ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 201, 2010-01-25 11:45

חיים כץ: יום שני בשבוע, י' בשבט, 25 בינואר 2010.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: הנושא – הטלת מס על ייצוא פסולת ברזל לחוץ לארץ.

חיים כץ: זימנתי את הדיון הזה מאחר והייתה פניה של יצרנים, מפעלי ייצור הברזל שטענו "הצילה ואם לא אנחנו הולכים לפטר חלק ניכר מהעובדים שלנו, יש אצלנו 1,500 עובדים - - -

שלי יחימוביץ': מי זה "אצלנו"?

חיים כץ: אצלנו במפעלי ייצור הברזל.

חיים כץ: יש שני מפעלים.

שלי יחימוביץ': שמקבלים את הפסולת.

חיים כץ: גם.

חיים כץ: נזכרתי, אני זוכר שבאחד המשברים הכלכליים הגדולים כשבאו בעקבות הפיגוע במגדלי התאומים השוק האזרחי היה בקשיים, הייתי בתעשייה האווירית ודיברנו על משברים והקרנתי עשרות פעמים את סיום החיים של מפעל הפלדה של עכו.

חיים כץ: את הליווי של יושב ראש וועד העובדים כשהוא מלווה את העובדים האחרונים שסוגרים את המפעל.

חיים כץ: את כל התהליך, איך אותו פועל ניקיון באותו מפעל נלחם על הפרנסה.

חיים כץ: זה היה סרט מיוחד.

חיים כץ: כשאני שומע שהולכים לסגור מפעלים זה מחזיר אותי באיזה מקום לשם ואני אומר שווה דיון.

חיים כץ: אני פונה למי שפנה אלי, פנה אלי  ראש העמותה, משה רוזנשטיין, תן לנו סקירה על המצב.

שלי יחימוביץ': מזו העמותה הזאת?

משה רוזנשטיין: אנחנו הקמנו עמותה וולונטרית היות והאנשים שאוספים גרוטאות או אותם אנשים שמביאים את הגרוטאות להתכה בארץ או לייצוא לחוץ לארץ, הם אנשים משכבה סוציו-אקונומית מאוד נמוכה שבדרך כלל היא לא זו שיכולה להתאגד בעצמה או לעבוד בעצמה.

משה רוזנשטיין: אם ניקח את הגרוטאות ככלל בארץ כמו שאנחנו מכירים אותם, וניקח את ה- 100% נוכל לומר ש- 50% באים מאיסוף של רחוב, מאיסוף של דברים שאין מה לעשות איתם יותר ושהם הולכים לגריטה.

משה רוזנשטיין: כ- 25% באים ממפעלי התעשייה בארץ ועוד כ- 25% באים מהחברות הגדולות כמו חברת החשמל, משרד הבטחון, הצבא שמהם נאספות הגרוטאות על ידי מכרזים.

חיים כץ: כמה בא מגניבה, מחבלה.

חיים כץ: מהשיריוניות  משער הגיא, וכן הלאה והלאה, משם לא בא?

משה רוזנשטיין: למה דווקא לייצוא, זה מגיע גם למפעלים בארץ.

משה רוזנשטיין: זה לא שזה הולך לייצוא וכל מה שכחול לבן ומלאכי הולך למפעלים.

משה רוזנשטיין: זה לא כך.

חיים כץ: השאלה לגבי האיסוף, כשאתה אומר שבאיסוף יש התפלגות כזאת וכזאת, כמה אחוז מגיע מזה?

משה רוזנשטיין: אני לא איש משטרה, אני איש משטרה לשעבר ולא איש משטרה היום ואני לא יכול לומר לך כמה נגנב היום, אבל לדעתי  פחות מאשר בשוליים.

משה רוזנשטיין: זה אומנם תקשורתי וזה עושה הרבה אגרבציה אבל זה לא - - -

חיים כץ: זה לא עושה הרבה תקשורת.

חיים כץ: כשאני שמעתי את זה בזמנו זה פוצץ אותי.

חיים כץ: אין גבולות, לא בגלל התקשורת, זה פוצץ אותי כי מי שעושה את זה הוא כורת את הענף שהוא יושב עליו.

משה רוזנשטיין: זה מופצץ אותנו לא פחות.

חיים כץ: יש סמלים שבהם לא נוגעים.

חיים כץ: אני יודע איך התרגזו כשגנבו את השלט באושוויץ.

עפו אגבאריה: גם לגנוב מכסה של ביוב, גם זה חמור, אבל אלו לא המקרים.

משה רוזנשטיין: לכן זאת עוד אחת מהסיבות להקים את העמותה, שהעמותה הזאת תיתן איזה שהוא גג למי שאין לו גג אחר.

משה רוזנשטיין: אם אני חוזר לשוק הגרוטאות ככל, שוב מידיעתנו ולא פחות ממחקרים שנעשו בארץ, יש בארץ בין  כ- 700 ל- 800 אלף טון גרוטאות שנאספים.

משה רוזנשטיין: המפעלים צורכים כחצי מיליון טון.

משה רוזנשטיין: אני מדבר על מספרים מאוד גדולים.

משה רוזנשטיין: קרי בין 200 – 400 אלף טון הם כאבן שאין לה הופכין, או שיצואו לחוץ לארץ או שיתגלגלו ברחובות.

משה רוזנשטיין: לכן זה לא שאנחנו נלחמים במרכאות או שלא במרכאות על איזה כמות מוגבלת, שכרגע יש לנו 300 טון, המפעלים צורכים 500 ואנחנו לוקחים להם מפיהם, אנחנו לוקחים את העודף שנשאר.

משה רוזנשטיין: להטיל על זה היטל זה יגרור את כל השוק למטה, ואת אותם קשיי יום שאוספים את הגרוטאות.

משה רוזנשטיין: אני מניח שגם להם יצטרכו לשלם פחות.

משה רוזנשטיין: הם יקבלו פחות.

משה רוזנשטיין: אז מה עשינו?

משה רוזנשטיין: בעצם מה שעשינו דרדרנו את כל המערכת הזאת לאיזה שלב למטה.

משה רוזנשטיין: האם צריך?

משה רוזנשטיין: – אנחנו לא חושבים כך.

אילן גילאון: כמה אוספים כאלה יש?

משה רוזנשטיין: אני לא יכול לתת לך מספר אבל אני רק יכול להגיד לך שזה בין 1,000 ל - 3,000.

משה רוזנשטיין: אבל להגיד לך שזה 1,137 אני לא יודע, הם לא מאוגדים ואין לי מספר רישום אמיתי.

משה רוזנשטיין: לכן מהכרתנו את השוק אני 1,000 יכול לספור, ויכול להיות שגם יותר.

משה רוזנשטיין: אנחנו אומרים כל הזמן, אם המחיר בחוץ לארץ הוא X ולנו מחיר ההובלה הוא Y ולהטעין את זה זה Z, אנחנו מוכנים שהמפעלים יקנו באותו מחיר שקונים בחוץ לארץ בהפחתת העלויות נוספות לכאורה שיש.

משה רוזנשטיין: קרי פחות מחיר ההובלה, פחות מחירי ההטענה.

משה רוזנשטיין: תודה רבה.

חיים כץ: תודה רבה.

משה כהן: אני יושב ראש איגוד המתכת, החשמל והתשתית באיגוד התעשיינים.

משה כהן: ברשותכם אני רוצה להתחיל במה שקודמי הזכיר, זה לא היה אצלי על סדר היום אבל קודמי הזכיר, אני רוצה לומר שבשני המפעלים שמייצרים פלדה בארץ, המפעל בעכו כשגילה רכוש גנוב סרב לקבל, המפעל באשדוד קנה במחיר מלא את כל הסחורה והחזיר אותה בחינם, הוא החזיר אותה בחינם כדי שלא יגידו שעוסקים כאן במסחר ברכוש גנוב.

משה כהן: הוא שילם מחיר מלא.

משה כהן: כשהגיעו מכסי ביוב שעליהם היה סמל עיריית מודיעין היה ברור מאליו שהעירייה לא מכרה את זה לאף אוסף גרוטאות, וכשהיו פסי רכבת שלמים היה ברור שרכבת ישראל לא מכרה את זה.

משה כהן: חילקו את זה לעיריות.

משה כהן: במקרים שהיו מכסים של ביוב שלא צוין שם העירייה, ומאחר והם יושבים באשדוד, הם נתנו את זה לעיריית אשדוד.

משה כהן: אבל אני חושב שזה עניין שולי.

משה כהן: אני רוצה לומר דבר נוסף, קודמי אמר שיש בין 1,000 ל- 3,000 מעוסקים באיסוף גרוטאות, אני חושב שיש כאן הגזמה גדולה.

משה כהן: המפעלים בארץ יכולים להציג בערך 1,500 ואולי עכשיו אחרי הפיטורים פחות, נאמר כ- 1,300 תלושי משכורת.

משה כהן: אני מעוניין לדעת כמה תלושי משכורת אוספי הגרוטאות היצואנים יכולים להראות.

משה כהן: ההערה הזאת ששמענו כאן על חתך סוציו-אקונומי נמוך  - נתן לי אחד ממנהלי המפעלים רשימה מה שהם עושים כדי שהעובדים אצלם לא יהיו בחתך סוציו-אקונומי נמוך.

משה כהן: קיבלתי עכשיו את מה שכתב המרכז והמחקר של הכנסת, עלות השכר הממוצע הוא 10,000 ושל העובדים בתהליכי הייצור, לא הצווארון הלב אלא של העובדים בתהליכי הייצור עומד על 12,000 שקל.

משה כהן: אין שם אף אחד שמקבל שכר מינימום.

שלי יחימוביץ': אנחנו בעד משכורות גבוהות לעובדים.

משה כהן: זה בדיון מה שכתוב כאן.

משה כהן: מפעלי הפלדה נותנים משכורות גבוהות לעובדים.

משה כהן: מדובר כאן בעולים חדשים מאתיופיה, מברית המועצות.

משה כהן: בזמנו ולדאבון הלב כעת הם לא יכולים להעסיק עובדים מעזה.

משה כהן: הערה קטנה על תנאי הרווחה – 5 עובדים שהגיעו מעזה שעבדו באשדוד 25 שנים, עכשיו 6, 7 שנים הם לא יכולים לעבוד, המפעל משלם כסף.

משה כהן: הוא שולח להם כסף כי אחרי 25 שנים האנשים האלה הם חלק מהחברה.

