ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 172, 2010-02-01 10:00

אופיר אקוניס: בוקר טוב לכולם.

אופיר אקוניס: אנחנו מארחים היום בוועדת הכלכלה את תלמידי בתי הספר עירוני ד' מתל-אביב, תורה ומדע מירושלים, תלמידי מקיף ג' באשדוד ותלמידי בית הספר הבפטיסטי מנצרת.

אופיר אקוניס: אנחנו מקיימים היום דיון בנושא "פיקוח ומגבלות על תכנים באינטרנט".

אופיר אקוניס: אני מזכיר לכולם שאנחנו בישיבה חגיגית ומיוחדת לכבוד יום ההולדת ה-61 לכינונה של הכנסת, כידוע לכם, בט"ו בשבט.

אופיר אקוניס: השר ברוורמן, שלום לך.

אבישי ברוורמן: הבן שלי פה.

אופיר אקוניס: שלום לך.

אופיר אקוניס: הבן שלך מצטרף לשולחן ומדבר או הוא בין הצופים?

אבישי ברוורמן: לא, יש להם כאן כללים.

אופיר אקוניס: זאת הקבוצה של עירוני ד'?

אבישי ברוורמן: כן.

אבישי ברוורמן: אני אצטרף אליכם לכמה דקות.

אופיר אקוניס: בשמחה רבה, בכבוד רב.

אופיר אקוניס: יש מקום לשמאלו של מנכ"ל משרד התקשורת ולימינה של מנהלת הוועדה.

אופיר אקוניס: זה לבחירתך.

אופיר אקוניס: כל שאר בתי הספר הגיעו?

אופיר אקוניס: איפה החבר'ה של תורה ומדע?

אופיר אקוניס: פה.

אופיר אקוניס: מקיף ג' אשדוד?

קריאה: כאן.

אופיר אקוניס: הבפטיסטים מנצרת?

אופיר אקוניס: לא נכנסו עדיין.

אופיר אקוניס: איפה הם, בדרכם מהצפון?

אופיר אקוניס: קיימנו פה ישיבה על תשתיות וכבישים בצפון, אז אולי אנחנו צריכים לקיים עוד ישיבה כי לא הגיעו בזמן או אולי לא התעוררו בזמן.

אופיר אקוניס: מרכז המחקר והמידע של הכנסת נותן שירותים יוצאים מגדר הרגיל לחברי הכנסת ב-10 השנים האחרונות מאז הוקם.

אופיר אקוניס: קיבלנו ממנו גם הפעם נתונים שלפיהם 80% מבני הנוער בישראל גולשים באינטרנט.

אופיר אקוניס: רובם גולשים יותר מ-6 שעות בשבוע.

אופיר אקוניס: לדעתי, זה הרבה יותר מזה.

אופיר אקוניס: המדינה שלנו עומדת במקום השני מבין 40 מדינות באירופה ובצפון אמריקה בהיקף השימוש של תלמידים באינטרנט.

אופיר אקוניס: זה מקום מאוד גבוה.

אופיר אקוניס: קשה היום לדמיין איך בכלל חיינו – לא רק אתם התלמידים, אלא גם אנחנו המבוגרים – בלי הדבר הזה ששמו אינטרנט.

אופיר אקוניס: כשלמדתי בבית ספר לא היה הכלי הזה.

אופיר אקוניס: אבל בסדר, חיינו, היינו גם תלמידים טובים.

אופיר אקוניס: אבל היום קשה לדמיין את הפתיחות ואת המהירות למידע, דבר שהיה אצלנו אחרת.

אופיר אקוניס: היה טוב, אבל אחרת.

אבישי ברוורמן: גם מנהלת בית הספר עירוני ד' נמצאת פה.

אופיר אקוניס: את יכולה להתקרב.

נעמי טיסונה: בשמחה.

אופיר אקוניס: המנהלות מדברות, לא?

נעמי טיסונה: לא, המנהלות שותקות.

אופיר אקוניס: את יכולה לתפוס מקום לידנו.

אופיר אקוניס: אני התחלתי לומר שהשילוב שבו אנשים חיים בתקופה שבה מתקיימת מהפכה בזמן החיים שלהם זה דבר כמעט נדיר.

אופיר אקוניס: אנחנו חיים היום במהפכה טכנולוגית מהירה מאוד שבהחלט יכולה להשתוות בעוצמה שלה ובכך שהיא משנה את פני העולם שלנו, למהפכה התעשייתית.

אופיר אקוניס: אנחנו יודעים היום שדברים שהוצגו ב-2009, בחודש הראשון של השנה הזאת – 2010 – הם כבר דברים אחרים.

אופיר אקוניס: כבוד השר, אדוני המנכ"ל, אנחנו מדינה מערבית שמובילה את תעשיות ההייטק, ממש עמק הסיליקון של המזרח התיכון.

אופיר אקוניס: אנחנו מדינה פתוחה, ליברלית, אבל יש בה גם מידה של שמרנות – אפילו הייתי אומר, שמרנות חיובית.

אופיר אקוניס: כדי להמשיך ולעמוד בראש חץ טכנולוגי חייבת מדינת ישראל להישאר פתוחה לעולם ולא מצונזרת כמדינות אחרות, דוגמת סין, איראן או וייטנאם.

אופיר אקוניס: חופש הביטוי והבעת הדעה הם מאבני היסוד של משטר דמוקרטי.

אופיר אקוניס: אבל היום נעלה את השאלה איפה אנחנו שמים את הגבולות, ואיך אנחנו שומרים על איזון.

אופיר אקוניס: נמצא פה גם חבר הכנסת ישראל חסון.

אופיר אקוניס: אני אגיד על זה מילה כדי שהתלמידים יבינו איך אנחנו עובדים פה.

אופיר אקוניס: אנחנו נשאל היום מהם תכנים מזיקים ברשת – מי קובע או מי יקבע מהם התכנים המזיקים.

אופיר אקוניס: האם יש מקום שהמדינה תתערב בתכנים באינטרנט?

אופיר אקוניס: האם יש מקום שהמדינה תפקח על יישום תכנים באינטרנט?

אופיר אקוניס: מה המדינה יכולה לכפות בחקיקה או להתקין תקנות כאן בכנסת על ספקי התוכן השונים, על ספקי הגישה והשירות כדי לוודא את ההגבלות או לוודא שמי שמנוי לשירות מודע בכלל לסכנות.

אופיר אקוניס: האם בכלל כל זה אפשרי?

אופיר אקוניס: בעולם שבו כל יום משתנים דברים בתחום הזה, ולא רק בתחום האינטרנט, אלא בכלל בעולם הדיגיטלי.

אופיר אקוניס: היה פעם שיר, "בחור אנלוגי בעולם דיגיטלי" – אני לא יודע אם אתם מכירים אותו, זה לדעתי לפני שנולדתם.

אופיר אקוניס: אתה מכיר את השיר של אלון אולארצ'יק.

אופיר אקוניס: תקשיבו למילים מסוף שנות ה-80.

אופיר אקוניס: שיר מדהים שלא זכה לפרסום, אבל כדאי לכם לבדוק – "בחור אנלוגי בעולם דיגיטלי".

אופיר אקוניס: אני הייתי בסרט "אווטאר".

אופיר אקוניס: סיקרן אותי.

אופיר אקוניס: אני מניח שרבים פה ראו את זה.

אופיר אקוניס: אדוני המנכ"ל ואדוני השר, כשאני הייתי בגילם של התלמידים האלה המהפכה הדיגיטלית העיקרית הייתה שפתאום תוכניות הילדים והנוער בערוץ הראשון היו בצבע.

אופיר אקוניס: זאת הייתה המהפכה הדיגיטלית שלנו.

אופיר אקוניס: ראיתי את אווטאר – זאת באמת מהפכה דיגיטלית מז'ורית.

אופיר אקוניס: הדברים משתנים גם בתחום הטלפוניה הסלולרית.

אופיר אקוניס: אני רוצה לפתוח את הדיון הזה.

אופיר אקוניס: אנחנו משודרים עכשיו בשידור חי בערוץ 99 של הכנסת.

אופיר אקוניס: גם זה דבר יחסית חדש פה.

אופיר אקוניס: בעבר הדיונים במקום הזה לא היו שקופים, לא היו פתוחים.

אופיר אקוניס: חברי הכנסת קיימו פה הרבה מאוד דיונים, אבל הם לא הובאו לידיעת הציבור.

אופיר אקוניס: גם היום, אדוני השר, יש מקום להראות את הפעילות של הכנסת ביתר עוצמה כי יש עלינו כל מיני דימויים שרובם הגדול, בעיניי, לא נכון.

אופיר אקוניס: עובדים פה הרבה מאוד שעות ועובדים פה קשה מאוד בוועדות הללו ואחר כך במליאה, וטוב שלפחות ערוץ הכנסת מצליח להביא לידי ביטוי חלק מן הפעילות שלנו.

אופיר אקוניס: בסוף הדיון נקיים סוג של סיכום, ונעלה את הנושא של הוועדה שדנו בו במליאת הכנסת בשעות אחר-הצהריים.

אופיר אקוניס: למען הסדר הטוב, כפי שאנחנו מקיימים בכל ישיבה, מנהלת הוועדה הגברת לאה ורון שהיא כבר מנהלת ותיקה של הוועדה הזאת וראתה פה הרבה יושבי ראש ובוודאי עוד גם תראה – צריך לנקז אליה את כל מי שמבקש זכות דיבור, כפי שאנחנו עושים בכל ישיבה.

אופיר אקוניס: הצטרף חבר הכנסת חמד עמאר.

אופיר אקוניס: אתם צריכים להבין שרוב חברי הכנסת חברים בהרבה מאוד ועדות, ובוודאי מתחלקים ביניהן בזמן הזה, ואין חובת הגעה לוועדות.

אופיר אקוניס: כל חבר כנסת בוחר את הוועדה שאליה הוא רוצה להגיע, לפי העניין שלו.

אופיר אקוניס: אני מבקש להעביר פתק עם שמו של כל מי שמבקש לדבר ושם בית הספר.

אופיר אקוניס: נכין כאן רשימה של דוברים.

אופיר אקוניס: אדוני השר, בבקשה.

ישראל חסון: אדוני, אפשר להציע הצעה לסדר?

אופיר אקוניס: כן.

ישראל חסון: אדוני השר, אני רוצה להציע שבאופן שונה מדיונים רגילים שאנחנו מקיימים נשמע הפעם שאלות מהמומחים וננסה לתת תשובות מזווית ההסתכלות שלנו.

ישראל חסון: דיברת קודם על אווטאר, והבן שלי בן ה-11 כבר אמר לי, אבא, זה פוקהונטס.

אופיר אקוניס: הוא דיבר על התוכן, אני דיברתי על הטכנולוגיה.

ישראל חסון: מה זה הסרט הזה?

ישראל חסון: זה פוקהונטס.

אופיר אקוניס: לגבי התוכן אפשר להתווכח.

ישראל חסון: המקסימום שאני מוכן להתווכח איתו במחשב זה על איך מוציאים את זה מהתקע.

אופיר אקוניס: תשאיר מכתב עליך, אם כך.

אופיר אקוניס: אני אתן לשר ואחר-כך.

ישראל חסון: השר מקבל את הצעתי.

אופיר אקוניס: לשר יש בוודאי סדר יום.

אופיר אקוניס: אתה נשאר איתנו במשך כל הישיבה?

אבישי ברוורמן: לא.

אופיר אקוניס: אם כך, השר ידבר ואחר כך נתחיל לפי סדר הדוברים.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, תלמידים, מנהלת בית הספר גברת טיסונה.

אבישי ברוורמן: אני פה בעצם מכיוון שהבן שלי הוא בתיכון עירוני ד', והוא יושב פה בקהל.

אבישי ברוורמן: אני בכנסת 4 שנים.

אבישי ברוורמן: הייתי חבר ועדת הכלכלה, חבר ועדת הכספים ויושב ראש ועדת הכספים, ועכשיו אני שר לענייני מיעוטים.

אבישי ברוורמן: הוועדה שאתם נמצאים בה שחבר הכנסת אופיר אקוניס מוביל אותה בהרבה מאוד עוצמה היא אחת הוועדות החשובות ביותר מכיוון שהנושא הכלכלי, לא רק לגבי תקציבים, כפי שזה בא לידי ביטוי בוועדת הכספים, אלא לגבי התחרות וההגינות כלפי הצרכנים בעולם, זה נושא מרכזי.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להגיד לכם מה בעיה שלי עם האינטרנט.

אבישי ברוורמן: אני יותר מבוגר מאופיר, ואני הייתי בתחילת המהפכה של המחשבים, אבל קשה לי לפעמים עם האינטרנט כי מצד אחד האינטרנט נותן פתיחות לכל דבר, וחופש המידע זה דבר אדיר.

