא בבחירה שבין לשתות לבין לנהוג.

ראאד חאג' יחיא: אני ראאד חאג' יחיא ממועצת התלמידים והנוער הארצית.

ראאד חאג' יחיא: מה שאמר חבר הכנסת נסים זאב, שהמדינה לא יכולה להשקיע שוטר לכל אזרח – זה נכון.

ראאד חאג' יחיא: לכן עדיף שהמדינה תשקיע יותר בחינוך ובבניית מרכזי ספורט.

ראאד חאג' יחיא: דבר שני – חברי הכנסת תמיד שואלים כיצד ניתן למנוע מנער לקנות אלכוהול, אבל צריך לשאול איך ניתן למנוע מהנער לרצות לקנות אלכוהול או לשתות אלכוהול.

ראאד חאג' יחיא: כשהנער גדל הוא יכול לשתות כמה שהוא רוצה, ולכן עדיך לשאול איך אפשר לגרום לו לא לקנות אלכוהול מרצונו החופשי.

ראאד חאג' יחיא: החקיקה היא לא הפתרון היעיל ביותר, ובני הנוער הם לא האשמים היחידים בעניין – אלא יש הרבה אשמים בבעיה.

ראאד חאג' יחיא: כמו שאמרה יושבת ראש המועצה, אין טעם לחפש אשמים אלא לתת פתרון ומענה לבעיה.

אוהד צור: אני אוהד צור, תלמיד מקיף ג' באשדוד.

אוהד צור: כמו שאמר מר גרוסמן, המשטרה משתדלת לאכוף את החוק של מכירת אלכוהול, ואם נוסיף עוד שכבת גיל שעליה תקף החוק יהיה עוד יותר קשה לאכוף את החוק.

אוהד צור: אז אני לא יודע עד כמה הגיוני לתת לחוק תוקף אם יותר קשה לאכוף אותו.

אוהד צור: אני, מבחינה אישית, לפני כמה שנים שתיתי אלכוהול לראשונה רק מתוך סקרנות.

אוהד צור: נכון שזה גורם לדברים רעים, אבל הייתי סקרן ורציתי לדעת מה זה בעצמי.

אוהד צור: השתייה לא תמיד נעשית כבריחה אלא כסקרנות.

תלמידה: אני שומעת פה על נושא החינוך שוב ושוב, ואני שואלת איפה היה החינוך לפני עשר שנים?

תלמידה: השקעה בתוכנית חינוכית מתאימה הייתה צריכה להיות מיושמת לפני עשר שנים.

תלמידה: רק החוק יגזיל את בני הנוער ואת הרצון שלהם לשתות.

תלמידה: אנחנו נערים בגילאי שמונה עשרה, ואנחנו רוצים לנסות כל מיני דברים – אפילו סמים, לא אני אבל יש שרוצים.

תלמידה: אומרים שיש לתת אוטונומיה לבני הנוער שיחליטו אם לשתות או לא.

תלמידה: איך ניתן לתת לבני הנוער את ההחלטה הזו בנושא רגיש כזה?

תלמידה: אני יודעת שהשתייה גורמת להרבה נזקים, גם נפשית, חברתית וגופנית.

מוחמד ברכה: מה לדעתך הדבר המועיל ביותר למניעה או הגבלה?

מוחמד ברכה: חקיקה?

מוחמד ברכה: חינוך?

תלמידה: שיתוף פעולה של החינוך, החקיקה וכמובן האכיפה.

תלמידה: שמעתי שניתן לקנות בחופשיות – ואני יודעת שיש חוק שאוסר על מכירת אלכוהול לקטינים, למרות החוק.

תלמידה: שיתוף פעולה בין החינוך לבין החקיקה והאכיפה יביא לחברת נערים נעלה.

דרורה נחמני רוט: ועד כמה הפרסומות משפיעות עליכם בני הנוער?

מוחמד ברכה: אנחנו ניתן לשניים נוספים לדבר ולאחר מכן נסכם.

איילת מאליס כהן: שמי איילת מאליס כהן, אני ארכיטקטית מחיפה ואני מובילה תכנית שנקראת "אמור לא לסמים אמור כן לחיים" של ארגון "עולם ללא סמים".

איילת מאליס כהן: הארגון הוקם בשנות השמונים בלוס-אנג'לס על ידי סיינטולוגים.

איילת מאליס כהן: אנחנו עובדים עם הנוער, מלמדים אותם שלוש הרצאות פשוטות – אחת על מהו הסם, השנייה על ההשפעות הגופניות והשלישית על השפעות מנטאליות.