חיים כץ: זה לא נוגע לעניין.

אריה אלדד: שאלת הבהרה, איך ההיטל הזה פוגע במפעלים?

אריה אלדד: הרי ההיטל הוא על ייצוא גרוטאות.

משה כהן: שני תהליכים מנוגדים קרו.

משה כהן: מצד אחד מפעלי הפלדה הרוויחו הרבה כסף בשנים האחרונות, ואני מתייחס  למצב שלפני המשבר, את הכסף הזה לא חילקו כדיבידנדים, לא לקחו ולא הוציאו אותו החוצה אלא השקיעו אותו בפיתוח ובהגדלת כושר הייצור.

משה כהן: כנגד הגדלת כושר הייצור הזה נפל עכשיו המשבר הכלכלי, ישנה כאן תחרות הישרדות, בעיקר במפעלים בתורכיה ובמפעלים בארץ.

משה כהן: המפעלים יכולים, ובנו את עצמם לייצר הרבה יותר, הביקוש ירד וכרגע יש מלחמת הישרדות.

משה כהן: במילים אחרות המפעלים התורכיים קונים את הגרוטאות במחיר לא כלכלי, הם מוכרים את המוצר הסופי ואני מדבר על ישראל, הם מוכרים לישראל במחיר לא כלכלי, הם מפסידים כסף ונלחמים על מקום עבודה.

משה כהן: השאלה כיום איזה מפעלים יסגרו ואיפה ייצרו פלדה.

משה כהן: כאן מדובר על תעסוקה של 1,500 איש.

משה כהן: המפעלים מייצרי הפלדה התחייבו בפני המשרד להגנת הסביבה שהם יקנו את כל הגרוטאות שיש בארץ.

משה כהן: אגב זה לא דבר כל כך קשה כי כמות הגרוטאות ירדה בגלל המצב הכלכלי.

משה כהן: לא תחסר עבודה לאף אחד שאוסף גרוטאות היום אבל מי שיפוטר ממפעלי הפלדה הם אנשים שמומחים לייצור פלדה ואין להם איפה לעבוד.

חיים כץ: באיזה מחירים יקנו את הגרוטאות?

אילן גילאון: מה התורכים משלמים ומה פה מוכנים לשלם?

משה כהן: ההפרש שקיים היום הוא סדר גודל של כ- 200 שקל לטון, אבל אני חושב שיש כאן - - -

שלי יחימוביץ': לפני שאתה מדבר על ההפרש תאמר לנו מהם  הסכומים שמדובר.

משה כהן: איסוף הגרוטאות שהחל לפני כמה שנים ב- 200, או 165 שקל לטון הגיע כעת ללמעלה מ- 1,000 שקל לטון.

משה כהן: זה מחיר שמפעלי הפלדה משלמים לגרוטאות.

שלי יחימוביץ': 1,000 שקל לטון בארץ.

שלי יחימוביץ': וכמה בתורכיה?

משה כהן: בתורכיה המחיר שבו מייצאים הוא בערך המחיר הזה, ובמחיר הזה מפעלי הפלדה לא יכולים לשרוד.

משה כהן: שיהיה ברור זה לא שהמפעלים בארץ - - -

חיים כץ: כמה המפעלים בחוץ לארץ משלמים על גרוטאות?

משה כהן: הם נאבקים על מי ימשיך לחיות.

חיים כץ: כמה הם משלמים?

משה כהן: אותו דבר.

חיים כץ: כמה זה אותו דבר?

חיים כץ: תגיד מספר מדויק.

חיים כץ: אילן גילאון:     	אם זה אותו דבר למה אתה לא קונה מהם?

משה כהן: שאלתי עכשיו את המנהל הכללי כי הוא חי שם, הם משלמים בין 300 עד 320 דולר לטון.

חיים כץ: תתרגם את זה לשקלים.

חיים כץ: הוא אומר שהוא משלם על גרוטאות יותר ממחיר הברזל.

חיים כץ: מה שאתה מוכר.

חיים כץ: פעם אחת אתה מציין את המחיר בדולרים ופעם אחת אתה מדבר בשקלים.

משה כהן: נכפיל את זה בסביבות ב- 4, וזה פחות מ- 4.

חיים כץ: 1,300 שקל לטון הוא משלם כשאתה משלם- - -

משה כהן: רבותיי, משלמים את אותו הדבר או קצת פחות וזוהי הסיבה שמקבלים.

אילן גילאון: לא מבינים.

חיים כץ: נכון שאנחנו רק חברי כנסת, אבל אנחנו מבינים קצת במספרים.

חיים כץ: תענה לשאלה שלנו כדי שנבין.

חיים כץ: אתה קונה ממנו את הסחורה ב- 1,000 שקל לטון והתורכים קונים ב- 1,300 שקל לטון.

חיים כץ: יש לו סיבה למכור לתורכים ולא לך.

חיים כץ: כעסק אתה בא ואומר לי, יש מפעלים לייצור פלדה בישראל  ומעסיקים 1,500 עובדים, אני רוצה להטיל עליו מס שלא יוכל למכור לתורכים ושזה יהיה באותו מחיר.

חיים כץ: זה מה שאתה אומר בעברית.

משה כהן: נכון, אבל כבוד היושב ראש אני רוצה להסביר משהו.

משה כהן: זה לא שהתורכים במחיר הזה חיים ומסתדרים והמפעלים בארץ מפסידים.

משה כהן: המפעלים בתורכיה מפסידים והמפעלים בארץ מפסידים.

עפו אגבאריה: לתקן את המשבר העולמי על חשבון אלה שבאים לאסוף את הגרוטאות?

משה כהן: למה על חשבון?

עפו אגבאריה: בטח שזה כך.

עפו אגבאריה: כי אם אתם רוצים להטיל עליהם מס אז זה על חשבונם.

חיים כץ: הייתי רוצה לשמוע את הממונה על היטלי סחר חוץ ממשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה, ראובן פסח.

ראובן פסח: ראשית המצב  סקירה ואיפה הוא נמצא מבחינתנו.

ראובן פסח: לפני כעשרה ימים התחלנו בבדיקה מחודשת של הנושא, אני מקווה שבסוף חודש פברואר תהיינה לנו המלצות לגבי - - -

חיים כץ: למה התחלתם בבדיקה מחודשת?

ראובן פסח: הבדיקה האחרונה הייתה - - -

חיים כץ: לא חלילה בגלל שהוועדה כינסה את הישיבה?

ראובן פסח: באוגוסט העברתי ממצאים של בדיקה קודמת ושר התעשייה, מסחר ותעסוקה החליט לא להטיל את ההיטל וביקש שנפתח בחקירה בתום השנה אחרי שההשפעה של המשבר תהייה יותר ברורה.

קריאה: ההיטל היה על ייבוא ולא על ייצוא.

ראובן פסח: בנוסף במהלך חודש נובמבר עלה הנושא של היטל ייצוא גרוטאות ובעיקר על סמך הנתונים שהיו מאוגוסט שנראו כסבירים להמליץ עליהם.

ראובן פסח: המלצנו כן להטיל היטל על ייצוא הגרוטאות ושר התעשייה, המסחר והעסוקה קיבל את ההמלצה ושר האוצר דחה אותה.

ראובן פסח: היום למעשה אנחנו בודקים את שני ההיטלים, את ההיטל על ייצוא הגרוטאות ובמקביל היטל על ייבוא של ברזל מתורכיה.

ראובן פסח: בעצם אלו שני הליכים שונים כי הם סעיפים שונים בחוק, אם תרצו אני אפרט.

ראובן פסח: בעיקרון העבודה וההמלצות שלנו נעשות על פי הנתונים שיש לנו, כרגע אנחנו אוספים מחדש את הנתונים ובודקים מה בעצם השתנה מאפריל כי מאוגוסט הגשנו  על סמך הנתונים המעודכנים ביותר לאפריל שנה שעברה.

ראובן פסח: למעשה אנחנו צריכים להשלים נתונים לשמונה או תשעה חודשים.

ראובן פסח: על פי הנתונים האלה אנחנו ניתן את ההמלצות שלנו.

ראובן פסח: נציין שבעבר מפעלי הברזל נתנו נתונים מאוד מפורטים וערכנו גם נתונים מבוקרים גם מיבואני הברזל שנתנו נתונים מפורטים.

ראובן פסח: לאוספי הגרוטאות פנינו וקיבלנו נתונים מאוד כלליים, אני מקווה שהפעם נקבל נתונים יותר מפורטים - - -

אילן גילאון: למה צריך להפריע היטל ייבוא על ייבוא ברזל מתורכיה על אוספי הגרוטאות?

ראובן פסח: לא. היטל על ייבוא ברזל מתורכיה לא יפריע על אוספי הגרוטאות.

אילן גילאון: אתם לא רוצים לעשות היטל גם על ייבוא וגם על ייצוא.

ראובן פסח: בהחלט קיימת אפשרות שתהייה קומבינציה.

אילן גילאון: אם אתה מטיל על הייבוא זה לא חסר וזה לא נפגע, ואין בעיה.

ראובן פסח: עם היחסים עם תורכיה נפגעים היחסים עם השוק האירופי.

אילן גילאון: אנחנו עוסקים פה בברזל.

ראובן פסח: אבל שר התעשייה, מסחר ותעסוקה עוסק גם בנושאים אחרים.

ראובן פסח: צריך לקחת בחשבון שהיטל על ייבוא הוא במסגרת המחויבויות שיש לנו במסגרת הסחר העולמי ואנחנו צריכים לעמוד בקריטריונים שם ולא בטוח שאנחנו מסוגלים לעמוד בקריטריונים האלה.

ראובן פסח: לעומת זאת ההיטל על ייצוא עומד בקריטריונים של WTO - - - -

חיים כץ: תאמין לי, אני שומע אותך, ומקשיב ומקשיב ואני לא מבין, מה אתה אומר?

חיים כץ: מה אמרת בשורה התחתונה?

חיים כץ: איך אתה רואה את הדברים, במשפט שנבין, שהפשוטים יבינו.

חיים כץ: דבר עברית.

ראובן פסח: עברית פשוטה.

ראובן פסח: קודם כל אני בודק.

חיים כץ: כמה זמן עד שתסיים את הבדיקה שלך?

ראובן פסח: אמרתי שלפחות חודש וחצי.

שלי יחימוביץ': אבל איפה זה עומד?

שלי יחימוביץ': מי ביקש מכם היטל על הייצוא?

שלי יחימוביץ': פנו אליכם וביקשו?