אבישי ברוורמן: מצד שני אנשים הופכים להיות גם מכורים לטלוויזיה ולאינטרנט ולא קוראים מספיק, יש חדירה לפרטיות בכל דבר, השימוש בכל דבר, ולכן מצד אחד אני רואה בו את היופי של הפתיחות לכול, ומצד שני את הסכנה.

אבישי ברוורמן: כל חיי אני לוחם לליברליות ולחופש המידע, ומצד שני השאלה היא איך שמים חסמים.

אבישי ברוורמן: בעצמי אני תוהה.

אבישי ברוורמן: יש פה מוחות צעירים טובים יותר גם מהמוחות שיושבים כאן, ואתם תובילו את העולם בעוד 20-10 שנה – עולם שיהיה שונה לחלוטין.

אבישי ברוורמן: גם אני ראיתי עם בניי ועם אשתי את אווטאר, וברור שהולכים להיות פה דברים לגמרי אחרים.

אבישי ברוורמן: המהפכה הטכנולוגית תמשיך, ולכן השאלה שמטרידה אותי היא מי שם את החסמים ואיך.

אבישי ברוורמן: זה לא ברור.

אבישי ברוורמן: יכול להיות פה דיקטטור וכמה בעלי הון שישלטו, והם יביאו לכם את כל החומרים וישטפו את המוח.

אבישי ברוורמן: מי שולט?

אבישי ברוורמן: זאת שאלה מאוד מסובכת.

אופיר אקוניס: נכון.

אבישי ברוורמן: לכן השאלה שאתם מתמודדים איתה עכשיו היא מורכבת ביותר.

אבישי ברוורמן: העיקרון של חופש המידע ושקיפות שומר על אדם מדיקטטורה, ומצד שני אתה יכול באמצעות שליטה במערכות גם להגיע לדיקטטורה וגם להרעיל את הבארות.

אבישי ברוורמן: לעיתים כשאני צופה בטלוויזיה – אני הפסקתי לצפות.

אבישי ברוורמן: כי המטרה של הטלוויזיה היא לעשות כסף, והדרך לכך היא להביא למקסימום את מספר הצופים.

אבישי ברוורמן: מה הפתרון להביא למספר הצופים?

אבישי ברוורמן: המכנה המשותף הנמוך ביותר ודרגת הגירוי הגבוהה ביותר.

אבישי ברוורמן: התוצאה היא שאתם רואים רק "אח גדול" ו"הישרדות" ודברים כאלה.

אבישי ברוורמן: זה רייטינג, אבל בסופו של דבר – מה עם תרבות וידע?

אבישי ברוורמן: איזה אדם אתם תיצרו עם הילדים שלכם?

אבישי ברוורמן: לכן באתי לכאן להקשיב קצת.

אבישי ברוורמן: אני אחזור לסבלותיי.

אבישי ברוורמן: אני גאה להיות בבית הזה עם כל החולשות שלו שהוא צריך להשתפר.

אבישי ברוורמן: אבל חלק מהדברים – השטחיות ולעיתים הצורך לתפוס כותרת על חשבון עומק מסכן לא רק את הכנסת הזאת, אלא את המין האנושי.

אבישי ברוורמן: אז אני מאחל לכם שבדיון הזה תגידו את כל מה שאתם מאמינים בו וכל מה שכואב לכם, כי בסופו של דבר אנחנו צריכים ללמוד מכם כי אנחנו נמצאים פה כדי שאתם והבנים שלכם תחיו בארץ הזאת במדינה נאורה, חזקה שמובלת על-ידי מצוינות ומצד שני שומרת על צדק ואיכות.

אבישי ברוורמן: אני זכיתי שהבן שלי בתיכון עירוני ד' אחרי שלמד שנים בנגב וגם שם למד היטב.

אבישי ברוורמן: תסלחו לי שאני לא מדבר על תיכונים אחרים, אני מאוד מבסוט שהילדים שלי לומדים בתיכון עירוני ד'.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אופיר אקוניס: דרך אגב, לגבי הטלוויזיה ישנו פיקוח של המדינה ואפילו במידה רבה מאוד באמצעות מועצת הרשות השנייה.

אופיר אקוניס: הממשלה עצמה לא מפקחת על התכנים, אבל היא עושה איזשהו סדר בהתנהלות של רשות השידור.

אופיר אקוניס: לא בתכנים חלילה, אבל בוודאי יש הגבלות רבות מאוד בתוכניות הערוץ השני עם כל המגבלות, בעיקר של הטלוויזיה המסחרית, כפי שאתה השר דיברת עליו, שבוודאי רוצים למשוך צופים ומשדרים תוכניות כמו "האח הגדול" או "הישרדות".

אופיר אקוניס: אפילו סדרות כמו "הכול דבש" שמשודרת משעה מסוימת, על-פי הוראת הרשות השנייה מכיוון שהם החליטו שיש תכנים מסוימים שהם היו רוצים להכניס לסדרה, אבל בלתי מתקבל על הדעת שישדרו ב-21:00 בערב בשעה שילדים קטנים צופים בטלוויזיה.

אופיר אקוניס: לכן הם מעדיפים להיות משודרים ב-22:30 בלילה.

אופיר אקוניס: גם אז, אדוני השר, הם מקבלים את הביקורת שלהם ואת התלונות לרשות השנייה או למשרד התקשורת.

אופיר אקוניס: אנחנו נשמע כאן בוודאי גם את עמדת משרד התקשורת בעניין הזה.

אופיר אקוניס: כפי שהצעת, חבר הכנסת חסון, אתה רוצה שנשמע את האורחים, ואתה צודק.

אופיר אקוניס: אנחנו נעשה את זה בשיטה הקבועה שלנו – לא נחרוג בצורה מז'ורית מסדר היום.

אופיר אקוניס: נשמע חבר כנסת ואורח, חבר כנסת ואורח עד שייגמרו חברי הכנסת, ואז האורחים ידברו ברציפות.

אופיר אקוניס: לכן כיוון שהצעת אני מדלג עליך עכשיו.

אופיר אקוניס: ניתן את רשות הדיבור לשלמה רון מהישיבה התיכונית "תורה ומדע" מירושלים.

אופיר אקוניס: בבקשה.

שלמה רון: - - -

אופיר אקוניס: אתה רוצה לשמוע קצת?

אופיר אקוניס: אין בעיה.

ישראל חסון: אני אתחיל.

אופיר אקוניס: תראו מה קרה כאן – זאת דוגמה מצוינת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הציע – זה אחלה, דוגמה מצוינת.

אופיר אקוניס: הצעת- -

ישראל חסון: יש מישהו שרוצה?

אופיר אקוניס: הלית אורני מעירוני ד'.

אופיר אקוניס: אחר כך חבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: אני מבקש מהמנהלת לא להפריע.

נעמי טיסונה: השר אשם, הוא דיבר אליי, המורה.

אופיר אקוניס: בסדר.

אופיר אקוניס: הלית, בבקשה.

הלית אורני: כפי שהשר ברוורמן ציין, אחת הסכנות היא שבאינטרנט יש חומר שמזיק לילדים ופוגע בהם בין אם אנחנו מדברים על פורנוגרפיה, על תכנים אלימים, על הימורים, על הסתה, או אפילו כפי שהשר ציין – על חומרים רדודים ושטחיים.

הלית אורני: אבל יש לזכור שהאינטרנט מכיל גם דברים טובים.

הלית אורני: כל דבר שקיים מחוץ לאינטרנט נמצא גם בתוכו.

הלית אורני: באינטרנט אפשר למצוא גם יצירות ספרות ואמנות, אפשרויות לשוחח עם חברים ועם אנשים מכל העולם לצד אותם דברים מזיקים שהזכרתי.

אופיר אקוניס: את קוראת ספרים?

אופיר אקוניס: האם את משתמשת בכלי הזה ששמו ספר?

הלית אורני: בוודאי.

אופיר אקוניס: לפרוזה או ללימוד?

הלית אורני: קריאת ספרים היא אחד התחביבים שלי מאז שהייתי קטנה.

הלית אורני: במובן הזה גם אני מכירה את הדבר המודפס עם העמודים.

אופיר אקוניס: יפה, זה טוב.

הלית אורני: אבל גם באינטרנט יש אפשרות למצוא את כל שירי רחל באינטרנט בכל מקום ובכל זמן, וזה בהחלט פרויקט מבורך.

הלית אורני: למעשה, אם אנחנו רוצים לטפל בתופעות שליליות אנחנו לא צריכים להסתכל רק על הייצוג שלהם באינטרנט – למשל, לא רק על אתרי הימורים, אלא על הימורים ככלל.

הלית אורני: הרי המטרה שלנו היא לא למנוע את אתרי ההימורים, אלא למנוע את התופעה הגדולה.

הלית אורני: הדרך למנוע את התופעות המזיקות האלה היא רק באמצעות חינוך והעלאת המודעות לסכנות גם באינטרנט וגם שלא באינטרנט.

הלית אורני: האמת היא, שרוב ההורים, כפי שציינתם, לא בקיאים ברזי העולם הדיגיטלי כפי שהילדים שלהם יודעים.

הלית אורני: הדרך הטובה ביותר היא לגרום להורים לדעת יותר על המחשב, על האינטרנט ועל התכנים.

אופיר אקוניס: צריך לחנך את ההורים?

אופיר אקוניס: זה מה שאת מציעה?

הלית אורני: לא הייתי קוראת לזה חינוך, הייתי קוראת לזה מודעות.

הלית אורני: אבל לילדים, צריך להעלות את הרעיון של חינוך; גם למשל חינוך בשאלה האם למסור מידע לזרים, איך, מתי נפגשים, מה עושים ברשת.

הלית אורני: הרי בסופו של דבר כללי ההתנהגות עם אנשים ברשת הם חלק מחינוך שאנחנו רוצים להעניק לילדים שלנו בעולם שהולך ונהיה דיגיטלי יותר ויותר.

הלית אורני: הרעיון של מסירת מידע והעלאת המודעות קיים כבר בחוקים.

הלית אורני: כבר בחוק התקשורת משנת 1982 בסעיף 6(3): "בעל רישיון יספק למנוייו עלון מידע מודפס אשר יכלול אזהרה בדבר קיומם של תכנים באינטרנט אשר אינם מתאימים לילדים ולבני נוער וכן יכלול פירוט של הדרכים בהן ניתן לחסום את גישתם של ילדים ובני נוער לתכנים אלה".

הלית אורני: כלומר כבר בחוק הקיים מובע הרעיון שהדרך הטובה ביותר היא ליידע את המשתמשים באינטרנט על הסכנות- -

אופיר אקוניס: מעניין, את יודעת שחבר הכנסת הגיש הצעת חוק כזאת- -

קריאה: זה לא חוק, זה קריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: בסדר, אבל יש הצעת חוק כזאת מכיוון שהדברים נכונים לתחילת שנות ה-80.

אופיר אקוניס: היו כמה הצעות חוק שהוגשו כאן בכנסת, גם בכנסת הקודמת.

אופיר אקוניס: על אחת, של חבר הכנסת אמנון כהן, לא חל דין רציפות.

לאה ורון: אנחנו ביקשנו, והתלמידים, יחד עם החומר של מרכז המחקר והמידע, קיבלו גם את הצעות החוק.

הלית אורני: בהחלט.

אופיר אקוניס: את ראית את הצעת החוק של חבר הכנסת מילר?

הלית אורני: כן.

הלית אורני: אין ספק שהצעת החוק של מילר מזכירה אותה מאוד.

הלית אורני: ההצעה של מילר אומרת: "חובת בעל רישיון למתן שירותי גישה לאינטרנט ליידע את לקוחותיו בדבר קיומם של אתרים פוגעניים ברשת ואפשרות ההגנה מפניהם".

הלית אורני: כלומר, למעט המילים, זה די אחד לאחד.

הלית אורני: זאת גם הדרך שמשרד התקשורת הצהיר עליה – רעיון של חינוך.

הלית אורני: למעשה, גם המשטרה עוסקת בכך ומחפשת את אותם אנשים שפוגעים, לדוגמה פדופילים שמנסים ליצור קשר עם ילדים.

הלית אורני: אני הבאתי לכאן צילום של ראיון מעיתון מעריב עם עורך דין אייל דוד שעבד במשטרה ביחידה לחקירת פשע ממוחשב.

הלית אורני: לדבריו, הדרך הטובה ביותר היא לטפח אצל הילדים מודעות כדי שיכירו את הסכנות.

הלית אורני: הוא אומר, למשל, לשבת יחד על המחשב, לספר להם על דוגמאות, להסביר להם שצריך לנתק מישהו שלא מכירים אם הוא מתקשר אליך בסקייפ או בתוכנות אחרות של מסרים.