איילת מאליס כהן: אנחנו מכשירים את הילדים עצמם לקחת את ההרצאות ולהעביר אותן לחבריהם, כלומר ממש כמו רשתות חברתיות באינטרנט, יד לוחצת יד.

איילת מאליס כהן: כל אחד יכול ללמוד את ההרצאות.

איילת מאליס כהן: זה בא כמענה לבעיית הזמן, אמרו שהיה צריך להתחיל עם התוכניות של מערכת החינוך לפני עשר שנים והרי יש בעיית מגבלת כוח אדם וזמן במערכת החינוך – אבל ילדים יש לנו הרבה והם עצמם יכולים להניף את הדגל ולקחת אחריהם את כל הכיתה.

איילת מאליס כהן: ישנו בית ספר באזור פרדס חנה, שהילדים בו קיבלו עונש שהם כולם ירצו על האלכוהול לילדים אחרים בבית הספר.

איילת מאליס כהן: זהו עונש חינוכי מאוד ונכון, ואנחנו נלמד אותם עכשיו את ההרצאות הללו והם עצמם ילכו ויתנו את ההרצאות לחבריהם.

איילת מאליס כהן: העונש ניתן לצערי כתשובה לתופעת האלכוהול.

איילת מאליס כהן: יש תופעה כיום באזור השרון שנקראת "בירה בלי תחתית", ונעשה ניסיון לעשות עם זה משהו, שהילדים עצמם ילכו וירצו לחברים שלהם.

איילת מאליס כהן: זה עונה על עניין הזמן וגם על דבר חשוב אחר – ילדים לא אוהבים שמבוגר אומר להם "אסור".

איילת מאליס כהן: כשזה בא מחברים, ההרצאות מתקבלות בעין אחרת מאשר אם היו נעשות על ידי אוטוריטה.

איילת מאליס כהן: אני מציעה לכל מי שמעוניין לשתף איתנו פעולה, אנחנו מכשירים את המרצים.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מוחמד ברכה: המועצה לשלום הילד, בבקשה.

עפרה בן מאיר: אני עורכת דין בלשכה המשפטית של המועצה הלאומית לשלום הילד.

עפרה בן מאיר: דובר הרבה על אכיפה, על היעדר חינוך מתאים, ואני רוצה לומר כמה מלים בדבר הפללת בני נוער.

עפרה בן מאיר: הנתונים מראים שמרבית העבירות על רקע שתיית אלכוהול הן אלימות, תאונות דרכים ופגיעות מיניות, נעשות בקבוצת הגיל של עשרים עד עשרים וחמש, ואין שום יוזמה להטיל עליהם אחריות פלילית.

עפרה בן מאיר: דבר שכמעט היה חסר בשיח כאן, למעט הקריאה של שירות המבחן, הוא עניין הצורך בתוכניות טיפול ושיקום לבני נוער שכבר נפלו לאלכוהול וזקוקים לעזרה.

שגיא פפקין: שלום, שמי שגיא ואני נציגת עמותת "עלם" שעובדת עם נוער במצבי סיכון ומצוקה בארץ.

שגיא פפקין: אני עובדת בפרויקט הניידת בירושלים.

שגיא פפקין: אני רוצה להזמין אתכם למרכז העיר בכיכר ציון בימי חמישי בלילה, ולראות את התופעה בהתגלמותה – בני נוער מגילאי אחד עשרה ועד גילאי עשרים ושש, מתעלפים משניה לשניה ברחוב.

שגיא פפקין: אנחנו ארגון מתנדבים ואנו פוגשים את הנערים על האלכוהול ברחוב.

גל מארי: אני גל ואני ממועצת התלמידים והנוער הארצית.

גל מארי: שמעתי הרבה דברים ואני באמת חוזרת על אמירת הרפורמה המשולבת שצריכה להנהיג מדינת ישראל.

גל מארי: לא מספיק רק חוקים ורק חינוך אלא יש צורך במהלך משותף.

גל מארי: החוק יאטום את החור אבל לא יפתור את הבעיה שיוצרת עוד חורים.

גל מארי: אנחנו, כאוכלוסיה השייכת למדינה מתוקנת, צריכה בראש ובראשונה לדאוג לצרכים של בני הנוער.

גל מארי: בין אם מדובר על מסגרות של בתי הספר ואם מדבר על החינוך הבלתי פורמאלי.