ראובן פסח: כרגע זה בעצם המשך של החלטה של השר והחלטה פנימית, מכיוון שאנחנו עוקבים אחרי המצב ויודעים מה קורה ויודעים את המצב של התעשייה, אנחנו ממשיכים במעקב.

שלי יחימוביץ': מה המצב כרגע?

ראובן פסח: המצב הוא שכרגע אנחנו בודקים.

ראובן פסח: תהייה המלצה בסוף חודש פברואר.

שלי יחימוביץ': כרגע אין היטל על הייצוא?

ראובן פסח: כרגע אין היטל לא על ייבוא ולא על ייצוא.

שלי יחימוביץ': ואתם בודקים היטל על הייצוא או גם על הייבוא?

ראובן פסח: גם וגם.

ראובן פסח: אולי במילה אחת אני אסביר ואמרתם שאתם מבינים קצת חשבון ואני מקווה שתוכלו להבין את זה.

ראובן פסח: מה שהתעשייה צריכה זה ההפרש בין מחיר הגרוטאות למחיר שהיא מוכרת את הברזל.

ראובן פסח: אם מטילים היטל על ייבוא הגרוטאות מחיר הברזל עולה וההפרש גדל, אם מטילים היטל על הגרוטאות מחיר הגרוטאות  ירד ושוב ההפרש גדל.

ראובן פסח: לכן אני יכול לחלק את ההיטל או חצי על הייבוא וחצי על הייצוא או הכל על הייבוא או הכל על הייצוא, או לא לתת להם את כל ההפרש.

חיים כץ: מצוין.

חיים כץ: הבנו את הכל.

חיים כץ: נציג ההסתדרות ביקשת לומר משהו.

גבי אסרף: יושב ראש ההסתדרות המתכת.

גבי אסרף: לטעמי מה שצריך להבחן פה זו השאלה מתי נפגעים פחות עובדים.

גבי אסרף: האם כאשר משאירים את המצב כפי שהוא היום כשאין היטל על הייצוא או אם וכאשר יוטל היטל על הייצוא.

גבי אסרף: אנחנו יכולים להוכיח בוודאות כמה עובדים קיימים היום במשק במפעלים המאורגנים האלה, זו עובדה שאי אפשר לחלוק עליה.

גבי אסרף: מהצד השני היצואנים לא יכולים, זה ערטילאי להגיד  - - -

חיים כץ: מי אלה היצואנים?

חיים כץ: אוספי הגרוטאות?

גבי אסרף: אוספי הגרוטאות.

גבי אסרף: להגיד בין 1,000 ל- 2,000 זה לא כמו שאומרים בין 1,000 ל-1,100.

גבי אסרף: אנחנו חושבים שאין אפילו 200.

גבי אסרף: לכן השאלה שצריכה- - -

עפו אגבאריה: אבל זה לא נכון, איך אתה יכול לומר?

עפו אגבאריה: האנשים האלה אוספים 400 אלף טון  או 500.

עפו אגבאריה: הם אוספים אותם בזבל, זה לא ש- 200 יכולים לאסוף את הכמות הזאת.

גבי אסרף: חבר הכנסת עפו אגבאריה, לכן אנחנו חושבים שלהשאיר את המצב כפי שהוא היום בלי להטיל את ההיטל על הייצוא זה יגרום לכך שיהיו פיטורי עובדים.

חיים כץ: קודם כל לא יהיו פיטורי עובדים, לפני שמפטרים עובדים ואני מכיר אותך, תבוא ההסתדרות ותאמר שהיא תערוך תכנית הבראה במקום לפטר עובדים.

חיים כץ: מאחר והמצב הזה הולך להשתנות, ויכול להיות שהכלכלה העולמית תעלה, תצמח והעסק ישתפר, יכולים לבוא ולהגיד לעובדים שבמקום לפטר עובדים יורידו להם את השכר, זו דוגמה ולא שאני בעד זה.

חיים כץ: אבל בשביל לשמור על הפרנסה ולא לפטר עובדים במקום שהם ירוויחו 10,000 הם ירוויחו 9,000.

חיים כץ: אבל לא מפטרים כל כך מהר.

גבי אסרף: כפי שאמרת וזה נכון, כבר נעשו שם כמה צעדים של פיטורי עובדים וגם הורדה של ימי עבודה.

גבי אסרף: לכן עכשיו במצב הנוכחי היום כשאין להם את הכוח לייצר כי אין להם את הגרוטאות לא יהיה מנוס מלפטר עוד מספר עובדים.

גבי אסרף: את זה הוועדה צריכה לקחת בחשבון.

אורלי לוי אבקסיס: האמת שמכל הבלבול כאן, יש כאן באמת סוג של בלבול.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מבקשים  ממשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה נתונים ספציפיים ואנחנו מבקשים מהתאחדות התעשיינים בכל מה שנוגע לברזל ולעלויות.

אורלי לוי אבקסיס: ממה שאני מבינה אני יכולה להגיד לך בצורה הפשוטה ביותר, בפשט.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו באים ומתלוננים על סגירת מפעלי טקסטיל, על סגירת מתפרות ושואלים למה המדינה לא באה ונותנת להם את האפשרות לייצר בארץ.

אורלי לוי אבקסיס: אם אני עושה איזו השלכה אני יכולה להגיד דבר דומה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר יש כאן את אספני הברזל, למה שלא נדאג שקודם כל תהייה זכות ראשונים למפעלי הפלדה כאן בארץ?

אורלי לוי אבקסיס: אני חלילה לא באה לבטל את מה שעושים האספנים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל ההיגיון הפשוט שלי אומר שאנחנו רוצים לתת עדיפות וקדימות למפעלים פה שמעסיקים עובדים בשכר ותנאים סוציאליים, עם תלוש משכורת שאם מחר, חלילה וחס, יבוא משבר אחר יהיו להם התנאים הסוציאליים המינימאליים.

אורלי לוי אבקסיס: מבעבר לזה אני חושבת שזה גם יפסיק באיזה אופן, אם יש פה איזו בקרה על דברים שנגנבים, יפסיקו לראות או יתמעטו הגניבות של מכסים, שלטים, תמרורים כי תהייה ביקורת.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שההיטל, יש לנו חובה ובעיקר בעת משבר כלכלי, לדאוג לכך שהמפעלים שלנו יהיו באיזו שהיא קדימות.

אורלי לוי אבקסיס: הנושא הזה פרוץ וזה שלא יודעים כמה עובדים יש שם והכל בערך, ומשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה אומר בערך, ושהם בודקים את זה ואת זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת שלפני שהם מוכרים לתורכים שיבואו לנסות למכור למפעלים שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה הגיון פשוט.

אורלי לוי אבקסיס: חיים כץ אם אנחנו מדברים על המתפרות ועל הטקסטיל ושואלים למה לא עושים את זה בארץ, זה בדיוק אותו דבר עם שוק הברזל.

אורלי לוי אבקסיס: לדעתי החובה שלנו היא לא לעשות מונופול אבל לפחות להשוות את זה באופן שזה יהיה משתלם וגם יחזק  את המפעלים שלנו.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: לפני שאנחנו ניתן לעפו אגבאריה את זכות הדיבור אילן גילאון רצית לומר משהו.

אילן גילאון: אני לא יודע אם בכלל צריך לכמת את הנושא של אוספי הגרוטאות.

אילן גילאון: העלה כאן ראובן פסח בעיה ואני לא יודע מה הבעיה כאן ואיפה כאן אתה מוגבל.

אילן גילאון: בעיקרון אנחנו צריכים להגן על התעשייה בדרכים שונות, בדרכי רגולציה שונות ולכן היטל באופן עקרוני על הייבוא נשמע הגיוני לגמרי, לא הבנתי עד הרגע הזה למה הוא צריך לפגוע באוספי הגרוטאות כאן.

אילן גילאון: אם לא הרשת צריכה לבוא מאיזה מקום כדי להציל 1,500 מקומות עבודה שהם וודאיים, ומבלי לפגוע באוספי הגרוטאות.

אילן גילאון: אני לא מבין למה יש בעיה.

אילן גילאון: לגבי אוספי הגרוטאות הלא מסודרים, מסופר שבשנות ה- 50 אחרי עליית הקומוניסטים לשלטון מגיע מהנדס רומני לבקר את ידידו הרוסי במוסקווה.

אילן גילאון: שניהם מהנדסי מתכת והוא לוקח אותו לסיור ומטייל איתו במכונית מפוארת, הוא שואל אותו אתה בממשטר קומוניסטי, תראה איזה בית, איך עשית את זה, הרוסי פותח לו את החלון ואומר לו אתה רואה את גשר המתכת שם, זה מאה טון מתכת, 50% מכרנו לשוק השחור ו- 50% זה הגשר.

אילן גילאון: רעיון טוב.

אילן גילאון: חוזר הרומני לרומניה ואחרי כמה שנים מזמין את הרוסי לביקור אצלו, הרוסי רואה ארמון וצי של מכוניות, משרתים שואל את הרומני, אתה זה שקינאת בי ותראה איך אתה עשית את זה.

אילן גילאון: פותח לו את החלון ואומר לו אתה רואה שם את הגשר, עונה לו אני לא רואה שום גשר, ענה לו, זה בדיוק.

עפו אגבאריה: אני רוצה לדבר מהניסיון, ראיתי הרבה בחורים צעירים ואנשים קשיי יום שמחפשים בזבל ואוספים את הגרוטאות האלה.

עפו אגבאריה: כשאני מבין שהם אוספים 400 או 500 אלף טון, יכול להיות שיש חלק גנוב אבל אני חושב שלא היה צריך לקחת אותו והיה צריך מיד להגיד להם להחזיר אותו.

עפו אגבאריה: אלו באמת אנשים ממעמד סוציו-אקונומי מאוד מאוד קשה.

עפו אגבאריה: אם להם לא תהייה עבודה הם יהיו מעמסה על המערכת.

עפו אגבאריה: למקומות שהם אוספים את הברזל לא כל אחד יכול לגשת למקומות האלה.

עפו אגבאריה: אני לא יודע אם כל אחד מכם ראה איך הם ניגשים למקומות ובאילו תנאים הם אוספים את הברזל מסביב לבתים ובמזבלות.

עפו אגבאריה: לדעתי גם מבחינה אקולוגית הם עושים עבודה טובה.

עפו אגבאריה: אני לא חושב שצריך - - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא מבטלים אותם, אבל שהם ימכרו קודם כל לתעשייה שלנו.