הלית אורני: זאת הדרך המועדפת גם על המשטרה, וזאת הדרך הנפוצה בחוק היום.

הלית אורני: אז – לא לצנזורה, כן לחינוך.

אופיר אקוניס: יפה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון, בבקשה.

ישראל חסון: אני מוכן לוותר לעוד אחד.

אבישי ברוורמן: בדיוק.

אבישי ברוורמן: הרמה כל כך גבוהה שחבל לא לשמוע.

אבישי ברוורמן: פנטסטי.

אופיר אקוניס: אם כך, מאור טרבלסי מישיבת "תורה ומדע" בירושלים.

מאור טרבלסי: בנושא חינוך המסגרת היא גם פונקציה שצריך להתייחס אליה.

מאור טרבלסי: אני מניח שאת דף ההוראות יהיה ניתן להשיג גם בלי שיסופק יחד עם הכלי.

מאור טרבלסי: הכלי הוא כזה שמאפשר לעקוף גם את דף ההוראות, ואין יתרון ליצרן ויכולת להנחות בצורה שתכוון למקום הרצוי.

מאור טרבלסי: חינוך הוא תהליך.

מאור טרבלסי: בשלב שבו הכלי כבר מגיע לידיים שלנו קשה להגיע לרמת החינוך הנחוצה כדי שהכלי יתועל למקום הרצוי ולכל המקומות החיוביים שהאינטרנט יכול להוביל אליהם.

מאור טרבלסי: אבל צריך להדגיש ולדבר קודם כול על הנזק ולא על הרווח החינוכי.

מאור טרבלסי: אני לא מדבר על תרבות ולא על פתיחת ספר – אני מדבר על נזקים יותר קיצוניים, כמו אלימות וכן הלאה.

מאור טרבלסי: זה כן צריך להיות פונקציה של גיל וכן צריך להיות קשור לכמות המשתנים.

מאור טרבלסי: אני מניח שלא במסגרת הזאת נפרט מה הולך להיות מבחינה פרקטית - -

אופיר אקוניס: לפי מה שאני מתחיל להבין מדבריך, אתה מציע מכניזם כמו הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו שקובעת בתחום הטלוויזיה.

אופיר אקוניס: זה דבר בהחלט טוב כי אז יכול להיות שזכייניות הטלוויזיה היו משדרות ב-18:00 דברים שלא היינו רוצים לראות בשעה כזאת.

אופיר אקוניס: אז אתה מציע סוג של גוף פיקוח כזה לתחום האינטרנט?

מאור טרבלסי: בהחלט.

אופיר אקוניס: שהמדינה תמנה את חברי המועצה שלה ואת היושב ראש?

אופיר אקוניס: אני שואל אותך כי זה פשוט קיים בתחום הטלוויזיה וגם הרדיו – זאת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו – מה כבר יכול להיות לא טוב ברדיו?

אופיר אקוניס: אי אפשר לראות ברדיו מעשי אלימות, אבל אפשר לשמוע דברים שלא היינו רוצים לשמוע.

אופיר אקוניס: היא מפקחת ועושה את העבודה.

אופיר אקוניס: זה נכון שגם לחברות המסחריות שמשדרות בערוץ 2 ובערוץ 10 יש טענות, כי הם היו רוצים יותר פתיחות, יותר חופש, יותר עצמאות בהחלטות, אבל זה טוב שמישהו מכניס אותם למסגרת.

אופיר אקוניס: אתה מציע מסגרת כזאת לאינטרנט.

מאור טרבלסי: כן.

מאור טרבלסי: אבל לא ברור בכלל מנקודת המוצא של הדיון שאנחנו מעוניינים בזה.

מאור טרבלסי: מהניסיון שלי זה נחוץ, אחרת אי אפשר לדבר יותר על מסגרת חינוכית.

מאור טרבלסי: זה יכול להיות חינוך, אבל אין מסגרת.

אופיר אקוניס: יופי.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

ישראל חסון: אפשר לשאול שאלה?

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: אתה גם יכול להיות בזכות הדיבור שלך.

ישראל חסון: לא זכות דיבור, אני רוצה להבין, יש התייחסות שלו.

אבישי ברוורמן: לחברי כנסת מותר להתערב כל הזמן, תסביר להם.

ישראל חסון: כשאתה אומר "פיקוח" – רשות שמפקחת על אינטרנט – אתה אומר לנו "אינטרנט" אז אמרת אינטרנט.

ישראל חסון: אנחנו אמורים לפקח, על מה?

ישראל חסון: על בלוגים, על פורומים, על תעבורה?

ישראל חסון: על מה אנחנו אמורים לפקח?

ישראל חסון: מה עולם התוכן של מה שאנחנו אמורים לפקח עליו?

מאור טרבלסי: אני יכול להציע סוג של תקדים.

מאור טרבלסי: יש מה שנקרא אינטרנט "רימון" שהוא מנגנון שמאפשר הגבלה של גלישה.

מאור טרבלסי: לא לכל תחום ולא לכל תמונה אדם יכול להגיע.

ישראל חסון: אתה חושב שזה צריך להיות ממלכתי?

מאור טרבלסי: כן.

מאור טרבלסי: אם יש משרד חינוך אי אפשר שזה לא יהיה ממלכתי.

חמד עמאר: השאלה אם זה אפשרי.

אופיר אקוניס: יש התחלה של בדיקה.

אופיר אקוניס: דיברתי על זה גם עם מנכ"ל משרד התקשורת שתכף ייתן את עמדת משרד התקשורת ויביע את עמדתה של המדינה.

אופיר אקוניס: הוא הגורם המוסמך ביותר כרגע שיושב בחדר הזה.

אופיר אקוניס: כמובן, יושב פה השר, שהוא הממשלה, אבל מבחינת מנכ"ל משרד התקשורת יסבר את אוזננו בעניין הזה.

אופיר אקוניס: אני באמת רוצה לשמוע מבחינה טכנית איך הדבר הזה ניתן כי אנחנו מכירים את רימון.

אופיר אקוניס: רימון נותן סוג של בלימה לדברים שאנחנו לא היינו רוצים שצעירים ייחשפו.

ישראל חסון: מכל אלה שיושבים פה כמה מכם יודעים לעקוף את רימון?

חמד עמאר: מי לא יודע לעקוף את רימון?

חמד עמאר: בוא נשאל את השאלה הזאת כך.

קריאות: - - -

קובי הקר: בתור מנכ"ל רימון אני יכול להתייחס?

אופיר אקוניס: רגע.

אופיר אקוניס: אתה רוצה להמשיך לדבר עכשיו, חבר הכנסת חסון?

ישראל חסון: אני מוכן לדבר.

ישראל חסון: אולי פרופ' ברוורמן יודע – אתה יודע מה הייתה התקנה הראשונה שתיקנו בארצות-הברית אחרי המצאת המכונית ועל השימוש האזרחי בה?

אבישי ברוורמן: אני יודע.

ישראל חסון: שלפני כל מכונית צריך לרוץ כרוז שיתריע בפני העוברים ושבים מפני הגעת המכונית מחשש שייפגעו.

ישראל חסון: אני מדבר איתך ברצינות.

ישראל חסון: אני מודה ומתוודה שכבר 4 שנים אני עוסק בתחום הזה.

ישראל חסון: יושב פה ידידי המלומד יהונתן קלינגר, שיכול לומר לכם שאנחנו דנים בכל הסוגיות של האינטרנט מהרבה מאוד זוויות, כולל הדבר הזה.

ישראל חסון: אחת הבעיות הראשונות שדנו בכל הנושא של הגבלות תוכן באינטרנט וכל מיני מערכות היא שתפיסת העולם הממלכתית לא מתייחסת לנפש ולגוף באותה מידה.

ישראל חסון: זאת אומרת הפגיעה בנפש לא נתפסת אצלנו באותה חומרה כמו הפגיעה בגוף.

ישראל חסון: אתה מחייב לסמן סיגריות, אתה מונע אלכוהול, אתה עושה את הדברים הללו, אבל בתחום הנפש אתה לא עושה בעניין הזה כמעט כלום.

ישראל חסון: זה קצת יותר מורכב.

ישראל חסון: אני מוכרח לומר לך מוועדה אחרת שאני מסיים כרגע כחצי שנה בעבודה מאוד אינטנסיבית בה שבודקת את נושא נכי צה"ל והתנהלות של אגף השיקום בעניין פגועי נפש.

ישראל חסון: תראה כמה זמן לקח למדינה להכיר בכלל בתופעה ולהתייחס.

ישראל חסון: עד היום המדינה עוד לא השלימה את התהליך שהיא צריכה לטפל בו.

ישראל חסון: אם אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שהנפש חשובה לפחות כמו הגוף השאלה היא מה אחריות המדינה, אחרי זה מה האחריות ההורית, ואחרי זה בסוף מה ההצעות הפרקטיות של תרבות.

ישראל חסון: בקטע של האינטרנט, בגלל המורכבות ובגלל שזקנים כמונו מתייחסים לרגולציה, אנחנו לא מספיק אקטיביים ולא מספיק אגרסיביים.

אבי גור: נכון מאוד.

ישראל חסון: הילד שלי היה בן 10 לפני כשנה ולקראת דיון בוועדת כלכלה וביקשתי ממנו לשבת ליד האינטרנט ולהראות לי לאן הוא יכול להגיע.

ישראל חסון: הוא הסתכל, צחק, התבייש.

ישראל חסון: אמרתי לו, אני עוזר לך בשיעורי בית, תעזור לי בשיעורי בית.

ישראל חסון: אני רוצה לומר לך שנחרדתי.

ישראל חסון: נחרדתי מהעובדה שהוא יודע להגיע ומכיר את הדברים.

ישראל חסון: אז אמרתי, הממלכה לא מתריעה – זה רובד אחד של אחריות.

ישראל חסון: שאלתי את עצמי מה האחריות ההורית שלי, איך אני עושה את זה?

ישראל חסון: אז דיברתי איתו על כל מיני הצעות שהיו של אמנון כהן ושל אלכס מילר, והיו דיונים שזה כבר הגיע כמעט לקריאה שנייה ושלישית בנושא הזה של הפעלת מערכות סינון.

ישראל חסון: נכון, יונתן, אני מדייק?

ישראל חסון: ביקשתי ממנו להראות לי מה הוא עושה עם הדבר הזה.

ישראל חסון: אתה יודע שבתורשה מאמינים רק הורים של ילדים מוכשרים.

ישראל חסון: הוא ממוצע.

ישראל חסון: גם בעניין הזה הבנתי כמה קצרה ידנו מלהושיע.

אבישי ברוורמן: הוא עקף הכול.

ישראל חסון: לא צריך להגזים, אבל הוא יודע לעקוף.

ישראל חסון: אז שאלתי את עצמי מה המענה.

ישראל חסון: אסור לגעת בחופש המידע שרץ ברשת כי אתה לא מסוגל לחתוך את הדבר הזה.

ישראל חסון: אבל אסור לממלכה להתעלם מהאחריות שלה לנפש.

ישראל חסון: אנחנו חייבים לחייב את המודעות של ההורים לדבר הזה.

ישראל חסון: מצדי שחברות התוכן והאינטרנט יעבירו הודעות בכתב באינטרנט להורים אחת לפרק זמן.

ישראל חסון: דעו לכם, אנחנו חייבים להפעיל מנגנון מאוד חזק שמביא לתודעה של ההורים למלא את החובה ההורית.

ישראל חסון: החובה של הממלכה היא לתת להורים את הכלי הזמין – ואני אומר לך, בחינם – של הפעלת מערכות סינון.

ישראל חסון: זה כמו עישון, זה כמו כל דבר אחר.

ישראל חסון: אני מסכים פה עם מי שדיבר שזאת יצירת תרבות ומעורבות.

ישראל חסון: כל מי שינסה בעידן כזה שמתפתח – אתה אמרת, כל יום, אם זה היה כל יום היו הרבה חברות שפושטות את הרגל – זה כמעט כל שעה.

ישראל חסון: בעידן שמתפתחים בו תכנים אם אנחנו לא נעזור בייצור אחריות, מנגנוני ריסון ובסופו של דבר תרבות, אז כמו שאמרה התלמידה – באינטרנט יש הכול, ואתה יכול למצוא הכול.

ישראל חסון: זה כמו אש.

ישראל חסון: השאלה היא מה השימוש שעושים בדבר הזה.

ישראל חסון: אתה יכול למצוא הכול.

ישראל חסון: אני מציע שהדבר החשוב ביותר פה מעוד מפגש בסוגיה הזאת הוא שאנחנו צריכים ליטול את האחריות הממלכתית ליצירה של התעודה ולהדגיש את הסכנה שבפגיעה בנפש ולחייב את מי שעושה את זה.