גל מארי: כמו כן, יש להגביר את האכיפה שיהיה ברור לבני הנוער על מה הם נענשים – האם מדובר רק על מכירה, או שימוש, יש להבהיר את גבולות החוק.

גל מארי: דובר על עניין המינון, יש לחנך להעצמה אישית – יש לי את הגבול שלי של כמה אני שותה והאחריות מוטלת על כתפיי.

גל מארי: יש לחנך למודעות עצמית, אחריות, ואוטונומיה.

איה בשארה: אני תלמידה בתיכון הבפטיסטי בכיתה י"א.

איה בשארה: אני מודעת לסכנות הטמונות בצריכה אלכוהול באופן מופרז, אני מודעת לסכנות החמורות שהוא גורם לשלום הציור, ואני חושבת שחקיקה היא לא הפתרון היעיל ביותר.

איה בשארה: כפי שהוזכר, אם מגבילים מישהו לא לשתות אלכוהול בכלל זה יכול להוות בומרנג וליצור סקרנות.

איה בשארה: הקלישאה הידועה ביותר היא שלכל אחד יש חופש בחירה – כל אחד בוחר מה שמתאים לו.

איה בשארה: לקטינים מתחת לגיל שמונה עשרה המדינה שמה גבול ולא נותנת להם לשתות, שכן הילדים עוד לא יכולים לקבל את ההחלטה בעצמם.

איה בשארה: בגיל שמונה עשרה הילד אחראי, הילד בעל דעות בכל נושא ויכול להחליט אם ירצה לשתות או לא.

איה בשארה: תפקידו של כל הורה להזהיר את ילדו מפני הסכנות הטמונות בכל העולם כדי שכשיגיע היום הילד יוכל לקבל החלטה בעצמו.

איה בשארה: לכן, אין מקום להגבלה.

אלון גרוסמן: היום אנחנו מתמודדים ביחד עם הגופים האחרים במשרד המשפטים ומנסים לקבוע הצעת חוק מסוימת.

אלון גרוסמן: אני זוכר שלושה תלמידים שדיברו על ענישה – אלה בדיוק הדילמות שלנו.

אלון גרוסמן: אנחנו לא בעד מתן עונש ואנחנו לא רוצים לפתוח תיקים כמו שכבר אמרתי בפתיחה.

אלון גרוסמן: מבחינת הרתעה, הילדים אכן לא חוששים לקנות ואין להם בעיה לקנות.

אלון גרוסמן: אם ילד היה יודע שהוא יקבל קנס של אלף שקלים, האם הוא היה בכל מקרה קונה?

אלון גרוסמן: לא בטוח.

אלון גרוסמן: אבל זאת לא הכוונה.

אלון גרוסמן: אני רק אומר שעלו כל מיני הצעות חוק

מוחמד ברכה: הדברים הללו חשובים ויכולים להיאמר לאחר שנדע שאתם עושים כל מה שניתן בעניין טיפול במוכרים.

מוחמד ברכה: וזה לא קורה.

מוחמד ברכה: לא צריך להגיע למצב שתלמידים וקטינים ירצו בכלל לשתות, ואם הם ירצו יש להעניש את המוכרים לדעתי.

אלון גרוסמן: מה שאני רוצה להסביר לכל התלמידים המכובדים, זה הדילמה שעומדת בפנינו האם ללכת להרתעה וענישה או ללכת לטיפול וחינוך, ולמצוא את האיזון הנכון שהוא לדעתי נמצא בהצעת החוק.

אלון גרוסמן: לא צריך לפתוח לכל ילד תיק מצד אחד, ומצד שני צריך משהו שירתיע את הילדים מללכת לקנות.

נופר סלמן: אני נופר, יושבת ראש וועדת נוער וקהילה במועצת התלמידים והנוער הארצית.

נופר סלמן: בששה החודשים האחרונים אנחנו מגיעים לישיבות הוועדה הנוכחית ומודים על כך.

נופר סלמן: לא ניתן לפתור בעיה ערכית שלא דרך הערכיות, ואי אפשר לצפות מבני נוער להתמודד עם בעיות של מבוגרים ואחר כך לצפות מהם להתנהג כבני נוער.

נופר סלמן: מדינת ישראל נמצאת כרגע במשבר מוסרי וחברתי, השאלה היא מי ירים את הכפפה ויעשה שינוי ללא פחד.

נופר סלמן: מי ישנה את מערכת החינוך שלנו מקצה אל הקצה, כי זה מה שאנחנו צריכים ומבקשים, קשה ככל שזה יהיה.