עפו אגבאריה: זה בסדר וזה מה שאני אגיד.

עפו אגבאריה: אני חושב שצריך להשוות אותם והם לא פחות חשובים מה- 1,500.

עפו אגבאריה: העובדים במפעלים הם מסודרים ומקבלים את השכר שלהם באופן מסודר ואני לא חושב שיהיה אי פעם איום לסגור מפעל פלדה בישראל.

עפו אגבאריה: לדעתי זה סתם.

עפו אגבאריה: לא יסגרו.

חיים כץ: היינו בזה.

חיים כץ: מפעלי הפלדה בעכו נסגרו.

חיים כץ: הייתי שם, עמדתי עשרות פעמים מול העובדים שלנו ואמרתי לאן אנחנו לא מגיעים.

חיים כץ: אנחנו לא מגיעים למקום של יושב ראש וועד עובדי הפלדה בעכו כשהוא מלווה את ההסעה האחרונה של העובדים לפני שהוא סוגר את המפעל.

חיים כץ: אני הייתי שם.

עפו אגבאריה: אם יש עכשיו איזה משבר כלכלי ויש קצת קשיים זה לא אומר שהולכים לסגור ולפטר עובדים.

עפו אגבאריה: זה לא נכון.

עפו אגבאריה: אני מצטרף לכך שאם הם יקנו יותר אז לא צריך להטיל מיסים.

רמי שני: אני יושב ראש חברת חוד אסף, את מפעל בעכו שעליו דיברת שנסגר בשנת 2001 רכשנו בשנת 2004, אגב זו הייתה החלטה של וועדת שרים בשנת 2001 כשראש הממשלה היה אריך שרון והייתה דליה איציק, הייתה התנייה שיפתחו את המפעלים בתנאי שיעבדו בהם 150 עובדים.

רמי שני: היום עובדים במפעל הזה בעכו 400 איש.

רמי שני: "חד אסף" מפעילה את המפעל בקריית הפלדה ורוכשת את הגרוטאות ומייצרת מתילי פלדה שעוברים לקריית גת ששם נמצא מפעל שמייצר ממתילי הפלדה את הברזל לבניין.

רמי שני: במקביל אנחנו מייצרים גם את הרשתות לבניין.

רמי שני: בקריית גת עובדים בין 250 איש ל- 300 איש.

רמי שני: הנקודה העיקרית שאני רוצה לעלות, ואתם צריכים להבין מה קורה פה.

רמי שני: אנחנו הצרכן מספר אחד של שוק הגרוטאות בארץ.

רמי שני: אנחנו לא שחקן בשוק הזה, אין לנו שום נגיעה בשוק הזה.

רמי שני: זה אבסורד ממדרגה ראשונה.

רמי שני: השוק הזה מתנהל בחוקים משלו ובכללים משלו, עם הרבה מאוד כסף מזומן, הרבה מאוד כללים שאנחנו לא רשאים לפעול על פיהם.

רמי שני: משרד האוצר לפני שלוש שנים החליט שהוא לא מסוגל לגבות מסוחרי גרוטאות מס ערך מוסף, והוא הטיל את זה עלינו כקונים.

רמי שני: כלומר משרד האוצר שיש לו את משטרת ישראל, שיש לו את רשות המיסים, שיש לו את כל הכוח שבעולם, את כל האכיפה של העולם, הוא לא ידע להתמודד והפיל את זה עלינו.

רמי שני: כל זמן שלא היה משבר בעולם אפשר היה לעבור את זה.

רמי שני: כעת נוצר כשל עולמי בתחום הפלדה.

רמי שני: מחירי הפלדה בעולם ירדו מברמה של 1,500 דולר לטון ל- 500 דולר לטון.

רמי שני: הגרוטאות ירדו הרבה הרבה פחות.

רמי שני: המרווחים שלנו הצטמקו מאוד.

רמי שני: אצלנו הגרוטאות  - - -

אילן גילאון: אתה מדבר על פלדה גולמית או על פלדה מעובדת?

רמי שני: פלדה לבניין.

אילן גילאון: אז על מה שדיברתם שזה 300 דולר לטון.

קריאה: חומרי הגלם.

רמי שני: נוצר מצב שהכשל הוא כל כך קשה כי מה שקרה בעולם שממצב של כמיליארד וחצי טון ייצור עולמי העולם צורך בין מיליארד למיליארד מאתיים.

רמי שני: הביקושים ירדו באופן דרסטי.

רמי שני: מדינת ישראל מהווה ביחס לעולם  0.000 משהו אחוז.

רמי שני: אני לא רוצה לעבוד בשוק הגרוטאות עם עשרה מתווכים, אני רוצה להקים מערך איסוף.

רמי שני: אני רוצה לקחת את אוסף הגרוטאות ושהוא יקבל תנאים כמו שצריך.

רמי שני: אדוני היושב  ראש יש לנו הרבה מאוד מהמגזר ואין אצלנו דבר כזה שיהיה עובד ללא תלוש משכורת, אין עובד בלי תנאים.

אילן גילאון: מי מפריע לכם לעשות את זה?

רמי שני: אנחנו לא יכולים ואני אסביר מדוע, אומרים לנו תביאו מזומן, אנחנו לא יכולים לשלם במזומן - - -

אילן גילאון: זה עניין  של משטרה.

רמי שני: אנחנו לא יכולים לשלם מזומן.

רמי שני: אנחנו סוחבים הפסדים למעלה מחצי שנה.

רמי שני: אני יכול להגיד לך שבחד אסף אנחנו נלחמים על התעשייה הזאת בשיניים.

רמי שני: אין לנו שום עניין, למנהלים, לבעלים, להרוויח אפילו שקל אחד מהנושא הזה.

רמי שני: עברנו גם אסון קשה ואני לא יודע אם אני רוצה להיכנס אליו פה.

רמי שני: המפעל שלנו היום הוא מפעל הנצחה ומקיים את עצמו ומקיים את העובדים שלו.

רמי שני: אני כיושב ראש המשכורת שלי היא שקל אחד.

רמי שני: אינני רוצה להרוויח גרוש אחד מהמפעל הזה.

רמי שני: אני איבדתי שם את בני, אני נרדמתי בשמירה ועל זה אין מחילה ואין סליחה.

רמי שני: לא רציתי לחזור למפעל הזה ואני שונא אותו שנאת מוות והוא מפעל מוות, אבל יחד עם זאת אחרי הרבה התלבטויות החלטתי כן לחזור.

רמי שני: החלפנו את השם לחד אסף והמפעל הזה הוא מפעל הנצחה שצריך לקיים את עצמו ואת העובדים שלו.

רמי שני: אני לא רוצה ממנו כלום וכל המלחמה שלנו זה לשמר את התעשייה הזאת.

רמי שני: אנחנו לא רוצים טובות, אני לא רוצה שום טובות ואני לא רוצה שיתנו דברים אלא אם הם על פי חוק ועל פי דין.

רמי שני: שיתנו מה שארצות הברית נותנת, שיתנו מה שאירופה נותנת, והמדינות הכי מפותחות, ואני מודיע לכם, אני אסרב לקבל טובה, אני אסרב לקבל דבר שמגיע שלא על פי הקריטריונים.

רמי שני: בגלל זה אני מסביר לכם, אין לנו בעיה ומחר בבוקר אני יכול להפוך לייבואן ולהוציא כ- 500 איש הביתה ולהחזיק 150 איש ולייצר רשתות.

רמי שני: אין לנו עניין בזה.

רמי שני: בצד השני עומדים מולנו יצואנים שכל עניינים זה הרווח הכספי.

רמי שני: כל עניינם.

רמי שני: - - -

חיים כץ: גם זה לא בושה.

אילן גילאון: כל עניינם.

אילן גילאון: נמצאים כאן שני אנשים ואני בספק אם הם מחזיקים עובד אחד, בגלל זה אני מסביר שאין לי שום דבר נגד אוספי הגרוטאות.

אילן גילאון: אבל אני רוצה להיות בשוק הזה.

אילן גילאון: זה שוק של, לא ייתכן שקבלן בניין שרוצה לבנות בניין הוא צריך לבנות את הבטון דרך עשרה מתווכים.

אילן גילאון: אתם יודעים שבשוק הזה יש המון רמאויות.

אילן גילאון: אתם יודעים שלקחנו משרד חקירות, לקחו חביות ומילאו אותן בחול, סגרו את החביות והעבירו אותן אלינו למפעלים.

אילן גילאון: אני רוצה שתבינו דבר אחד ואני אומר לך חבר הכנסת עפו אגבאריה, מפעל פלדה יכול להיסגר בקלות אבל מהרגע שהוא ייסגר קשה יהיה מאוד לפתוח אותו.

אילן גילאון: מפעלי הפלדה בעכו נסגרו שלוש שנים ולקח לנו תשעה חודשים לשקם אותם.

אילן גילאון: קלטנו עובדים ששלוש שנים ישבו בבית, בכפרים בגליל, בעכו שלוש שנים ישבו בבית ולא מצאו עבודה.

אילן גילאון: אני לא יודע עד כמה אתם מכירים את המצב בצפון.

אילן גילאון: אנחנו מבקשים דבר פשוט מאוד.

אילן גילאון: אנחנו מנסים לקיים ולשמר את התעשייה הזאת.

אילן גילאון: לדעתי במצב הזה כשהמפעלים מפסידים כסף, החברה שלנו היא חברה  ציבורית והפסדנו ברבעון השלישי 5.7 מיליון שקל.

אילן גילאון: נכון שבעבר הרווחנו ואני גם את זה אני רוצה לציין.

אילן גילאון: חברת חד אסף היא חברה צנועה, אנחנו פעם אחת לקחנו דיבידנד במשך שמונה עשרה שנה וגם זה אחרי לחץ של שוק ההון.

אילן גילאון: אין לנו עניין  - - -

חיים כץ: זו חברה ציבורית שנסחרת בבורסה?

רמי שני: כן.

רמי שני: אין לנו עניין למשוך כספים, יש לנו עניין לפתח את המפעלים.

רמי שני: לקיים את המפעלים ולקיים את העובדים.

רמי שני: אם לא יהיו לנו את התנאים המינימליים כמו כל המדינות בעולם שמגינות על תעשיות הפלדה שלהן כתעשייה אסטרטגית הסיכוי הוא שבמדינת ישראל לא תהייה תעשיית פלדה.