ישראל חסון: זה מה שאנחנו צריכים לעשות.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: רשימת הדוברים מאוד ארוכה, ואנחנו מוגבלים בזמן הישיבה שלנו.

אופיר אקוניס: אני מבקש גם מחברי הכנסת וגם מהאורחים להתכנס לשלוש דקות.

אופיר אקוניס: זה זמן הדיבור של חברי כנסת בהצעות לסדר.

אופיר אקוניס: אז לא צריך נאום בין דקה ולא נאום בהצעת חוק לקריאה הראשונה שזה 10 דקות – אלא שלוש דקות.

אופיר אקוניס: אסף רוט ממקיף ג' באשדוד, בבקשה.

אסף רוט: אני מדריך ב"צופים", ואני מדריך גם השנה וגם בשנה שעברה ילדים בכיתה ד'.

אופיר אקוניס: אתה בכיתה י"א?

אופיר אקוניס: אסף רוט: כן.

אופיר אקוניס: אני מאוד תומך בעניין שילדים היום צריכים גבולות, לאו דווקא ילדים מהשוליים, אלא גם ילדים מבתים אמידים – מכל הרמות הסוציו-אקונומיות.

אופיר אקוניס: הם זקוקים להגבלות כי האינטרנט מאוד פרוץ.

אופיר אקוניס: למרות זאת לדעתי, אין מקום לצנזר באופן שעלול לסכן את הדמוקרטיה שלנו.

אופיר אקוניס: קיימות כיום כל מיני תוכנות לסינון אתרים, והן עובדות יפה.

אופיר אקוניס: ספקיות האינטרנט מסוגלות לספק את השירות הזה, והן מספקות אותו.

אופיר אקוניס: אבל התודעה הציבורית לא כל כך קיימת.

אופיר אקוניס: אני מציע שבעזרת חינוך והסברה נוכל לקדם את העניין הזה ולהחדיר אותו לתודעה הציבורית.

אופיר אקוניס: אחת מהצעות החוק, גם של אלכס מילר היא שכשיש חוזה התקשרות עם ספקית האינטרנט יהיה סעיף שיחייב את ההורה להצהיר אם הוא רוצה תוכנית סינון או לא.

אופיר אקוניס: אנחנו צריכים להגיע למצב שהתוכניות האלה זמינות ונגישות, ושהאחריות לא תהיה מנבחרי הציבור, אלא מהציבור עצמו.

אופיר אקוניס: זאת גם דרך מאוד יפה לחנך את החברה שלנו – שיהיה סעיף שיחייב את ההורה להצהיר אם כן או לא ולהתעניין.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: יש פה מישהו ממשרד החינוך?

אופיר אקוניס: יופי.

אופיר אקוניס: אני עוצר את התלמידים כי אני שומע שיש רצון לסוג של הגבלה בתכנים, אבל לא הגבלה בכפייה אלא דרך חינוך ודרך הסברה.

קריאה: בהסכמת ההורים.

אופיר אקוניס: ביצירת דעת קהל.

אופיר אקוניס: מה קורה במערכת החינוך כרגע?

אופיר אקוניס: מה אתם עושים בבתי הספר בעניין הזה?

אופיר אקוניס: יש פה גם ניסיון לחנך את ההורים, וזה דבר שגם צריך לחשוב איך עושים את זה.

אופיר אקוניס: כרגע אנחנו מדברים על חינוך הילדים דווקא.

סיגלית סובל סביון: למשרד החינוך יש תוכניות לימודים שעוסקות בנושא הזה מתוך תפיסה שגם כשמפעילים סינון, הוא אף פעם לא הרמטי ואין תחליף למודעות לסכנות ולהתמודדות איתן.

סיגלית סובל סביון: שיא תוכנית הלימודים הוא בחודש פברואר, במה שנקרא היום הלאומי לאינטרנט פתוח שנעשה בשיתוף מספר גופים, ולא רק משרד החינוך, אבל התוכנית רצה במשך כל השנה.

סיגלית סובל סביון: בשנים האחרונות מנסים גם להביא הרצאות ולהזמין הורים דרך בתי הספר מתוך הבנה שבית הספר הוא מפגש נכון להורים כי אין תחליף למודעות של ההורים בבית.

סיגלית סובל סביון: יש הרבה מאוד תכנים באתרי האינטרנט שלנו שתלמידים צורכים אותם.

סיגלית סובל סביון: אנחנו רואים את זה בסטטיסטיקה.

אבי גור: אבל עדיין אין מסגרת חובה.

אופיר אקוניס: מנכ"ל משרד התקשורת.

אופיר אקוניס: אתם דיברתם על המדינה.

אופיר אקוניס: היה פה רעיון שהמדינה תקים רשות שנייה כמו שהרשות השנייה לרדיו – לאינטרנט.

אופיר אקוניס: נשמע מה אומר משרד התקשורת שכל התחום הזה הוא, כמובן, תחת אחריותו.

אופיר אקוניס: בבקשה, עדן בר-טל, מנכ"ל משרד התקשורת.

עדן בר-טל: זאת נקודה מעניינת.

עדן בר-טל: אני אדבר קצת יותר משלוש דקות כי יש פה כמה נושאים מאוד מורכבים.

עדן בר-טל: קל לקחת עמדה קיצונית בנושא הזה, וזה היה המאפיין של רוב מדינות העולם המפותח בשנות ה-90 ואפילו בשנות ה-2000.

עדן בר-טל: בחודשים שאני נמצא בתפקיד ומפגישות עם גורמים שונים בעולם מסתבר שיש שינוי במגמה בעולם אצל רגולטורים שונים במדינות מתקדמות ומפותחות.

אופיר אקוניס: כמו?

עדן בר-טל: בפגישה שלי עם נשיא ה-ITU, ארגון התקשורת העולמי, הנושא שהוא שם בתור נושא הדגל שלו מכונה בפיו COP – The Child On-line Protection – וזה הנושא שנשיא ארגון התקשורת העולמי רואה אותו כמספר 1 שצריך לעסוק בו.

עדן בר-טל: בפגישות עם רגולטורים נוספים מסתבר שבמדינות רבות מדרום אמריקה, מרכז אמריקה ודרך מערב אירופה, מדינות שבהן חופש הביטוי הוא כמובן ערך עליון כמו בישראל, אתה רואה שהרגולטורים מבינים שהקיצוניות של לסה-פר ולא לעסוק בדבר בכלל, ובכל מה שקשור לתכנים באינטרנט וילדים, אסור לגעת – כנראה מבחינה סוציולוגית וחברתית, לא יכולים להמשיך במצב הזה.

עדן בר-טל: בישראל יש מדיניות ארוכת שנים במשרד התקשורת שמבטא את עמדת הממשלה בנושא הזה, והכותרת שלו היא "בתכנים לא נוגעים".

עדן בר-טל: זאת אומרת, נותנים רישיונות לחברות ISP כי הן נותנות שירות בזק, אבל לא עוסקים בכלל בנושאים של תכנים.

עדן בר-טל: זאת מדיניות נושנה.

עדן בר-טל: עם זאת כשנכנס שר התקשורת הנוכחי לתפקידו הוא גם שם לב לנושא הילדים ואינטרנט.

עדן בר-טל: הוא העלה את המודעות לכך במשרד.

עדן בר-טל: תוך כדי תנועה שלנו שמנו לב שמשרד החינוך מתעניין ופועל גם כן אותו דבר, ובפגישה בין השרים שנערכה, להערכתי, לפני כחודש סוכם שמתחילה פעילות משותפת בתחום הזה.

עדן בר-טל: קיימנו ישיבת צוות ראשונה מאוד רחבה של אנשי התקשורת ומשרד החינוך במשרדי לפני כשבועיים-שלושה; איישנו כבר את הצוות המשנה שיתחיל לעבוד על דברים קונקרטיים, ואני אתן כותרות רק לנושאים קונקרטיים: אתר אינטרנט שונה, חדשני ומעודכן שיביא לביטוי את המטרה האסטרטגית של שני המשרדים.

עדן בר-טל: המטרה האסטרטגית היא קודם כול יצירת מודעות, היא לא כפייה ואכיפה, אלא יצירת מודעות אצל הגורמים הרלוונטיים, הורים ותלמידים.

עדן בר-טל: יצירת המודעות היא קודם כול לסכנות שבשימוש לא נכון באינטרנט שיש בו הרבה הזדמנות ותועלת גם לתרבות, גם לחברה וגם למודרניזציה של מדינת ישראל, אבל גם בזה גלומות סכנות מאוד גדולות, במיוחד מכיוון שהאינטרנט אדיש לשכבת הגיל של הצופה.

עדן בר-טל: הוא אינו יודע, הוא אינו מבקר, ולכן המכנה המשותף בצינור הזה הוא המכנה המשותף הקשה ביותר והבעייתי ביותר.

עדן בר-טל: אז קודם כול יצירת מודעות לסכנות ושנית, מתן כלים להורים ולתלמידים כך שיוכלו להתמודד עם אותן סכנות ולהוביל לשימוש מועיל באינטרנט, שידע להוציא את המיטב באינטרנט ולהקטין את הסכנות ואת הנזקים שבו.

עדן בר-טל: הכלים הם אתר וקמפיינים שצריכים להיות רצופים.

עדן בר-טל: לכאן נכנסת בעיה קטנה שקוראים לה במדינת ישראל "תקציב".

אופיר אקוניס: לא היה עד היום קמפיין כזה מצד המדינה.

עדן בר-טל: לא.

קריאה: היה.

אופיר אקוניס: אני שואל על המדינה, לא על ארגונים.

אופיר אקוניס: תכף נשמע חלק מנציגי הארגונים, אבל המדינה לא עשתה.

עדן בר-טל: חוץ מאתר וחוץ מקמפיינים יש לדאוג למה שלא דאגו בעבר, לפעילות המשך כל הזמן.

עדן בר-טל: מאמץ חד פעמי שיהיה טוב ככל שיהיה, וכל פעילויות משרד החינוך בעניין הזה מבורכות – אבל ככל שזה חד פעמי ולא מתמשך לא תהיה לזה תועלת.

עדן בר-טל: לכן החשיבה המשותפת היא מה עושים, ויהיו גם תוצרים לעניין הזה.

עדן בר-טל: אנחנו מאוד מכווני מטרה.

עדן בר-טל: פעילות שנייה שעשיתי במשרד – כינסתי שולחן עגול, ואני רואה פה פנים מוכרות שהיו בו, של כל העוסקים בתחום האינטרנט בארץ.

עדן בר-טל: כינסתי את השולחן כשותף אינטרנט, לא כמדינה מול--

יהודה סקר: גם המשטרה, אדוני המנכ"ל?

עדן בר-טל: לא.

יהודה סקר: למה?

עדן בר-טל: אני תכף אסביר.

עדן בר-טל: הייתה פגישה וולונטרית עם כל העוסקים בתחום האינטרנט כדי להציף בעיות, ללבן אותם ולשמוע לא רק מהמדינה, אלא גם מהעוסקים – חברות, ISP, תכנים, חברות שנותנות שירות, ארגון האינטרנט הישראלי – גורמים רבים שחלקם עושה פעילות ספורדית בעניין גם כדי להציף את זה ולהתחיל ללבן את העניין כי יכול להיות שגם פעילות וולונטרית מהצד של העוסקים בעניין יכול להיות גם חלק מפתרון במדינה שלא אוכפת.

עדן בר-טל: לגבי הסברה שהאינטרנט לא מפוקח או הוא מחוץ לכל מערכת חוקית – זה לא נכון.

עדן בר-טל: האינטרנט כפוף לכל מערכות החוקים במדינת ישראל – גם הדין הפלילי וגם דינים אזרחיים מתחום הצרכנות וכדומה.

עדן בר-טל: כנראה, זה לא הספיק.

עדן בר-טל: כנראה, יש משהו באינטרנט שמסבך את העניין.

עדן בר-טל: לכן אסור לקחת את הדיון למקומות מאוד פשטניים – מצבים בינאריים – כן-לא שחור-לבן – אכיפה או איראן מצד אחד או לסה-פר מצד שני.

עדן בר-טל: צריך להתמקד ברמה של המורכבות.

עדן בר-טל: המורכבות היא ברמה טכנולוגית וברמת התכנים.

עדן בר-טל: גם ריבוי התכנים, סוג התכנים.

עדן בר-טל: להבדיל מערוץ 10 ושידורים לציבור שבהם גורם אחד משדר לציבור, ולכן מפקחים עליו, באינטרנט יצרני התוכן הם בלתי סופיים, וזה מגיע על גבי פלטפורמה בלתי מנוהלת, להבדיל מפלטפורמת הלוויין והכבלים שהיא פלטפורמה מנוהלת.