נופר סלמן: מטרת החוק לסדר את המחשבה, החוק מעכב אותי כיחידה מלשגות ולעשות דברים רעים.

נופר סלמן: אבל הוא לא מעפיל על הרצון שלי ועל התחושות שלי, הוא לא פותר את הצורך.

נופר סלמן: המבוגרים צריכים להוביל אותנו לדרך הישר, ולא לשים עלי כלוב שאני אנסה לפרוץ אותו.

נופר סלמן: זהו תפקיד המבוגרים לאורך חיינו, אנחנו נמצאים היום בכנסת ישראל שהיא ליבה של מדינת ישראל – ואסור לשכוח שהמטרת החוק היא להגביל ולא לשנות.

נופר סלמן: עלו קולות שונים על מדוע הנערים שותים.

נופר סלמן: התשובה לשאלה בעיני המועצה היא הצורך באטרקציה.

נופר סלמן: מבוגרים ונערים חיים בחיים מהירים, נמצאים בכאוס ולכולם יש צורך בלתי מוסבר לאטרקציה.

נופר סלמן: ההבדל הוא שהמבוגרים יכולים להפנות את הצורך למקומות חיוביים, והנוער לא.

נופר סלמן: אני רוצה להגיב למה שנאמר בתחילת הישיבה, על ההבדלים בין מדינת ישראל לבין העולם.

נופר סלמן: אני לא חושבת שצריכה להיות השוואה לעולם, מפני שכשאנחנו מרגישים שיש בעיה חברתית שמתבטאת בהתפוררות המוסר ובאלימות, לא משנה בכלל אם בארצות הברית זה יותר גרוע או פחות גרוע.

נופר סלמן: המשמעות היא שאנחנו מרגישים את זה בתוכנו – ואת זה צריך לתקן.

נופר סלמן: אין הבדלים בין המגזרים, אנחנו אותם בני נוער המתחנכים על אותו בסיס של חינוך, לכן יש לטפל בנו באותה מידה כמקשה אחת.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מוחמד ברכה: לפעמים יש לחץ חברתי שהוא לא מבחירה.

מוחמד ברכה: אנחנו סיימנו ורוצים לסכם את הישיבה.

מוחמד ברכה: אני אגיד בכנות ובגילוי לב – זוהי ישיבה חשובה מאוד.

מוחמד ברכה: לא שלא הופיעו בעבר בני נוער בוועדה, אבל החוויה של הישיבה היא ייחודית וזה בזכותכם, אני מברך אתכם שוב על שהגעתם לכאן, ואני שוב מברך את יושב ראש הכנסת.

מוחמד ברכה: אני מקווה שבעתיד נמצא כלים לשמוע אתכם יותר במגוון הנושאים שעומדים על סדר יומה של הכנסת.

מוחמד ברכה: בנושא שאני מטפל בו, המאבק בנגע הסמים, על אף שלכל חבר כנסת מכל סיעה יש דעות מוצקות בכל העניינים, בעניין הזה אנחנו מלוכדים ומאוחדים והחברה על כל גווניה ומגזריה צריכה להירתם לפרויקט של הדור הצעיר.

מוחמד ברכה: עצם העובדה שאנחנו מטפלים בעניין המלחמה בסמים ובאלכוהול, זה נושא שמלכד ובמשך חודשי העבודה שלי בראש הוועדה התוודעתי למגוון מאחד ומלכד של החברה ואני רוצה לברך על כך.

מוחמד ברכה: התלמידים אמרו דבריהם כאן ואני הרגשתי חיבור ביניהם לבין נציגי הממשלה שאמורים לתת תשובות ומענים לסוגיות.

מוחמד ברכה: אני מציע לסיכום לראות את דברי יושב ראש הכנסת חלק בלתי נפרד מסיכום הישיבה.

מוחמד ברכה: זוהי גם הזדמנות להודות לו שכיבד את הישיבה בנוכחותו ובדבריו.

מוחמד ברכה: אני מסכים לגופו של עניין שהשאיפה של כולנו היא להגיע למצב שבני הנוער לא ירצו בעצמם לרכוש אלכוהול.

מוחמד ברכה: העניין הזה יכול להתהוות גם בבית וגם במערכת החינוך.

מוחמד ברכה: אני יודע מה עושים במערכת החינוך ואנחנו שומעים מידי פעם.

מוחמד ברכה: אני רואה בחומרה שלא כל מי שצריך להופיע כאן ממשרד החינוך הופיע כאן היום.