רמי שני: התורכים מעוניים שהשוק הישראלי ימות, התורכים לא מעוניינים בשוק פלדה ישראלי, הם איבדו את דובאי וטוב להם שיהיה רק השוק הישראלי.

חיים כץ: אחרי ששמעת אותו, למה אתה צריך חודש וחצי, ראובן פסח למה צריך לקחת חודש וחצי, למה אתה לא יכול להתעורר ולקום בוקר אחד ולומר אנחנו במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה מתחילים לעבוד.

חיים כץ: יש כאן אנשים, יש פה עובדים, יש כאן יצרנים, יש כאן תעשייה, כאן אנחנו המגזר הציבורי באמת נתחיל לעבוד וניתן טיפה יותר.

חיים כץ: למה אתה צריך עוד חודש וחצי?

ראובן פסח: האמת שמבחינת החוק שר התעשייה, מסחר ותעסוקה כדי להטיל היטל על ייצוא לא צריך הרבה.

ראובן פסח: ברגע שהוא העביר את העבודה אלי אני עובד באופן מסוים  - - -

חיים כץ: תקום שעה קודם.

ראובן פסח: זה לא תלוי מתי אני קם, זה תלוי מתי אני מקבל את התשובות מהצדדים, אני צריך לתת להם זמן מספיק כדי להעביר אלי את המידע.

ראובן פסח: כשאני פונה לאנשים כאן וכאן הם צריכים את הזמן.

חיים כץ: כשאתה תיתן להם target ותגיד שאם אתה לא מעביר תוך שבוע אני אקבל את ההחלטות שלי, תאמין לי שאתה תקבל תוך שבוע, ומי שלא יעביר לך תוך שבוע אין לו עניין להעביר לך.

חיים כץ: אין לו עניין כי למי שיש עניין יעביר לך.

ראובן פסח: אנחנו עובדים לפי קריטריונים שמקובלים גם בעולם כולו.

ראובן פסח: בדרך המינימום  הזמן שניתן זה 30 יום, אנחנו בחקירה הזאת נתנו 14 יום וכנראה נצטרך להאריך את זה.

ראובן פסח: לצערי יש את הרצוי ויש את המצוי.

חיים כץ: אתה מבין את העניין?

חיים כץ: אתה מצוי בתוך העניין ואנחנו יושבים כ- 40 דקות.

חיים כץ: אתה מבין את העניין?

חיים כץ: אומרים התעשיינים ואומרים לראובן פסח יהיה מקום עבודה, הוא יישאר במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה עד הפנסיה, אנחנו נשלח כמה אנשים הביתה.

חיים כץ: האם זה מעניין את ראובן פסח או לא מעניין את ראובן?

חיים כץ: ראובן צריך להתעורר ולדבר עניינית כמו שעושים כאן בוועדה הזאת ולהגיד אני צריך כך זמן, אני חושב שצריך ככה או ככה.

חיים כץ: לא נראה לי שאתה לוקח את זה ברצינות.

חיים כץ: שמעתי אותך מקודם ואני שומע אותך עכשיו.

חיים כץ: לא נראה לי שאתה לוקח את זה ברצינות.

אילן גילאון: היו בעבר היטלים כאלה?

ראובן פסח: היטלים לא היו.

קריאה: היו היטלים על ייבוא.

ראובן פסח: בזמנו כשסגרו את מפעלי עכו בשנת 2000, 2001 אז היו הסכמים עם התורכים למכסות.

ראובן פסח: למעשה המשמעות של המכסות הייתה שהמחירים בארץ עלו ועלו אף יותר ממה שהמלצנו אז לעלות את ההיטל, ובמשך כשלוש שנים היו הסכמים עם התורכים שאפשרו בסופו של דבר לתעשייה להתכונן וכשהמחירים עלו לעמוד בפני עצמם נכון עד לפני שנה.

אילן גילאון: המדיניות שאני שומע אותה הרבה ממשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה על הגנת נבחרת הארץ.

אילן גילאון: מה קיים נניח באנגליה בתחום הזה?

ראובן פסח: נכון ממה שאנחנו ידועים, אנגליה אגב היא לא עצמאית בתחום הזה והיא חלק מהאיחוד האירופי.

ראובן פסח: בתחומי ההיטלים בעולם המתכת הוא למעשה אחד הסקטורים היותר מוגנים בעולם וצריך להזכיר את ההיטל שהנשיא בוש הטיל בשנת 2003 בדיוק באותו נושא, על ייבוא ברזל בניין מכל העולם ובעיקר מאירופה לארצות הברית.

קריאה: מסין.

ראובן פסח: מסין לא היה באותה תקופה.

ראובן פסח: סין הייתה יבואנית.

ראובן פסח: מה שהעלה את המחירים זה הייבוא של הסינים וזה מה שיצר את המשבר.

אילן גילאון: הבעיה שלנו כאן היא רק התורכים?

ראובן פסח: גם התורכים ויש לנו גם ייבוא מהאיחוד האירופי, ספרד, איטליה, גרמניה הן בדרך כלל הספקיות שלנו.

ראובן פסח: כרגע יש איום או אופציה מצד אוקראינה ששם מדובר בעיקר על ייצוא מעופות ולא כל כך מגרוטאות.

ראובן פסח: זה המצב הכללי.

ראובן פסח: חילופי יו"ר – היו"ר אילן גילאון

אילן גילאון: למה לא אין היטל על ייבוא.

אילן גילאון: אני יודע על מי זה יתגלגל, עלינו.

אילן גילאון: אני רוצה לשמור על מקומות עבודה ויכול להיות שזה יהיה על חשבון הציבור.

אילן גילאון: זה בסדר.

ראובן פסח: אני רוצה להזכיר שאני בתחילת אוגוסט המלצתי על היטל על ייבוא והשר החליט שלא.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה איך אתה נלחם בתופעה.

אורלי לוי אבקסיס: הרי אנחנו לא נוכל לייצא או לפחות לצמצם את הייבוא אם יהיה בשוק המקומי מתכות.

שלי יחימוביץ': זה מסוג הדילמות.

שלי יחימוביץ': אני רוצה ראשית שתדעו שבוועדה הזאת לא יכולה להתקבל החלטה כל שהיא, אנחנו רק יכולים לדרבן את ראובן פסח ולשמוע אותנו.

שלי יחימוביץ': זו לא ישיבה פורמלית שבסופה תצא החלטה - אם למישהו יש צפיות כאלה.

שלי יחימוביץ': אין לנו סמכות.

שלי יחימוביץ': השר לא צריך אותנו כדי להחליט על היטל וגם אם הוא צריך איזה אישור זה מוועדת כספים ולא של וועדת העבודה, הרווחה והספורט.

שלי יחימוביץ': אין ספק שפה אתם מוצאים קשב מאוד עמוק לצרכים של התעשייה הישראלית.

שלי יחימוביץ': אני בעד כל היטל שהוא שמשמר מקומות עבודה.

שלי יחימוביץ': נקודה ואין כאן בכלל דילמה בעייני.

שלי יחימוביץ': אם אנחנו יודעים על 1,500 מקומות עבודה טובים, מסודרים שהעובדים בתעשייה הזאת עובדים בכבוד ומפרנסים את משפחותיהם בכבוד אנחנו צריכים להילחם בשיניים ובציפורניים כדי לגונן על מקומות העבודה האלה.

שלי יחימוביץ': לגבי אותם אוספי מתכות, אנחנו לא יודעים, יכול להיות שהם באמת בתחתית המדרג של ההשתכרות של החברה הישראלית, אנחנו לא יודעים עליהם, אין להם שם, אין להם פנים והם בטח לא מאורגנים.

שלי יחימוביץ': יתרה מכך, גם אם יוטל היטל מקור פרנסתם לא יגדע, הם ימשיכו לאסוף מתכות, הם ימשיכו למכור אותם, אבל הם ימכרו אותם למפעלים ישראלים.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא מדברים כאן על משחק סכום אפס אלא על איזה מידתיות שתאפשר לשמור על מקומות עבודה קיימים.

שלי יחימוביץ': אנחנו גם לא מדברים על סיטואציה שבה בשנייה אחת יקרסו המפעלים האלה.

שלי יחימוביץ': אנחנו רוצים לשמר את מספר המקומות העבודה בהם.

שלי יחימוביץ': אנחנו רוצים לשמר את התפוקה הקיימת, אנחנו רוצים לשמר את הרווחיות שלהם, אנחנו שומעים שהם מפסידים.

שלי יחימוביץ': אם אנחנו יכולים לגונן עליהם באיזה שהוא צו אז זו מטרה מרכזית כי אני יודעת ראובן פסח שאתה עוסק בתחום מסוים במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה אבל למשרד יש גם אחראיות אחרות כמו למשל לייצר מקומות עבודה, לדאוג לתעסוקה.

שלי יחימוביץ': אי אפשר לעבוד בשני ראשים שונים.

שלי יחימוביץ': הרי לייצר מקום עבודה חדש עולה הון תועפות, לשמר מקום עבודה קיים עולה הרבה פחות.

שלי יחימוביץ': זה כל מה שמצופה מאיתנו.

שלי יחימוביץ': בסופו של דבר כשאנחנו מוציאים את ההיטלים האלה בין אם הם היטלי ייצוא ובין אם הם היטלי ייבוא, אני מבינה שהנושא מורכב.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת ממך לשקול בחיוב צו, היטל שישמר את התעשייה הישראלית ואת מקומות העבודה בה.

אלי שטיין: אני המנהל הכללי של יהודה פלדות באשדוד.

אלי שטיין: בחברה 4 מפעלים, לפני המשבר העסקתי 350 עובדים ישירות לייצור פלדה.

אלי שטיין: אני חלק מקבוצה שמעסיקה 750 עובדים, החלק השני מעבד פלדה.

אלי שטיין: לצערי מאז שהחל המשבר באמצע 2008 כשהמחירים התמוטטו בשוק הפלדה נאלצנו כבר אז בסוף 2008 ובתחילת 2009, ומאז ועד היום סגרתי מפעל, פיטרתי כ- 100 עובדים וחלקם בחופשה ללא תשלום וצמצמתי את הייצור מעל ל- 25% - - -

אילן גילאון: תוכל לומר לנו מהם מקורות הגלם שלך?

אלי שטיין: בדיוק כמו שרמי שני אמר, בשוק הישראלי אין לי מספיק חומר גלם כי במצב הנוכחי אני לא מקבל מספיק.