עדן בר-טל: ככזאת הנושא יותר מורכב.

אופיר אקוניס: זאת תשובה לחבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: בעצם הוא אומר שאין לך כלי טכני, אתה לא יכול ליירט אותה.

עדן בר-טל: גם אם יהיו אמצעים טכנולוגיים זאת שאלה של מדיניות לפני אמצעים טכנולוגיים.

עדן בר-טל: כי בסופו של דבר כשרוצים אמצעים טכנולוגיים יש לכול ברמת מדינה.

עדן בר-טל: אנחנו קיימנו שימוע ציבורי בנושא המדיה החדשה על גבי רשת האינטרנט, דהיינו תכני וידיאו שיהיו דמויי טלוויזיה, אבל יבחרו משום-מה לרוץ על גבי הרשת הבלתי מנוהלת של האינטרנט ולא על גבי הרשתות המנהלות של הכבלים והלוויין, כרגע מוצאים עצמם כביכול מחוץ לכל רגולציה.

עדן בר-טל: אז אותה תוכנית טלוויזיה שאתה לא רוצה לראות ב-21:00 יוכלו לראות אותה ב-15:00 אחרי הצהריים פשוט באמצעות הרשת הבלתי מנוהלת.

עדן בר-טל: לגבי תכנים כאלה העברנו שימוע, ואנחנו שוקלים יחד עם מועצת הכבלים והלוויין להגדיר בפעם הראשונה קווים וכללים מנחים בנושא של מדיה מסוימת על גבי רשת האינטרנט שהיא דמוית טלוויזיה.

עדן בר-טל: בשבועות הקרובים נביא דוח ביניים או מסקנות ראשוניות בעניין הזה שיהיו מצב חדש לעומת העולם הקודם, אבל זה לחלוטין לא פותר את כל בעיית התכנים באינטרנט, זה רחוק מזה.

חמד עמאר: האם נבדק במדינות שבהן חופש הביטוי הוא ערך עליון נושא הפיקוח?

חמד עמאר: האם בדקתם במשרד את הנושא במדינות אחרות?

חמד עמאר: אני בטוח שהבעיה היא לא רק אינטרנט אצלנו, זה כלל עולמי.

חמד עמאר: יש הרבה מדינות מפותחות שגם אצלן חופש הביטוי הוא ערך עליון, אבל אולי יש מדינה שהקדימה אותנו, ואולי אנחנו יכולים להיעזר בה?

אופיר אקוניס: מה קורה בארצות-הברית, באנגליה, בצרפת, בשווייץ, בסקנדינביה?

חמד עמאר: יש לכם נתונים כאלה?

ישראל חסון: תאמין לי, סעודיה הכי מתקדמת.

חמד עמאר: במדינה שבה חופש הביטוי הוא ערך עליון.

עדן בר-טל: עורכת הדין גלזר מהלשכה המשפטית במשרד התקשורת.

ליאת גלזר: בדיונים שהיו בכנסת הקודמת בהצעת החוק שהתחילה כהצעת חוק פרטית של אמנון כהן והמשיכה כהצעת חוק בתמיכת הממשלה, המשרד ערך סקירה בינלאומית שהייתה בזמנו באתר הכנסת ואפשר להשיג אותה לא במאמץ רב מדי.

ליאת גלזר: אלי, העוזר שלך עזר לי בעבודתו הקודמת כמתמחה בלשכה המשפטית.

ליאת גלזר: במהלך הסקירה הזאת בחנו הסדרים שונים במדינות שונות בעולם.

ליאת גלזר: בארצות-הברית היה מספר רב של ניסיונות להסדיר את נושא התכנים הבלתי הולמים, רובם כשל במבחן המשפטי החוקתי של בית המשפט העליון האמריקני, למעט יוזמת חקיקה אחת שנגעה לגישה לאתרי אינטרנט בלתי הולמים בספריות ציבוריות ובבתי ספר, למיטב זיכרוני.

אופיר אקוניס: זה נכשל במבחן החוקתי בארצות-הברית?

ליאת גלזר: כן.

ליאת גלזר: זה כשל.

אופיר אקוניס: כנראה, משתמשים שם במשפטו האלמותי של השופט ברנדס.

אופיר אקוניס: אגב, הוא היה שופט בית משפט עליון בארצות-הברית – יהודי, ציוני שאור השמש הוא המטהר הטוב ביותר, ואור המנורה הוא השוטר היעיל ביותר.

אופיר אקוניס: זה כנראה מתבסס על התפיסה שלו.

אופיר אקוניס: אגב, בטלוויזיה בארצות-הברית היו כל תוכניות ההיאבקות המבוימות, WWF, והם אומרים שם בהתחלה, אל תעשו את זה בבית, אנחנו שחקנים מקצועיים בעצם.

אופיר אקוניס: הם מספרים לך שהם מבוימים בעצם, ושאין לחקות אותם.

אופיר אקוניס: זה בטלוויזיה, אבל אני מבין שבאינטרנט אין שום שליטה גם בארצות-הברית.

חמד עמאר: יש איזו מדינה באירופה?

עדן בר-טל: בבריטניה.

עדן בר-טל: אני רוצה לעדכן.

ליאת גלזר: אני אגיד בכלליות: יש מדינות שבהן ההסדרה היא הסדרה עצמית שהגופים הרלוונטיים בשרשרת האינטרנט – ספקי הגישה, ספקי התוכן, ספקי האחסון, לקחו על עצמם באופן וולונטרי סט של כללים, בין היתר מתוך חשש שאי נקיטת יוזמה על ידם תביא להתערבות ממשלתית כלשהי.

ליאת גלזר: יש הרבה מדינות, בעיקר באיחוד האירופי, למשל, בבריטניה ואפילו באוסטרליה ששם המודל המחמיר ביותר הקיים במדינה מערבית – גם שם הבסיס הוא איזשהו קוד שהשחקנים בתחום האינטרנט לקחו על עצמם כללים וולונטריים.

ליאת גלזר: סינון יזום על-ידי המדינה ברמה ממלכתית או אפילו ברמה של ספק שיש לו מאות אלפי משתמשים לא מוכר לנו.

ליאת גלזר: באוסטרליה עשו ניסוי כדי לבדוק את ההשפעות הטכנולוגיות של מהלך כזה באי טזמניה שזה אחד המחוזות באוסטרליה, וגם שם נתקלו בכשלים טכניים ביישום.

ליאת גלזר: יש מדינות שאנחנו מכירים שבהם יש מה שאנחנו מכירים, חומת האש הגדולה, שבהן כל תעבורת האינטרנט מצונזרת באופן תיאורטי, כמו למשל בסין.

ישראל חסון: אני לא הבנתי מהמנכ"ל מהי תפיסת העולם של מדינת ישראל לגבי הצורך בהגנה.

אופיר אקוניס: אני מסכים איתך.

אופיר אקוניס: אני אבקש התייחסות נוספת מהמנכ"ל, אולי יהיו כאן שאלות אחרות למנכ"ל משרד התקשורת- -

יהודה סקר: גם המשטרה לא מעורבת.

אופיר אקוניס: המשטרה מעורבת - - לא מדברים על קטינים כרגע.

ישראל חסון: אם תפיסת העולם היא שצריך להגן על זה כמו על כל פגיעה פיזית אחרת, תגיד.

ישראל חסון: אני אציע לו כמה רעיונות מכאן.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני רוצה לחזור לשמוע את התלמידים.

ליאת גלזר: רק משפט אחד: גם בסקירה שערכנו וגם הדברים שאמרתי כאן, וזה אולי יענה משהו לחבר הכנסת חסון מדברים על תכנים לא הולמים.

ליאת גלזר: כלומר, התכנים האלה שאתה לא רוצה שהילד שלך ייחשף אליהם.

ליאת גלזר: מה שלא חוקי הוא לא חוקי.

ליאת גלזר: הוא לא חוקי מחוץ לאינטרנט, והוא לא חוקי בעולם האינטרנט: פדופיליה, פורנוגרפיה של קטינים, הימורים בלתי חוקיים.

ליאת גלזר: הדברים האלה, גם על דעת המדינה, הם מאוד חד משמעיים, ועליהם חלה מערכת הדינים הרגילה.

ליאת גלזר: גם לכאן נכנסת מדינת ישראל שעושה את עבודתה הן מחוץ לאינטרנט והן במרחב האינטרנט.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: שלמה רון, בבקשה.

שלמה רון: רציתי להתייחס למה שנאמר כאן.

שלמה רון: לא נראה לי שהאינטרנט הוא כלי תקשורת רגיל שאפשר להקים לו רשות או גוף שינהל את התוכן שלו כמו שעושים למדיה מסוגים אחרים.

שלמה רון: בקשר למה שחבר הכנסת חסון אמר, אכן יש באמת גם המושג של הפגיעה בנפש, וזה סוג כלשהו של אלימות שמחובתה של המדינה לאסור ולפקח עליו.

שלמה רון: מה שכן, כמובן, כמו באלימות פיזית גם באלימות בנפש אין שום דרך למנוע באופן הרמטי, וזה דבר שאמרו פה כולם – לא באמצעות חינוך ולא באמצעות פיקוח.

שלמה רון: לא נראה לי שיש איזשהו הורה שמעוניין שהילד שלו ייחשף לתכנים כאלה, ולכן החלת חובה של סינון לא תהיה בגדר כפיה או בגדר - - - דמוקרטי.

שלמה רון: אפשר אולי לתת להורים גישה לתכנים האלה, אבל אין ספק שלא יהיה אף הורה שמיוזמתו ייתן לילד שלו להתקרב לדבר כזה, ולכן אני לא רואה בהטלת חובה של סינון – עד כמה שאפשר לסנן – בעיה.

שלמה רון: בקשר למה שנאמר כאן לגבי חינוך, בוודאי יש חשיבות רבה לנושא.

שלמה רון: אפשר לעשות הגברת מודעות, אבל גם הפתרון הזה הוא לא פתרון חד משמעי.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: השר ברוורמן, אתה רוצה לומר כמה דברים?

אבישי ברוורמן: אני חייב לעזוב, אז אני רוצה לומר שתי הערות בתור הורה ושבני שיושב כאן לא ייפגע.

אבישי ברוורמן: רעייתי ואני מאוד מעוניינים שהילדים שלנו, כמו כל ההורים כאן, יהיו חשופים רק ל- - - המידע.

אבישי ברוורמן: מכיוון שהיכולות של בניי הם מעל ומעבר ליכולות שאני אי פעם יכול לשאוף להגיע אליהן.

אבישי ברוורמן: אני אדם פרקטי, עסקתי הרבה בעשייה, וכולנו רוצים, כמו שאמר חבר הכנסת חסון, שלא תהיה פגיעה בילדינו, גם לא פגיעה בנפש.

אבישי ברוורמן: עד עכשיו, אדוני היושב ראש, לא ברור לי איך אפשר לעשות את זה, כי מצד אחד אנחנו אמונים - - -

ישראל חסון: אפשר להציע לך רעיון, השר?

אבישי ברוורמן: רק תן לי לסיים.

אבישי ברוורמן: לכן הדבר הפרקטי שייצא מהישיבה הזאת הוא איך אפשר לקדם דברים פרקטיים כי גם בעניין החינוך של כל ההורים אני לוקח גם את המוגבלויות של ההורים ביכולות שלהם.

אבישי ברוורמן: לכן השאלה הזאת כל כך קשה שאני עדיין לא יוצא מכאן עם תשובות פרקטיות.

אבישי ברוורמן: אני השתתפתי בהרבה מאוד ועדות.

אבישי ברוורמן: לא זכיתי להיות בוועדת הכלכלה בראשות חבר הכנסת אופיר אקוניס, אבל אני לא ראיתי ישיבה שבה אנשים מדברים עברית כזאת צחה ונותנים כבוד זה לזה.

אבישי ברוורמן: מהדוגמה הזאת גם אנחנו, חברי הכנסת, צריכים ללמוד.

אופיר אקוניס: כבר הרווחנו את כל יום ההולדת של הכנסת על סגנון הישיבה.

ישראל חסון: אל תצא בלי תשובות.

ישראל חסון: כמה זמן הדבר הזה קיים בשוק?

ישראל חסון: 15 שנה?

קריאה: פחות.

קריאה: לי יש את זה 15 שנה.

ישראל חסון: מה קצב ההתפתחות של הדבר הזה, אתה יודע?

ישראל חסון: מהיר מאוד?

אופיר אקוניס: הוא מתכוון לטלפונים הסלולריים, לא למכשיר עצמו.

ישראל חסון: שירות ביטחון כללי היה צריך לפתח יכולת לפקח על ההשתנות הזאת.