מוחמד ברכה: לדעתי יש כשל מסוים שמערכת החינוך אינה מספקת את המענים לבני הנוער בכל הקשור לסוגיה שעומדת על סדר היום.

מוחמד ברכה: גם מוסד ההורות שהוא מוסד מרכזי, אני חושב שהרשות וגורמים אחרים צריכים לייצר מצב של הגעה להורים דרך הילדים.

מוחמד ברכה: אפשר לגבש פרויקט עם בתי הספר כדי להגיע להורים, שגם הם מעורבים בחיי הילדים פחות ופחות ויש פלורליזם שהוא גובל בהפקרות ואינו במקום.

מוחמד ברכה: הצעת החוק הממשלתית וגם ההצעות האחרות של הכנסת והצעות החוק הפרטיות בנושא הגבלת צריכה ומכירה, אני חושב שהעניין הוא נכון ומכובד.

מוחמד ברכה: עצם העובדה שהממשלה הקציבה לכך עשרים ושבעה מיליון שקלים זה כבר חיובי, והפרויקט לא יהיה חד פעמי.

מוחמד ברכה: אמנם מוקדם לשפוט את הפרסומות בכלי התקשורת ובחוצות הרחוב אבל אני חושב שיש לבחון אותן בתקופה הקרובה לא רק על ידי מומחים אלא על ידי שאילת בני הנוער על ההשפעה של הפרסום.

מוחמד ברכה: תוך כדי הקמפיין אפשר לשנות כיוונים ולחזק דגשים.

מוחמד ברכה: יש הצעות חוק של חברי כנסת, למשל שמונה עשרה ועשרים ואחד, או נושא הטלת האחריות הפלילית, שאני לא תומך בהן.

מוחמד ברכה: לא שם טמון הפתרון וזה נושא שנתון להחלטת הכנסת.

מוחמד ברכה: אבל הצעת החוק הממשלתית היא בכיוון חיובי.

מוחמד ברכה: נרצה לשמוע גם מקרב מועצת התלמידים באופן ארצי או אזורי ואפילו ברמה בית-ספרית הצעות דרך המייל או בטלפון.

מוחמד ברכה: אני מבקש שתראו בוועדה בית שלכם בנושא שלשמו התכנסנו, ולא צריך לחכות שהכנסת תיזום.

מוחמד ברכה: אני לא מוציא מכלל האפשרות שמועצת התלמידים תפנה לבתי ספר ותציע לקדם דיונים.

מוחמד ברכה: כמובן שיש לקדם פעילות חברתית של תנועות נוער וחיבור לקהילה, זה נושא חשוב שיכול לתרום לצמצום התופעה ואפילו בצורה מצומצמת.

מוחמד ברכה: לקראת המליאה, התלמידים שאמורים לתת את הסיכומים בדוכן המליאה עצמה יגבשו את הדברים ברוח הדיון.

מוחמד ברכה: אני לא יודע למה יש מישהו שצריך לדבר בעד ונגד – איך אפשר לדבר נגד?

מוחמד ברכה: אבל יכול להיות שהתלמידים יציגו הדגשים שונים, למשל חינוך ולחץ חברתי, אכיפה ומעמד ההורים.

מוחמד ברכה: אני לא רואה שיש בעד ונגד, אני חושב שכל המרכיבים הם חשובים ויכול להיות שהתלמידים צריכים להתמקד ולתאם ביניהם עם בת שבע, מנהלת הוועדה.

מוחמד ברכה: גם לבת שבע צריך להודות על המאמץ שהשקיעה בוועדה, גם לגלעד מ-מ.מ.מ וגם לנעמי.

מוחמד ברכה: אני מודה לכולכם.

עדן דגני: אני עדן דגני ואני מירושלים, אני כרגע בשנת שירות בכרמיאל.

עדן דגני: אני רוצה להדגיש ולהגיד שכולם יכולים לקחת חלק בשינוי.

עדן דגני: כל אחד יכול לעשות משהו בעיר שלו ובמקום שלו ומפה יבוא השינוי.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: נקודה חשובה שיש להוסיף לסיכום – לשאוף לגבש פרויקטים שתלמידים יעזרו לתלמידים וביחד ינסו לגבש מהם דעת קהל של בני נוער שדווקא להתחבר אליה זה ה-"אין", להיות מחוצה לה זה ה-"אאוט".

מוחמד ברכה: תודה רבה, ושתדעו רק ימים של הצלחות.

מוחמד ברכה: הישיבה נעולה.