אלי שטיין: היום הדבר הראשון שהעובדים עושים כשהם באים למפעל הם מסתכלים כמה גרוטאות יש בחצר ואם יש להם עם מה לגמור את יום העבודה.

אלי שטיין: מה שאנחנו מבקשים זה להבטיח לנו את חומר הגלם כדי שאנחנו נוכל להמשיך להתקיים.

אלי שטיין: התעשייה הזאת היא עם הוצאות גבוהות מאוד - - -

אילן גילאון: לא רק את חומר הגלם אלא גם מחיר מסוים.

אלי שטיין: מה שאני רוצה להגיד שברגע שצמצמתי את הייצור נעשיתי פחות תחרותי בשוק, כי מחיר היחידה שלי - - -

אילן גילאון: אבא שלי היה שואל אם אתה מרוויח מהמכירה או מהקניה.

אילן גילאון: מתי?

אלי שטיין: אני מרוויח מהפער בין קניית הגרוטאות לבין מכירת החומר הסופי.

אילן גילאון: אם אנחנו הולכים על הגנה של מכירת החומר הסופי לשוק המקומי, האם זה פותר לך את הבעיה מבלי להיות - - -

אלי שטיין: אולי ראובן פסח לא הזכיר, אבל ראובן כבר המליץ להטיל היטל על ייבוא ועל ייצוא ולחלק את זה והשר לא קיבל.

אלי שטיין: זה היה בגלל שמי שעומד מולנו בנושא הזה זה איגוד הקבלנים שהוא יותר חזק, ואז נשארנו קרחים מכאן ומכאן.

אלי שטיין: כיום הפער בין מחיר הגרוטאות למחיר המוצר הסופי לא מאפשר לנו להתקיים.

אלי שטיין: פשוט לא מאפשר לנו להתקיים.

אלי שטיין: אנחנו עומדים רגע לפני קריסה אם לא יתנו לנו את הסיוע בקבלת חומר הגלם.

אילן גילאון: תודה רבה לך.

אילן גילאון: הבנתי.

אילן גילאון: יצחק איסטריק.

יצחק איסטריק: אני יצואן פסולת ברזל.

יצחק איסטריק: אני "אויב העם".

אילן גילאון: אנחנו פה עם הפנים לעם.

אילן גילאון: אין לנו אויבי העם ואף אחד הוא לא אויב העם.

יצחק איסטריק: נתחיל דבר דבר.

יצחק איסטריק: בשביל לענות לדובר האחרון אני אענה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק איסטריק: אנחנו נפגשנו, אני אישית, עם היהודי היקר הזה לפחות שלוש פעמים ועם אנשים מחברת יהודה פלדות לפחות חמש שש פעמים.

יצחק איסטריק: הם היו אצלי במשרד - - -

אילן גילאון: אתה לא מבין, אנחנו לא הולכים לתווך על המחיר ביניכם.

יצחק איסטריק: לא על המחיר.

יצחק איסטריק: אני הצעתי להם כל כמות שהם צריכים לצורך הייצור.

רמי שני: למה אני צריך לקנות ממך?

רמי שני: כמה מתווכים אנחנו צריכים פה?

אילן גילאון: מה העניין פה?

יצחק איסטריק: הכל עניין של כסף, הכל מתחיל ומסתיים בכסף.

יצחק איסטריק: הסיסמאות שעפות פה באוויר.

רמי שני: זה לא עניין של כסף.

רמי שני: זה מקומם אותי.

אילן גילאון: אני מבין אותך ואתה גם נרגש.

אילן גילאון: אני מבקש שתסיים את דברייך.

יצחק איסטריק: יהודה פלדות קיבלו ממני התחייבות על כל כמות שהם רוצים בין 5 ל -20 אלף טון.

יצחק איסטריק: הייתה לאלי שטיין בעיה אחת, וזה היה ניקיון החומר וזו בעיה קשה בעולם הזבל.

יצחק איסטריק: - - -

אילן גילאון: זה פחות מעניין אותנו.

אילן גילאון: אתה הצעת לו מה?

יצחק איסטריק: הצענו לו את זה באותם 1,000 שקלים ולא ב- 1,300 שקלים שהתורכים קונים.

אילן גילאון: מה מפריע לך שיהיה היטל על ייבוא של מוצרים מוגמרים או פלדה מחוץ לארץ?

יצחק איסטריק: לא מפריע לי.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא מפריע לו, על הייצוא זה יכול להפריע לו.

רמי שני: אתה התנגדת.

אילן גילאון: רבותיי.

אילן גילאון: אני מבקש מכם לשמור על הסדר.

יצחק איסטריק: שימו לב על מה מדברים.

יצחק איסטריק: כולם מדברים על היטל ייצוא, זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל שרוצים להגביל ייצוא.

יצחק איסטריק: על מה אנחנו מדברים.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כל לשוק המקומי.

יצחק איסטריק: שיקנו ממני במחירי שוק.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם זה במחיר שבסופו של דבר באיזה אופן לא יכול לגרום לתחרות הוגנת של המפעלים המקומיים וכמו שאמרנו קודם לשמר את התעשייה הזאת, לשמר את העובדים שעובדים עם תלושי משכורת ובתנאים סוציאליים.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יכולה לחזור על זה אלף פעמים – זה לא ישמע אחרת.

אילן גילאון: תאפשרי לו לסיים ואת תדברי באופן מסודר.

יצחק איסטריק: בשנת 2008 חברת טבע ואוסם הפסידו מאות מיליוני שקלים.

יצחק איסטריק: בשנת 2008 חד אסף הרוויחה מאה מיליון שקל.

יצחק איסטריק: זו היא אכן חברה משברית, זו תעשייה - - -

רמי שני: זו חברה שהשקיעה את הכל במפעל.

יצחק איסטריק: התעשייה הזאת היא תעשייה בריאה.

יצחק איסטריק: התעשייה הזאת היא תעשייה טובה.

יצחק איסטריק: המפעל שרמי שני שמדבר שהוא קנה אותו, הוא קנה רבע ממנו.

יצחק איסטריק: היו ארבע מפעלים - - -

אילן גילאון: אני מבקש שלא תכנס לזה.

אילן גילאון: זה פשוט לא רלוונטי.

אילן גילאון: אתה תסלח לי כרגע.

אילן גילאון: אנחנו יושבים כאן כדי שזה יצא שבע וזה לא יחסר.

אילן גילאון: זה העניין שלנו.

אילן גילאון: מטבע הדברים הנושא הראשון שמעניין אותנו כוועדת העבודה והרווחה, זה העבודה.

אילן גילאון: זה מה שמעניין אותנו ולכן אנחנו שוקלים לפעמים על פי המספרים.

אילן גילאון: אמרו פה דברים שלא הבנו אותם בדיוק ואני מבין שמהתחום הזה מתפרנסים אנשים.

אילן גילאון: אני רוצה לגשר על פני הדברים כך שאתה לא תחסר והוא יצא שבע.

יצחק איסטריק: יושב לידי נציג אוספים שמשתף פעולה.

יצחק איסטריק: להם בחצר שלהם בלבד יש 100 עובדים.

יצחק איסטריק: בכל מפעלי ההתכה של חד אסף יש 150 עובדים.

יצחק איסטריק: על מה הם מדברים.

יצחק איסטריק: מספרים סיפורים.

אילן גילאון: הבנתי את הנקודה שלך.

מירב בארי: שלום אני יועצת כלכלית מטעם יצואני הגרוטאות.

מירב בארי: שמי מירב בארי.

מירב בארי: עבדתי ברשות ההגבלים העסקיים שנים רבות ואני יועצת כלכלית לניתוח שווקים ולפגיעה בין היתר בשווקים, בתעשייה וגם בעובדים.

מירב בארי: אני חייבת לציין כמה ממצאים עיקריים שעולים מהבדיקה שעשיתי בתחום הזה ושהוא מוכר לי היטב הרבה מאוד שנים.

מירב בארי: דבר ראשון, המשמעות הישירה של היטל על ייצוא גרוטאות הוא הורדת מחיר הגרוטאות בארץ.

מירב בארי: גובה ההיטל הוא פשוט גובה הורדת המחיר של הגרוטאות.

אילן גילאון: זה ברור ומובן.

אילן גילאון: אם יש לך משהו חדש ללמד אותנו אנחנו נשמח.

אילן גילאון: אמרו לך שאנחנו רק חברי כנסת אבל אנחנו מבינים כמה דברים.

מירב בארי: וזה מתגלגל בסופו דבר לאותו אוסף גרוטאות קטן, תוך שרשרת שלמה כ שיורד השכר לאט לאט זה מגיע לאוסף האחרון של הגרוטאות.

מירב בארי: פשוט מקבל שכר נמוך יותר וזו המשמעות.

מירב בארי: יש שתי משמעויות להיטל הצף.

מירב בארי: אחד – על כל האוספים  של  הגרוטאות זו ירידת שכר ואני בהחלט מבינה שזה המקום של הוועדה הזאת.

מירב בארי: והדבר השני  - עבור חלק מהאוספים כבר לא יהיה כדאי להם לאסוף את הגרוטאות בעיקר בפריפריה ובעיקר במקומות שעלות האיסוף היא גובהה יותר, כי צריך לאסוף אותם במקומות שהם לא מציבור - - -

אילן גילאון: תודה רבה, הבנו את הנקודה שלך.

אילן גילאון: הבנו מצוין.

אילן גילאון: הבהרת את עצמך היטב.

אילן גילאון: נכנס כרגע, הממונה על ההגבלים העסקיים.

אילן גילאון: דוקטור שלומי פריזט.

שלומי פריזט: אנחנו מתנצלים על האיחור, הגענו בזמן והמתנו בחוץ כי חשבנו שמתקיימת כאן ישיבה אחרת.

שלומי פריזט: רציתי להציג, לבקשת היושב ראש שזימן אותנו לכאן, את הפגיעה בתחרות מעצם הטלת ההיטל שאנחנו רואים.

שלומי פריזט: אני רוצה להתחיל ולהגיד דברים שאולי ישמעו, ואני אסתכן אדוני היושב ראש שתאמר לי שאני חוזר על דברים שכבר נאמרו.

שלומי פריזט: תחרות בשוק יש מצד שני שחקנים גם מצד הביקוש וגם מצד ההיצע.

שלומי פריזט: המחירים עולים כי הקונים רוצים לקנות משהו ומתחרים האחד בשני כדי לקנות - את הברזלים לצורך העניין - - -

אילן גילאון: לא שאתה חוזר על דברים.