ישראל חסון: מה הוא עשה?

ישראל חסון: הוא מסוגל להתאים את עצמו?

ישראל חסון: כל חודש זה משתנה, מה עושים?

ישראל חסון: אתה יודע מה עשו?

ישראל חסון: חוקקו חוק נורא פשוט: אמרו שלחברות התקשורת יש חובה לתת לי את היכולת להאזין.

ישראל חסון: אם אתה תשב פה ולא תתאמץ ותלך לספקיות, ותגיד להן שיש להן רישיון, ולכן הן חייבות לייצר את מנגנון הסינון – תודה רבה.

ישראל חסון: תאמין לי, לא אתה צריך לשבור את הראש ולא אף אחד אחר, והוא יוכל לעשות את זה.

ישראל חסון: בסדר?

ישראל חסון: נתתי לך רעיון?

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, השר.

אופיר אקוניס: יובל גבע, בבקשה.

יובל גבע: לפי דעתי, השאלה המרכזית של כל הוועדה פה היא איפה עובר הגבול בין דאגה לכל הילדים לבין פגיעה בחופש הביטוי.

יובל גבע: לדעתי, אנחנו יכולים לעשות הכול כדי ליצור מודעות אצל אנשים, לשלוח עלונים לכל ההורים ואולי אפילו לעשות קורסים שחברות הספקים יציעו להם, אבל אנחנו לא יכולים לכפות סינון.

יובל גבע: ברגע שאנחנו כופים סינון אנחנו הופכים פה למדינת משטרה.

יובל גבע: אם זה מתחיל בסינון כזה, זה יעבור לסינון של ספרים.

יובל גבע: כולנו ראינו בהיסטוריה ובארצות אחרות מה קורה, ולאן המצב הזה יכול להגיע.

עדן בר-טל: אם היו מסננים את "מיין קמפף" זה היה פוגע קשה בהיסטוריה היהודית.

יובל גבע: אבל עובדה שמה שקרה בגרמניה בסוף זה שסיננו ספרים של יהודים.

עדן בר-טל: השאלה מאיפה זה התחיל.

אופיר אקוניס: זה דיון אחר.

אופיר אקוניס: אני גם לא רואה מצב שבמדינה גם אם יהיה סוג של סינון מינימלי, לא רק לקטינים, גם למבוגרים – אנחנו יכולים למצוא היום ברשת האינטרנט אנשים שקוראים לפעולות טרור ומסבירים לך מה צריך לעשות כדי לפגוע באנשים אחרים.

אופיר אקוניס: זה גם נעשה במקומות אחרים, זה לא שייך לקטינים, הדברים נעשים.

אופיר אקוניס: גם אנחנו יודעים להתגונן וגם ארצות-הברית הגדולה יודעת להתגונן מפני כל מיני גופים שעושים.

אופיר אקוניס: אגב, זה מדהים כי גם האיום של טרור שפעם היה לשים רימון בפח באוטובוס הפך לדבר אחר לגמרי.

אופיר אקוניס: את יודעת מה קורה פה?

אופיר אקוניס: אנחנו מנהלים דיון תוך כדי שינויים יומיומיים; אנחנו מנהלים את הדיון הזה בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית המהירה, ואנחנו שואלים את עצמנו אם זה בכלל ניתן.

אופיר אקוניס: אפשר לסמוך על המדינה שלנו שגם אם יהיה סינון מינימלי, המדינה היא ליברלית, מהליברליות ביותר בעולם, לדעתי.

אופיר אקוניס: לכן גם אז נדע לא לחסום ספרים.

אופיר אקוניס: יש סרטים שאני רואה שממומנים על-ידי קרן הקולנוע הישראלית שהמדינה משלמת עליהם, ואני בכלל לא מבין איך הם בכלל ראו אור – שמציגים את ישראל כקלגס בלבנון או במקומות אחרים.

אופיר אקוניס: למה?

אופיר אקוניס: היא מממנת את התעמולה הנגדית שלנו, ולא עושים על זה צנזורה.

אופיר אקוניס: למרות זאת המדינה ממשיכה לתת את הכסף ולעודד.

אופיר אקוניס: כדאי לקיים על זה דיון נפרד.

יובל גבע: לדעתי, זה המפתח לחברה בריאה וטובה.

יובל גבע: מהניסיון האישי שלי, יש לי חברים פלסטינים, והייתי בתוכנית "זרעים של שלום", והיינו בדיאלוגים- -

אופיר אקוניס: איפה?

יובל גבע: בארצות-הברית.

יובל גבע: הם סיפרו שבהכנות שלהם הם עשו הסכם שהם לא אומרים שום דבר נגד הממשלות שלהם, אסרו עליהם להגיד משהו נגד החמאס ונגד גופים אחרים.

יובל גבע: בעצם אתה רואה איך זה פוגע בכל המדיניות.

יובל גבע: יש שם ילדים שהם בעד שלום, ואסור להם להוציא מילה.

יובל גבע: זה הסינון שהחברה שלהם יצרה- -

אופיר אקוניס: מעניין מאוד.

אופיר אקוניס: כשהם בעד שלום אסור להם להוציא מילה.

אופיר אקוניס: זה מדאיג מאוד.

אופיר אקוניס: אדוני היושב ראש- -

ראובן ריבלין: אתה היושב ראש.

אופיר אקוניס: אני יושב ראש הוועדה, אבל אתה יושב ראש הבית הזה.

ראובן ריבלין: אני אחליף אותו פה, והוא יחליף אותי אחר הצהריים.

אופיר אקוניס: זה נכון.

אופיר אקוניס: אתה תזמין אותי אחר הצהריים כמו שאני מזמין אותך עכשיו.

אופיר אקוניס: אנחנו באותה ישיבה שסיפרתי לילדים שבה נסכם במליאה את העניין.

אופיר אקוניס: אתה, כמובן, תנהל את הישיבה, אין על זה ויכוח.

אופיר אקוניס: אנחנו בדיוק שומעים עכשיו את יובל גבע מעירוני ד' בתל-אביב שמדברת על גבולות הסינון או אי גבולות הסינון, ואני שומע דבר מעניין שאצל חלק משכנינו יש סינון דווקא לאלה שרוצים בשלום.

אופיר אקוניס: זה דבר מאוד מדאיג.

אופיר אקוניס: היה צריך להיות להפך, לעשות סינון למי שתומך בטרור ולא למי שתומך בשלום.

אופיר אקוניס: אבל כל אחד מחליט את החלטותיו האסטרטגיות.

אופיר אקוניס: אז את אומרת להשאיר פתוח?

יובל גבע: אני אומרת להשאיר פתוח, אבל יש פרסומות בטלוויזיה לגבי חסימה של ערוצים כמו אגו – "לבחור זה החלק שלכם" – ואנחנו יכולים לעשות כך שספקי אינטרנט יעלו פרסומות בטלוויזיה או מודעות שיש להם אפשרות לחסום אתרים, אבל לדעתי, האחריות הזאת לא צריכה להיות בידי הממשלה, אלא בידי ההורים.

יובל גבע: כל אחד כמו שהוא רוצה לנהל את הבית שלו.

יובל גבע: למשל, אם הם רוצים לדאוג לפיקוח על גלישת הילדים שלהם הם יכולים לשים את המחשב בחדר משותף, ואז ירד הסיכוי שהם יגיעו לתכני זימה או פורנוגרפיה.

יובל גבע: האחריות, לדעתי, היא בהורים ובבית ולא על הממשלה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: חזרנו לתחילת הדיון: לחנך את ההורים מה לעשות ולקבוע את גבולות החשיפה של הילדים לאינטרנט.

אופיר אקוניס: זה מעניין.

אופיר אקוניס: אדוני היושב ראש, אנחנו שמחים שהצטרפת אלינו.

אופיר אקוניס: אנחנו בדיון מרתק.

ראובן ריבלין: אדוני יושב ראש ועדת הכלכלה, חברי ועדת הכלכלה, חברי הכנסת הנכבדים וחברי הכנסת לעתיד ומנהיגים בישראל בעתיד, אני יוצא עכשיו מפגישה משותפת של ועדת החינוך, ועדת המדע והוועדה לקידום מעמד האישה עם כלת פרס נובל עדה יונת אשר זכתה בפרס נובל בגלל השקעה גדולה שעשתה היא וחבריה בזמנו.

ראובן ריבלין: כל פרסי הנובל שאנחנו מקבלים היום הם תוצאה ישירה של השקעה בנוער באותן תקופות כאשר בסדר העדיפות החינוך היה בעדיפות עליונה, והחינוך להשכלה, למידע, לידע ולמחקר היה אחד הדברים החשובים ביותר בסדר העדיפות הזאת.

ראובן ריבלין: משם אני מגיע הנה לדיון חשוב ביותר, וכבר ממה שקיבלתי דיווח אני רואה שהחברים לעתיד, אותם אלה אשר ינהיגו את העם, והיום הם נמצאים בין המובחרים שבתלמידינו, נוטים למידה יותר רכה ולריסון בכל מה שקשור לחופש ביטוי בלתי מוגבל.

ראובן ריבלין: בדרך הטבע, הנוער שהוא המורד הוא אשר בא ומכוון אותנו למצב שבו אנחנו נקדש את חופש הביטוי גם אם הדבר פוגע בשוליים ברמה כזאת או אחרת בחינוך עצמו.

ראובן ריבלין: אני הייתי שר התקשורת כאשר האינטרנט התחיל לחדור.

ראובן ריבלין: ב-2001 כאשר קיבלתי לידיי את תיק התקשורת ראיתי את האפשרויות הטכנולוגיות יחד עם הסכנה החברתית בערוץ הזה ובאפשרות הבלתי מוגבלת כמעט של תקשורת ישירה בזמן אמת בכל חבלי העולם כאשר הכול פתוח.

ראובן ריבלין: הדברים האלה אז לא נראו משום שהאינטרנט חדר אז בשיעור של 7%.

ראובן ריבלין: היום אני יודע שכמעט אין בית ספר שבו אין אפשרות לנער ולנערה לגלוש באינטרנט וללמוד את צפונותיו וגם לקבל מידע וגם ליצור מצב שהוא ייחשף לדברים שהם בבחינת טאבו במשך תקופות רבות.

ראובן ריבלין: נכון, המתירנות היום היא הרבה יותר רחבה; נכון, היום אנחנו בדור שהילדים כבר מלמדים את אמא ואבא איך עושים ילדים.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים בדור שבו הנוער הוא שמכוון את סדר היום במשפחה; הוא זה שמעורה כמעט בכל עניין ועניין, הוא שיכול לתת את דעתו גם בנושאים שעומדים ברומה של עתידה של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אנחנו היום מצאנו את יום חגה של הכנסת, מלאות 61 שנים לכנסת ישראל כיום שבו נפתח את הבית ונאפשר לכם להבין את האיכויות ואת הרמות שלהן צריך כדי להתייחס לנושאים חברתיים, מדיניים וכלכליים, ובנושא האינטרנט מעורבים כמעט כל הנושאים גם יחד.

ראובן ריבלין: אני שמח מאוד על השתתפותכם, ואני יודע שגם אחר-הצהריים יושב הראש של הוועדה, יחד עם החברים המשתתפים, יביאו את תוצאות הדיון בוועדה בפני הכנסת ובמליאתה, כאשר על דוכן הכנסת ישב גם נשיא המדינה.

ראובן ריבלין: אתם תזכו לשמוע אותו, את ראש הממשלה ואת יושבת ראש האופוזיציה, ולאחר מכן, אני אומר במלוא הצניעות מטעמכם, הם יזכו לשמוע אתכם לתפארת מדינת ישראל והנוער שלה.

ראובן ריבלין: ברוכים תהיו.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

אופיר אקוניס: אנחנו ממשיכים בדיון.

אופיר אקוניס: אנחנו עם אוהד ממרוד ממקיף ג' באשדוד.

אופיר אקוניס: ניתן אחר כך גם למבוגרים.

אופיר אקוניס: יש פה גם נציגים של ועד ההורים הארצי שרוצים שנתייחס לכמה מהפעילויות שלהם.

אופיר אקוניס: היום ישבו ליד השולחן גם הנשיא וגם ממלא מקומו של הנשיא שהוא יושב ראש הכנסת.

אופיר אקוניס: רק למען הסדר הטוב, אדוני היושב ראש.

אופיר אקוניס: כל צמרת האומה תשב היום במליאת הכנסת.

אופיר אקוניס: צריך לברך אותך ואת הצוות שלך, אדוני היושב ראש, על היוזמה הברוכה הזאת לחגוג את חגה של הכנסת לא רק עם אזרחים מן השורה, אלא עם הדור הבא, הטובים שבאזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: זה רעיון אדיר, ואני מנצל את ההזדמנות לברך אותך וגם לומר מזל טוב לכנסת.

ראובן ריבלין: מזל טוב לכולנו.

אופיר אקוניס: בבקשה, אוהד.

אוהד ממרוד: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שעלו במהלך הדיון.

אוהד ממרוד: האינטרנט הוא מערכת מאוד מורכבת וצריך לחלק אותו לכמה דברים: קודם כול יש צ'אטים ואמצעים שבהם אפשר לתקשר באופן מידי, תוכנות להעברת מסרים מידיים.

אוהד ממרוד: עליהן צריך להחיל בדיוק אותם חוקים שמחילים על חברות של טלפונים, לדוגמה.

אוהד ממרוד: שנית, השאלה היא איך מצנזרים את חברות התוכן, והאם צריך בכלל לצנזר אותן.

אוהד ממרוד: גם כאן יש חלוקה – יש תוכן שהוא לא חוקי ופלילי, קרי פורנוגרפיה של ילדים או הסתה לאלימות או חומר נגד המדינה, כמו קריאה לטרור שהזכרת קודם.

אופיר אקוניס: היועצת המשפטית של משרד התקשורת שהחוקים האלה חלים, ומי שמפקח עליהם ומי שאוכף את החוק ודאי הקים את המחלקות שעוסקות בדבר הזה בצורה מאוד ספציפית.

אוהד ממרוד: זה נכון, אבל השאלה אם אפשר לשאול אותם גם האם זה עובד.

אוהד ממרוד: קראתי שבמדינות רבות יש רשימה של אתרים לא חוקיים שנחסמים.

אוהד ממרוד: בישראל לא קראתי על דבר כזה.

יהונתן קלינגר: אתר נחסם בהוראת בית משפט.

אופיר אקוניס: הוא יסיים, ואתה תענה לו אחר כך.

אוהד ממרוד: שנית, האם בכלל צריך צנזורה כללית.

אוהד ממרוד: לדעתי, בניגוד למה שחלק אמרו פה לא צריך צנזורה על תכנים שנחשבים לא ראויים, אלא צריך להתרכז בחינוך.

אוהד ממרוד: הסיבה שבגללה לא צריך צנזורה כללית על תכנים לא ראויים היא מכיוון שבמצב כזה אנחנו נכנסים להחלטות הרבה יותר אישיות וקשורות הרבה יותר לתפיסת העולם של המחליט.

אוהד ממרוד: כהחלטות שקשורות לתפיסת העולם של המחליט הרבה אנשים ירגישו שיש פגיעה חמורה מאוד בזכויותיהם, כמו חופש למידע או חופש הביטוי.

אוהד ממרוד: דבר שני, שהעלית ממש בתחילת הדיון, זה תרבות.

אוהד ממרוד: האם האינטרנט משרת את התרבות שלנו ומקדם אותה, האם הוא שטחי מדי?

אוהד ממרוד: האם צריך לעשות משהו כמו רשות שנייה שתכריח סוגה עלית באינטרנט שתיוצג על-ידי כל מיני חברות?

אוהד ממרוד: לדעתי, הדבר הזה קורה כבר עכשיו.

אוהד ממרוד: האינטרנט מעצם קיומו הוא חופשי לכל אדם, ולכן כל אדם יכול להעלות כל תוכן שהוא רוצה.

אוהד ממרוד: לכן אם המדינה או אם חברות מסוימות חושבות שהן צריכות להעלות תכנים יותר איכותיים שמקדמים נושאים מסוימים או שמים דגש על נושאים מסוימים, החברות האלה יכולות לעשות הדבר הזה בעצמן, לקחת יוזמה ולפעול.

אוהד ממרוד: דבר אחרון הוא בנוגע לילדים.

אוהד ממרוד: בכך אני מתחבר למה שהציעו פה – הגברת המודעות באופן שיהיה דומה מאוד לדרך שבה עשו קמפיין נגד נהיגה בשכרות.

אוהד ממרוד: למרות שלדעתי, הקווים לקמפיין הזה צריכים להיות מאוד דומים לבד מהעובדה שבישראל, כמו שאמרתם, למבוגרים אין הרבה מידע על האינטרנט, והם לא מבינים את המדיום הזה כמו שהם מבינים מה זאת שכרות ומה זה נהיגה.

אוהד ממרוד: לכן צריך להתמקד יותר בהסברה- -

אופיר אקוניס: מתחילים להבין.

אופיר אקוניס: לפעמים אני מתפלא על אנשים מבוגרים מאוד שמשתמשים באינטרנט.

אופיר אקוניס: השכנה שלי היא בת – לא חשוב – והיא עם הכלי הזה- -

ראובן ריבלין: כל סבא שיש לו נכד יכול להתעסק עם האינטרנט.

ראובן ריבלין: הנכד מלמד אותו מה לעשות.

אופיר אקוניס: אתה יודע מה המסקנה הכי גדולה כאן?

אופיר אקוניס: אנחנו אמנם עדיין לא מסכמים את הישיבה, אבל מה שאני מבין מכל החבורה הצעירה והאיכותית שיושבת פה הוא שהכול התהפך – הם יחנכו אותנו.

ישראל חסון: גם לי יש שכנה שתמיד כשאני שואל אותה בת כמה היא, היא אומרת לי 20 וכמה חודשים; אני שואל אותה, כמה חודשים, היא אומרת – 640.

ראובן ריבלין: אני נאלץ לעזוב לוועדה אחרת.

אופיר אקוניס: כן, כמובן, תודה רבה.

אופיר אקוניס: אנחנו נפגשים ב-16:00 במליאה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חמד עמאר.

אופיר אקוניס: הבטחתי גם לנציגי ההורים לדבר.

חמד עמאר: אני אתחיל בנושא שסיימתם עכשיו.

חמד עמאר: כיושב ראש תנועת הנוער הדרוזית יש לנו יוזמה מיוחדת שנוער ידריך מבוגרים.

חמד עמאר: אנחנו מנסים להשיג תרומות לאנשים מבוגרים, פנסיונרים, שאין להם יכולת להשיג מחשב.

חמד עמאר: אנחנו גם עוזרים להם להשיג מחשב וגם מצמידים להם מד"צ מאצלנו שמדריך אותם לגלוש באינטרנט וגם לתפעל אותו.

חמד עמאר: הם מגלים עולם חדש.

חמד עמאר: אני מסתובב בכפרים, ואני שומע אנשים מבוגרים שהשימוש והעזרה של הנוער הוא אדיר, והיכולת של הנוער והידע שלו במחשבים הוא אדיר.

חמד עמאר: לכן אם ניקח את הדברים החיוביים של המחשבים, של האינטרנט, של הגלישה, של החומר שאתה יכול לקבל מהאינטרנט – זה חומר אדיר, ידע אדיר, דברים חיוביים מאוד.

חמד עמאר: אבל בכל מקרה אתה צריך להסתכל גם על הפן השני בנושא הזה.

חמד עמאר: אני אתן לך דוגמה למה שקרה לפני חצי שנה.

חמד עמאר: פורסם באינטרנט סרטון קטן שפוגע קשות בעדה הדרוזית וגרם לפגיעה מאוד קשה בעדה, גרם לתסיסה ולמהומות.

חמד עמאר: זה הכוח של האינטרנט.

חמד עמאר: הכוח של האינטרנט הוא אדיר וצריכה להיות איזושהי מערכת סינון.

חמד עמאר: אבל אני מאמין במסנן העיקרי, שהוא ההורים.

חמד עמאר: ההורים נמצאים בבית, עוקבים אחרי הילדים שלהם.

חמד עמאר: כמו ששמעתי עכשיו, גם אצלי בבית המחשב והאינטרנט לא נמצאים בחדר של הילד, זה נמצא בפינת הישיבה, במקום שאמא שלו עוברת בה כל הזמן, וכשאני בבית אני עובר שם כל הזמן.

חמד עמאר: ככה ההורים יכולים לראות איפה הילד שלהם יכול לגלוש ואיפה הוא גולש.

חמד עמאר: גם לילד אין האפשרות להתחיל לחפש אתרים.

חמד עמאר: זה המסנן העיקרי.

חמד עמאר: מצד שני אנחנו גם יכולים לעזור להורים.

חמד עמאר: אני חושב על הצעת חוק שחברות הספקיות יהיו מחויבות לשלוח להורים דיווח על האתרים שגלשו בהם בבית.

חמד עמאר: ככה יהיה פיקוח של ההורים על הנושא.

קריאות: - - -

חמד עמאר: אני לא יודע אם זה אפשרי, אני חושב על הדברים האלה.

אבי גור: זה אפשרי, אתה בסדר גמור.

אופיר אקוניס: אני מנסה להבין מה יקרה כשהילדים יקבלו דיווח איפה גלשו ההורים.

אופיר אקוניס: זה יכול להיות יותר בעייתי.

חמד עמאר: אז אני יכול לחסום את שניהם מלגלוש.

חמד עמאר: מערכת סינון וחופש ביטוי זה דבר מאוד חשוב, אבל מהנתונים שאנחנו מקבלים איפה גלשו הילדים, ומהן היכולות יש לילדים.

חמד עמאר: היום ל-95% מהילדים יש מחשב, והם מחוברים לאינטרנט.

אופיר אקוניס: ברור.

חמד עמאר: גלישה של כ-60% באתרי מין, תמונות זוועה – 35%, אתרים שמפיצים מסרי שנאה.

חמד עמאר: היכולת של הנוער לגלוש ולהגיע לכל מיני אתרים והיכולת לעקוף את כל מערכת הסינון היא אדירה.

חמד עמאר: כששאלתי מי לא יכול לעקוף ולא להפך כי אני מודע ליכולות של הנוער ומכיר אותן.

חמד עמאר: אני מכיר את הנושא של האינטרנט כבר שנתיים במסגרת היוזמה שיזמתי בעניין המבוגרים, ואני רואה את היכולות.

חמד עמאר: חייבים למצוא מערכת סינון כדי שנוכל פשוט להגן על הילדים שלנו ועל הנוער שלנו.

חמד עמאר: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת חמד עמאר.

אופיר אקוניס: יונתן בייטנר, תיכון עירוני ד'.

יונתן בייטנר: רבותיי, אני רוצה להפנות את תשומת לבכם לכמה נתונים: ראשית, ל-95% מהתלמידים יש מחשב מחובר לאינטרנט.

יונתן בייטנר: אבל לעומת זאת 60% מהילדים ובני הנוער, לפי המידע שהבאתם לנו, נחשפו לפורנוגרפיה באינטרנט, רבים מהם בכוונה.

יונתן בייטנר: בקרב ההורים – 67% מההורים מאפשרים לילדיהם לגלוש ללא הגבלת זמן, ו-62% מהילדים אינם משוחחים עם ההורים על הגלישה עצמה.

יונתן בייטנר: מה אנחנו למדים מהנתונים האלה?

יונתן בייטנר: שיש פריצות משולחת רסן בכל מה שקשור לגלישה באינטרנט.

יונתן בייטנר: הילדים גולשים במה שהם רוצים, כמה שהם רוצים, והפיקוח של ההורים הוא מאוד דל.

יונתן בייטנר: נוסף לכך רק ב-18% מהבתים פועלת תוכנת סינון.

יונתן בייטנר: במצב כזה אין מנוס שהמדינה תסיר את הכפפה ותקים פיקוח ממוסד – ופה אני מחזק את ידיו של חבר הכנסת חסון – שזה הפתרון האפקטיבי ביותר.

יונתן בייטנר: נוסף לכך, נציגת משרד החינוך אמרה שמתקיים יום מודעות לאינטרנט פעם בשנה בפברואר.

יונתן בייטנר: יום אחד הוא לא אפקטיבי במיוחד- -

קריאה: היום הזה הוא שיא הפעילות.

יונתן בייטנר: אבל מערכת החינוך שמתעסקת גם ככה בעיקר בלהשאיר את הראש מעל פני המים, לא יכולה לשאת גם בנטל הזה.

יונתן בייטנר: לטעמי, הפתרון האפקטיבי היחיד הוא חסימה ממוסדת של המדינה.

חמד עמאר: משרד החינוך מבצע פעילות מסוימת לנושא ההסברה?

חמד עמאר: אנחנו לא שמענו אם במשרד החינוך יש מערכת מסודרת של הנושא.

סיגלית סובל סביון: יש מערכי שיעור מסודרים.

סיגלית סובל סביון: כמו שציינתי קודם, השיא הוא ביום האינטרנט הפתוח, אבל יש מערכי שיעור שמותאמים לגילאים שונים.

סיגלית סובל סביון: יש גם הנחיות לבתי הספר כי יש גם בדיקה דרך בתי הספר - -

חמד עמאר: אתם בודקים בבתי ספר איזה סוגי גלישה קיימים ואיפה גלשו הילדים?