אילן גילאון: אנחנו מבקשים לא ללמד אותנו דברים שהם מובנים מאליהם.

שלומי פריזט: אני מבין.

שלומי פריזט: מצד ההיצע יש תחרות של היצרנים האחד בשני שתוריד את המחירים ככל שהם מתחרים.

שלומי פריזט: המשמעות של ההיטל כאן, אני אומר בצורה אפקטיבית, היא לחסום את הקניה של הגרוטאות.

שלומי פריזט: אם היום יצואני הגרוטאות  מוכרים לחלק גדול ממדינות העולם, בפועל מוכרים הרבה לתורכיה, אבל לחלק גדול ממדינות העולם ולאדונים הנכבדים שהם התעשיינים הישראלים שבאמת מקומם כאן חשוב, גודעים חלק מהאפשרויות שלהם, פוגעים להם בתחרות וצריך להגיד שזו פגיעה בקונים וזה כמו לפגוע בתחרות, אין הבדל זה תחרות וזה תחרות.

שלומי פריזט: מה המשמעות של הדבר הזה?

שלומי פריזט: - במקומות שיקר לאסוף או שיאספו פחות או שזה יעלה יותר כסף לאסוף.

שלומי פריזט: אם גברת בפריפריה איפה שריכוזי הגרוטאות נמוכים, או לרשות המקומית יש גרוטאה ואם לא יגעו אליה היא תישאר בתוך השטח או שפשוט תצטרך לשלם כדי להיפתר ממנה.

שלומי פריזט: בשנת 2008 וגם בשנת 2007, הייתה תחרות מאוד קשה בין קונים של ברזל שבמיוחד המדינות המתפתחות דחפו אותה, הסינים דחפו את התחרות.

שלומי פריזט: מחירי הברזל עלו.

שלומי פריזט: המדינה שילמה את זה כשהיא בנתה גשרים, המדינה שילמה את זה כאשר היא בנתה תחנות רכבת, המדינה שילמה את מחירי השוק, וגם אני כצרכן שקנה דירה שילמתי את מחיר השוק של הברזל.

שלומי פריזט: כולנו שילמנו את מחירי השוק והייתה תחרות מצד הביקוש.

שלומי פריזט: עכשיו יש ירידה בביקושים ויש תחרות חזקה מצד ההיצע.

שלומי פריזט: באים האדונים ומבקשים כעת ממדינת ישראל "נא שלמי לנו שוב".

שלומי פריזט: בתחרות קודם שילמת את מחיר השוק עכשיו אל תשלמי את מחיר השוק, יש מחיר לגרוטאות.

שלומי פריזט: את הגרוטאה מניחים בשוק ומי קונה, בכמה הוא קונה וזה בסדר.

אילן גילאון: יש עבירה על ההגבלים עסקיים במה שאתה אומר?

שלומי פריזט: לא. אני לא יועץ משפטי של הרשות ואני לא רוצה להתבטא.

שלומי פריזט: החוק הוא חוק פלילי, גברתי היועצת המשפטית של הוועדה אני לא רוצה להתבטא בעניין הזה.

שלומי פריזט: כל מה שאנחנו אומרים בעניין הזה זה שאנחנו רואים פגיעה בתחרות כאשר קיצוץ היקף הקונים הפוטנציאלי של הסחורה של הגרוטאות זו פגיעה בתחרות.

שלומי פריזט: כאשר הייתה תחרות מצד הקונים ומחיר הברזל עלה מדינת ישראל וכל האזרחים שלה שילמו את המחיר כי זה היה מחיר השוק.

שלומי פריזט: היום כשיש מחיר שוק - - -

אילן גילאון: איך אדוני היה מטפל בהעדפת תוצרת הארץ ושמירה על מקומות עבודה?

אילן גילאון: תגיד שזה לא תפקידך.

שלומי פריזט: הסתכלנו על המסמכים של OECD.

שלומי פריזט: ה- OECD  באמת מראה שהייתה ירידה עולמית בביקוש של הברזל וכל המסמכים של ה- OCD מדצמבר 2009 חוזים התאוששות ועלייה בשנת 2010.

שלומי פריזט: בסופו של דבר יש עובדים גם כאן וגם כאן.

שלומי פריזט: להגיד איך מעדיפים עובדים כאלה על עובדים אחרים.

שלומי פריזט: כלומר יש עובדים ישראלים גם בצד של האוספים ויש עובדים ישראלים בתעשייה המסודרת, ואני אגיד ברמה של ציונות, פועל עברי  - - -

אילן גילאון: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס העלתה קודם את הדוגמה של הטקסטיל איך פה תעשייה שלמה.

אילן גילאון: השאלה  האם למדינה יש תפקידים אחרים או שמא המרכז למניעת הגבלים או לא?

אילן גילאון: הכמות פה משחקת, שתבין.

שלומי פריזט: התעשייה עתירת ההון בסיפור היא התעשייה של הפלדה ולא התעשייה של האיסוף.

שלומי פריזט: התעשייה של האיסוף היא תעשיית עתירת פועלים בטנדר, של איסוף הגרוטאות, היא לא תעשייה עתירת הון.

שלומי פריזט: אני לא בטוח, יש למסגרת החשיבה של הגבלים עסקיים דרכים לאבחן מתי אנחנו עומדים בפני קריסה אימננטית של תעשייה.

רוברט טיבייב: אפשר לשאול אותך שאלה.

רוברט טיבייב: ברוסיה יש המון גרוטאות?

רוברט טיבייב: אני חושב שלכל אחד יש תשובה.

רוברט טיבייב: כן יש להם המון, אז למה יש להם היטל?

רוברט טיבייב: היטל של 15%.

יצחר איסטריק: שוחד.

יצחר איסטריק: בשביל לקבל שוחד.

שלומי פריזט: אינני יודע.

שלומי פריזט: אני לא יודע כמה קונים מקומיים של גרוטאות יש ברוסיה.

שלומי פריזט: אם היו 25 קונים מקומיים, 30 קונים מקומיים יכול להיות שלא הייתה בעיה.

שלומי פריזט: היה פסק דין במדינת ישראל של בית משפט שאמר אם נשאר קונה יחיד בהקשר הזה של גרוטאות מחיר הגרוטאות יורד, כמות הגרוטאות יורדת משמעותית וגברת מירב בארי העידה שם.

רוברט טיבייב: היום בבוקר הייתה לי דילמה אם לנסוע לאשדוד לכנס של עלייה לציון 20 שנה בארץ שאותו ארגנה סופה לנדבר, או  האם לנסוע לוועדה.

רוברט טיבייב: בדרך החלטתי שנושא התעשייה חשוב לי.

רוברט טיבייב: יש לי תואר שני בהנדסת חשמל ועבדתי פה בארץ כמנהל פרויקט בתעשייה.

רוברט טיבייב: אמרתי שאני אקפוץ למפעל באשדוד.

רוברט טיבייב: הייתי ביהודה תעשיות פלדה, הייתי המום כי יש שטח ענק לגרוטאות, שם בסוף אמרו שיש ערמה קטנה.

רוברט טיבייב: דיברתי אם מנהל המפעל, במקרה דובר רוסית, הוא אמר דבר פשוט שהם סגרו משמרת ואין להם משמרת שלישית, נשארו רק שתיים וזה המצב.

רוברט טיבייב: אני לא חושב שיש במדינת ישראל אוניברסיטה שמלמדת את המקצוע מיטלורגיה.

רוברט טיבייב: כל המיטלורגים מרוסיה שהגיעו לארץ ומצאו את עצמם בתעשייה.

רוברט טיבייב: 50% מכלל העובדים הם עם תואר.

רוברט טיבייב: 90 מהם הם עם תואר שני ועובדים בתעשייה.

רוברט טיבייב: אם המפעלים האלה יסגרו הם לא ימצאו את עצמם בשום מקום.

רוברט טיבייב: אני מייצג את האוכלוסייה המסוימת ואני חייב להגיד את זה.

רוברט טיבייב: אני חייב להתייחס לזה.

רוברט טיבייב: לגבי הגרוטאות מסין וכן הלאה, לא סתם אמרתי רוסיה אבל לא רק רוסיה, רוסיה, הודו, סעודיה, סין, מצרים, איראן, הם מטומטמים?

רוברט טיבייב: הם כנראה המטומטמים ואנחנו הכי חכמים.

רוברט טיבייב: הם שומרים על הגרוטאות שלהם.

רוברט טיבייב: לרוסיה חוץ מגרוטאות יש להם המון דברים, יש להם נפט, זהב, כסף, ולנו כל מה שיש לנו זה גרוטאות ואותם אנחנו שולחים לתורכיה, לסין כדי שהם יעבדו וימכרו לנו ואנחנו נסגור את התעשייה.

רוברט טיבייב: אנחנו נסגור את התעשייה כי המצב שראיתי היום במפעל הוא מצב קטסטרופלי.

רוברט טיבייב: מישהו אמר פה שזה לא כל כך רע.

רוברט טיבייב: זה רע.

רוברט טיבייב: מה שראיתי היום במפעל זה רע.

רוברט טיבייב: השאלה מה אנחנו עושים.

רוברט טיבייב: או שאנחנו סוגרים את התעשייה המסורתית, ואחר כך, וכמו ששמעתי על המפעל בעכו, ואני בשמחה אבקר גם בעכו, ייקח לנו שנים רבות כדי לעמוד שוב על הרגליים.

רוברט טיבייב: צריך לקחת גם בחשבון שזו תעשייה אסטרטגית.

רוברט טיבייב: מחר אנחנו נסגור את התעשייה ונצטרך חס וחלילה בזמן המלחמה, ראינו את זה בזמן עופרת יצוקה, איפה נקנה?

קריאה: נקנה מה?

קריאה: תותחים?

רוברט טיבייב: את התותחים.

רוברט טיבייב: אתה צודק, איפה נקנה, ובאילו מחירים?

רוברט טיבייב: צריך לקחת את זה בחשבון.

רוברט טיבייב: תודה רבה, נקנה את זה מתורכיה.

נועם שטרן: אני מאגף התקציבים.

נועם שטרן: אם נסכם לגבי היטל ייצוא יש כאן כמו שאמר שלומי פריזט התערבות בתחרות בשוק שפוגעת ביצואני הגרוטאות וגם במקומות העבודה שם, וגם מעמדת המשרד לאיכות הסביבה שמדובר בהורדת מחירים שתגרום לכך שיאספו פחות גרוטאות ויותר גרוטאות יישארו בצידי הדרכים.

נועם שטרן: אותה טענה נכונה גם לגבי ההצעה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בעצם מה שאת אומרת שלהכריח את המייצאים היום למכור ליצרנים הישראלים והמשמעות של זה - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא אמרתי להכריח ואל תכניס לי מילים לפה, כל הכוונה שלי וכדי להסביר, וזו עדיין לא זכות הדיבור, הכוונה שלי היא לעשות תחרות הוגנת על ידי כך שלמפעלים המקומיים תהייה להם אולי לא זכות ראשונים אבל תהייה להם אפשרות, אני גם אדבר על ההגבלים העסקיים כי בחלק מהמקרים יש פה הצגת נתונים לא לאשורה כי יש התערבות, וההתערבות היא בזה שמטילים מס ערך מוסף על מפעלי הפלדה ולא על אנשים שאוספים את הגרוטאות, אז אל תגיד לי כי זה כבר גורם לתחרות לא להיות הוגנת.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אתם מתוך  חוסר אכיפה, וישנה בעיה של איך לאכוף וכסף מזומן עובר פה ידיים ואנחנו לא יודעים איך אוספים, למי משלמים, מתי זה מגיע, אבל זו הייתה הבעיה גם של הטלת המס ערך מוסף על הפירות והירקות, אבל זה בדוגמה איך לאכוף את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל  בסופו של דבר כאשר אתם מתערבים ומטילים את זה על התעשיינים ועל המפעלים אז יש התערבות.

אורלי לוי אבקסיס: אל תגידו שפה ההתערבות לא לגיטימית.

אורלי לוי אבקסיס: ההתערבות קיימת והשאלה איפה רואים לנכון לשים אותה ואיפה רואים לנכון לא להתערב.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה שוב שאני רוצה להכניס ולחדד אותה, האם אפשר בעצם להשוות באיזה אופן, ואתם כאן צריכים לתת את הכלים כי אתם טובים ממני בעניין החשבונאות, אבל איך מאזנים את זה שלמפעלים בישראל תהייה את האפשרות לקנות במחיר כזה שבסופו התוצר המוגמר שלהם מניב להם רווח שמאפשר להם את אחזקת העובדים.

אורלי לוי אבקסיס: אתם צריכים לתת פתרונות ולומר מהן האופציות שקיימות.

נועם שטרן: אני אתייחס לזה בהמשך הדברים.

נועם שטרן: אם מדובר על בעיות פליליות צריך לפתור את זה במישור הפלילי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לא פותרים ובגלל זה - - -

אילן גילאון: לא דנים במישור הזה.

משה כהן: אתם רשות המיסים ויתרם.

משה כהן: למה אתם לא עשיתם את מה שאתה אומר שצריך לעשות?

נועם שטרן: לגבי היטל ייבוא שהוזכר פה, אמנם לא התכוננתי לדיון הזה כי דובר על היטל ייצוא ואין לי כאן נתונים, אבל היטל ייבוא יוטל יגרום בעצם העלאת המחיר של הברזל, גם על הברזל שמיוצר כאן בארץ וגם על הברזל בייבוא, ולכן הפגיעה הרבה יותר גדולה ממה שאנחנו מנסים להועיל.

אילן גילאון: יקירי, בכל מקרה יש פגיעה, תלוי על מה זה נופל ואיך זה מתפזר.

אילן גילאון: אם המדינה לא מתערבת אז בשביל מה צריך, על מה אתם מדברים?

נועם שטרן: זה לגבי ההיטלים.

נועם שטרן: גם היטל על הייבוא וגם היטל על הייצוא פוגעים בשוק ובתחרות.

אורלי לוי אבקסיס: כשצד אחד מגיש חשבוניות וצד אחד לא, זה גם פוגע בתחרות, ורשות המיסים מסירה ידיים מכל הפיקוח הזה.

נועם שטרן: היטלים זה לא הפתרון היחידי.

רמי שני: מדוע אתם הרמתם ידיים?

נועם שטרן: היטלים הם לא הפתרון היחיד.

רמי שני: מדוע אתם הרמתם ידיים מהשוק הזה?

נועם שטרן: כדי לסיים את הדברים אני אגיד שבשלב הזה מהנתונים שהגיעו לידינו לא השתכנענו שיש כאן בעיה מהותית.

רוברט טיבייב: אז תבקרו במפעלים האלה.

אילן גילאון: מדיניות משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה מקובלת עליכם?

אילן גילאון: מה המשמעות של זה באוצר ומה זה אומר?

נועם שטרן: אני מגיע לנושא הזה.

נועם שטרן: בשלב הזה ומהנתונים שהוצגו לו לא השתכנענו שמדובר באיזה קריסה טוטאלית של התעשייה.

נועם שטרן: יש פה מחזור שבשנת 2008 היו רווחים גדולים ועכשיו אולי יש הפסדים ובהמשך יכול להיות מאוד שיחזרו להיות רווחים.

אילן גילאון: זה הטיעון היותר לגיטימי שנשמע.

נועם שטרן: ולכן עם הנתונים שיוצגו לנו נשתכנע שיש איזו קריסה.

נועם שטרן: יש אפשרויות אחרות לסייע.

נועם שטרן: במקום לפגוע בתחרות בשוק אפשר למשל לתת סובסידיה נקודתית שעשויה לפתור את הפער שחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס מדברת עליו.

אילן גילאון: יש דבר כזה עד כה, יש תקדים לדבר הזה בשנים האחרונות?

אילן גילאון: אני מכיר את זה רק כסיפור בדים.

מירב בארי: גם להיטל ייצוא אין תקדים.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי ,  למה אין לכם יחידת איסוף?

רמי שני: כדי שתהייה לנו יחידת איסוף, כאשר שאנחנו הולכים לקנות דורשים מאיתנו מזומן, אנחנו לא רשאים לשלם במזומן כי אנחנו צריכים חשבוניות וקבלות.

אילן גילאון: מה זאת אומרת מזומן, הרי הגורמים העיקריים הם משרד הבטחון, חברת החשמל, איפה בדיוק אתה צריך לשלם במזומן.

אילן גילאון: אתה צריך לשלם לחברת החשמל במזומן, למשרד הבטחון במזומן?

רמי שני: צבא הגנה לישראל ומשרד הבטחון זה אחוז מאוד קטן.

רמי שני: חברת חשמל זה בעיקר מתכות אל-ברזל.

רמי שני: אני לא יכול לאסוף.

אילן גילאון: כמה הברזל של  גונבי המכסים מהווה מכלל השוק?

רמי שני: זה רוב השוק.

רמי שני: רוב שוק הפלדה.

אורלי לוי אבקסיס: לפי מה שהבנתי, ואני מצטערת שחלק מהאנשים פה לא הגיעו עם שיעורי בית, כי כשאני מגיע לאן שהוא אני מגיעה עם שיעורי בית.

אורלי לוי אבקסיס: היינו צריכים לסחוט חלק מהתשובות.

אורלי לוי אבקסיס: אני גם מצטערת אבל ברשותך אני חייבת להגיד לך כשאתה מגיע תמסור נתונים ועובדות לאשורם.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אתם מתערבים בשוק וכשאתם פוטרים חלק מתשלומי מס ערך מוסף ומטילים את זה על צד אחד במשחק.

אורלי לוי אבקסיס: אתה אומר שאלו כללי המשחק ואתה מוכן לשחק בהם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשבאים פעם אחת ומטילים על צד אחד אתם כבר התערבתם בכללי המשחק כי הפרתם את האיזון של שוק חופשי.

אורלי לוי אבקסיס: אל תגידו שאתם כן או לא מתערבים.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה איפה, מתי ואני גם אמרתי את זה קודם.

אורלי לוי אבקסיס: פעם שנייה אני חייבת להגיד, כשיש את התעשייה המסודרת, ואני על פניו מתרשמת שהם מפעלים מסודרים, יש את איסוף הגרוטאות שהרבה מזה, כנראה זה קבלנים על קבלנים על קבלנים וחלק מהם גם לא עובדים עם חשבוניות, ואנחנו רואים שדברים נעלמים בצידי הדרך.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר התעשייה המקומית לא מקבלת חלקים גנובים כמו למשל מכסי ביוב ולוקחים ומחזירים אותם, הם ימכרו אותם בחוץ בצורה כזו או אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה איפה רואים, אנחנו באמת יכולים רק להמליץ.

אורלי לוי אבקסיס: ההמלצה שלנו היא שנדאג שהמפעלים המקומיים גם ישרדו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא רוצים למחוק את אוספי הגרוטאות, אבל אם הם היו עובדים יותר מסודר הייתי שמחה לגמרי שאחרון העובדים מקבל את כל התנאים הסוציאליים ועובד בכבוד ולא שהוא מקבל בסוף כמה גרושים ואתה אפילו לא יודע כמה שעות הוא עבד ביום, אבל יש מישהו שעושה על זה בהמשך הדרך קופון יותר גדול.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאנחנו צריכים לקבל כמה אופציות ואפשרויות, אתה העלאת משהו שקשה להאמין שהוא יצא לפעול, כמו לסבסד את היחידה, קשה לי לראות איך זה יכנס וזה לא יקרה - - -

יצחק איסטריק: שאנחנו נסבסד?

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא אמר שתסבסדו, אני באמת מחפשת את המקום שזה לא יחסר וזה יהנה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאפשר גם אפשר לתת את התשובה כי המלאי שלנו מוגבל.

אילן גילאון: אני מקריא את הסיכום של הוועדה.

אילן גילאון: סיכום הישיבה על הטלת המס על ייצוא פסולת ברזל לחוץ לארץ.

אילן גילאון: הוועדה רשמה לפניה את טענותיהם של היצרנים ושל היבואנים של הברזל מחד ואת טענותיהם של יצואני הגרוטאות ופסולת הברזל מאידך, ואת ההשלכות של המצב על עתידים של העובדים במסגרות אלו.

אילן גילאון: הוועדה מוצאת לנכון לציין את הסימנים המעידים על יציאה מהמיתון הכלכלי.

אילן גילאון: הוועדה קוראת למשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה והאוצר לבחון את המצב מחדש תוך חודש ימים ולדווח לוועדה על ממצאים, מסקנות והמלצות שיתקבלו בהמשך כדי למנוע פגיעה בעובדים.

אילן גילאון: תודה.