קריאה: שום דבר.

סיגלית סובל סביון: יש חוזר מנכ"ל- -

חמד עמאר: לא חוזר מנכ"ל, יש לכם נתונים?

אופיר אקוניס: רק כדי לחדד, היום הזה הוא יום אחד, אבל יש גם מעבר לזה- -

חמד עמאר: זה יום שיא.

אופיר אקוניס: אבל אין במהלך השנה כל הזמן.

סיגלית סובל סביון: יש מערכי שיעור מסודרים- -

יהודה סקר: זה כמו השלג בירושלים – פעם בשנה.

יונתן בייטנר: אני חייב להודות שבכל 12 שנות הלימוד שלי לא נתקלתי פעם אחת באיזו הנחיה, שיעור או תוכנית למניעת- -

אבי גור: יפה מאוד.

אופיר אקוניס: זאת אמירה חשובה.

אופיר אקוניס: יונתן אומר כאן דבר חשוב – הנציגים המכובדים מטעם משרד החינוך אומרים לנו שיש להם דבר מה; אבל אומר יונתן שבמשך 12 שנות הלימוד שלו הוא לא נתקל במערך שיעור או בשיעור אחד שנתן לו הסברה בנושא.

אופיר אקוניס: זאת אמירה חשובה.

23653: זה נתון לשיקול בית הספר.

ישראל חסון: יונתן, אתה מגיע לכל הימים בבית ספר?

יונתן בייטנר: תשאל את המנהלת.

ישראל חסון: זאת גם בעיה בפני עצמה, אם כן.

אופיר אקוניס: הוא שואל אם אתה לא מבריז אף פעם.

יונתן בייטנר: המנהלת היא עדה שלי.

אופיר אקוניס: נראה לי שהוא מגיע.

ישראל חסון: זאת כבר בעיה בפני עצמה.

אופיר אקוניס: הוא לא הולך לשתות קפה ביהודה המכבי.

אופיר אקוניס: אולי אחרי השיעור, זה בסדר.

אופיר אקוניס: מה את אומרת שם?

23653: זה תלוי רצון בית הספר כמו הרבה מאוד סדנאות בנושאים נוספים.

23653: זה תלוי אם בית הספר מזמין, והוא לדעתי, גם צריך לשלם על חלק מהסדנאות.

מיטל גרייבר שוורץ: אבל יש מערכי שיעור במשרד החינוך שהם לא חובה.

אופיר אקוניס: אז מה, זה וולונטרי?

אופיר אקוניס: זה לא צריך להיות כך.

אופיר אקוניס: אז למדנו משהו.

אופיר אקוניס: זה לא צריך להיות וולונטרי, זה צריך להיות בתוך תוכנית הלימודים.

אופיר אקוניס: אם אתם רוצים תוכנית לכיתה א' בענייני מחשבים ואינטרנט תעשו גם בכיתה א', כי כבר אז גולשים, ובוודאי לכיתה י"ב.

נעמי טיסונה: - - -

אופיר אקוניס: של משרד החינוך.

אופיר אקוניס: או-קיי, זאת אמירה חשובה.

אופיר אקוניס: בוודאי נתרמה פה תרומה חשובה מאוד.

קריאה: לא שמענו מה היא אמרה.

אופיר אקוניס: מנהלת בית הספר עירוני ד' אמרה שההמלצה שלכם היא זניחה.

אופיר אקוניס: זאת אמירה חשובה.

אופיר אקוניס: זה מתחיל בתלמיד ואחר כך גם לגבי סגל המורים.

חמד עמאר: אני שאלתי גם אם אתם בודקים את סוגי הגלישה של הילדים אצלכם בבתי הספר.

סיגלית סובל סביון: יש הנחיות בחוזר מנכ"ל- -

חמד עמאר: יש לך נתונים?

סיגלית סובל סביון: לא, אין נתונים.

אופיר אקוניס: חוזר מנכ"ל הוא כלי שאולי כדאי להוציא אותו מהאינטרנט.

סיגלית סובל סביון: יש באינטרנט.

אופיר אקוניס: זה דבר שאולי כדאי לדבר עליו עם שר החינוך.

סיגלית סובל סביון: באתר משרד החינוך יש מאגר של כל חוזרי המנכ"ל.

נעמי טיסונה: סליחה שאני מתפרצת.

נעמי טיסונה: תלמידי המתמיד מאוד – וכל מי שנמצא פה מתמיד- -

חמד עמאר: קיבל חוות דעת מהמנהלת.

ישראל חסון: שמה?

נעמי טיסונה: שהוא מתמיד, לא מחסיר שיעורים.

נעמי טיסונה: הוא אמר דבר אחד ששווה להתייחס אליו או לפחות לעצור – שמערכת החינוך עסוקה בלשרוד.

נעמי טיסונה: מכיוון שכך, נכון שיש לה מנדט לבחור מתוך שפע ההמלצות שהיא מקבלת, אבל שפע ההמלצות קצת מטביע אותה.

נעמי טיסונה: אי לכך היא בוחרת את ה"קיומי" מאוד שעל-פיו היא נשפטת בהמשך, כי זאת רק חולייה אחת בדרך ארוכה.

אופיר אקוניס: אז המסקנה שלנו היא שיש צורך להעצים את תחום ההסברה ואת דעת הקהל בנושא הזה אל תוך מערכת החינוך.

אופיר אקוניס: כבר מסקנה אחת אופרטיבית שהסקנו בישיבה הזאת.

אופיר אקוניס: יהודה סקר, בבקשה.

יהודה סקר: אני מהנהגת הורים ארצית.

יהודה סקר: אני יושב ראש ועד הורים של תיכון הימלפרב בירושלים.

יהודה סקר: לשמחתי, אני מעורה מאוד באינטרנט, יושב בוועדות, וההערות, אדוני היושב ראש, וההערות של חבר הכנסת ישראל חסון הן צודקות בהחלט: אין פיקוח מתמיד - -

אופיר אקוניס: מחליף אותי חבר הכנסת חמד עמאר.

יהודה סקר: רק תשמע את ההערה הזאת.

אופיר אקוניס: בבקשה.

יהודה סקר: בהימלפרב הכנסנו את נושא "רימון" כי המנהלת תפסה שני תלמידים שגולשים למקומות האסורים.

יהודה סקר: זה היה בהסכמה.

יהודה סקר: נוסף לכך, הבאתי מרצה, ואני ממליץ לכל אחד, וגם למנהלת, ללמד את ההורים שהמחשב והטלוויזיה יהיו בסלון, כמו שאמר חבר הכנסת עמאר.

יהודה סקר: אצלנו כולם משתדלים שזה יהיה בסלון ולא בחדרי חדרים.

יהודה סקר: אז יש עין צופיה – ההורים מסתכלים על מה שנעשה.

נעמי טיסונה: כשהם באמת מתעניינים.

יהודה סקר: כן.

ישראל חסון: יהודה, הוא רץ לגלוש, תלך אחריו.

יהודה סקר: בנושא מעורבות הורים.

יהודה סקר: אין אפשרות למשרד החינוך להיכנס לתוך מיליון מחשבים.

יהודה סקר: אני עצמי דאגתי ל-2,000 מחשבים, בעוונותיי הרים.

יהודה סקר: זה מחובר ישר למחשב – לך תדע מה הוא עושה בזה בבית.

חמד עמאר: אני לא דיברתי על הבית, דיברתי על בית הספר.

יהודה סקר: אנחנו בבית הספר הימלפרב, אחרי שהמנהלת ראתה שני תלמידים גולשים הכנסנו את "רימון".

יהודה סקר: פה שאלו, איך אפשר לעקוף את זה – אפשר גם לעקוף את זה.

יהודה סקר: אבל זה מונע.

יהודה סקר: אבל משרד החינוך לא מסוגל להשתלט על עשרות אלפי מחשבים.

יהודה סקר: זאת דעתי.

יהודה סקר: לדעתי, המשרד נותן מעט מאוד.

יהודה סקר: אני השתתפתי בכמה "ימי אינטרנט", והתשובה שנותנים בחוזרי מנכ"ל – אני נפגשתי עם שר החינוך ביום שישי והבעתי את דעתי בנושא.

יהודה סקר: אדוני מנכ"ל משרד התקשורת, אני שאלתי אותך בכוונה למה המשטרה לא מעורבת, ואני יודע מה הסיבה.

יהודה סקר: בכל המשטרה יש שבעה אנשי מקצוע שעוסקים בנושא של עבירות אינטרנט.

יהודה סקר: לדעתי, חשוב מאוד בוועדה שאתה מקים שיהיה גם קצין משטרה שאחראי לנושא הזה.

יהודה סקר: דבר נוסף, אני גם מעורה עם השר מיקי איתן בנושאים של העברת נתונים דרך האינטרנט.

יהודה סקר: אתם מכירים את החומר באזרחות – זה מגיע לכולם – במקום ספרים מעבירים את זה באינטרנט.

יהודה סקר: אנחנו שוקדים עכשיו עם השר איתן ועם לאה פניק, המפמ"רית הראשית במשרד החינוך שאחראית על גיאוגרפיה, בנושא האינטרנט גם בתחום הגיאוגרפיה.

יהודה סקר: בשבוע שעבר היה אינטרנט של כל הארץ שהועבר בהאיטי וראינו מה נעשה שם.

יהודה סקר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אני אתן לתלמיד לדבר.

חמד עמאר: עטאללה מנסור, בבקשה.

לאה ורון: היו לכם פקקים בדרך, אני מבינה.

לאה ורון: לכן התעכבתם?

עטאללה מנסור: כן.

עטאללה מנסור: שלום.

עטאללה מנסור: שמי עטאללה מנסור מבית הספר הבפטיסטי בנצרת.

עטאללה מנסור: אני רוצה להגיד על מה שנדון פה שהאינטרנט הוא מקור מידע מאוד גדול.

עטאללה מנסור: הוא שיפר את מדינת ישראל ב-30 שנה בדרגה, שלדעתי, בלי האינטרנט הוא לא היה משפר אותה ב-100 שנה.

עטאללה מנסור: אבל לאינטרנט יש גם הרבה צדדים שליליים כמו האתרים שדיברתם עליהם לפני כן.

עטאללה מנסור: אבל מה שאנחנו צריכים לעשות חייב להתחיל לא בילדים, אלא בהורים, מכיוון שכל הילדים במדינת ישראל לומדים מכיתה א' עד י"ב.

עטאללה מנסור: למשל, אנחנו מדברים כבר הרבה שנים על אלימות, ועושים ימים של "לא לאלימות" בבתי הספר, אבל ילדים עדיין משתמשים באלימות ופותרים את הבעיות שלהם באלימות, כי ילדים מתחת לגיל 18, אין להם הידע המספיק, הם לא מבינים כמו הורים.

עטאללה מנסור: לצערי הרב, לא כל ההורים מודעים לסכנה שיש באינטרנט.

עטאללה מנסור: אנחנו צריכים ללמד את ההורים מה יש באינטרנט, וככה ההורים יוכלו לשלוט על הילדים שלהם יותר.

חמד עמאר: תודה לך.

חמד עמאר: נשמע עוד תלמיד, תומר שקד.

תומר שקד: שלום.

תומר שקד: אני יושב ראש מועצת תלמידים של מחוז מרכז, ואני מייצג פה את מועצת התלמידים והנוער הארצית.

תומר שקד: לטעמנו, כשאנחנו מתייחסים לעניין של האינטרנט אנחנו צריכים להתייחס לאינטרנט כסימפטום, מאשר לאינטרנט כשלעצמו.

תומר שקד: אנחנו נמצאים בעולם מאוד פתוח וחופשי וזה דבר מאוד טוב, אבל צריך להבין שהבעיות שאנחנו מדברים עליהן בנושא האינטרנט הן בעיות שילדים ובני נוער וגם מבוגרים נחשפים אליהם גם במדיה הלא אינטרנטית, אלא גם בתקשורת הכתובה, תקשורת שמשודרת בטלוויזיה ודרך אמצעי תקשורת נוספים רבים.

תומר שקד: אפשר להגיד שמה שאנחנו מדברים עליו זה סוג של מחלה של החברה שלנו ושל החברה המודרנית הדיגיטלית.

תומר שקד: כשאנחנו מדברים על מחלה נהוג לתת אקמול נגד הסימפטומים ולתת אנטיביוטיקה נגד הבעיה עצמה.

תומר שקד: נכון שצריך קודם כול להביא לידיעת ההורים כלים שהם יכולים להשתמש בהם ולהעלות את המודעות שלהם לתוכנות לסינון אתרים כדי לטפל בבעיה כמו שהיא.

תומר שקד: כדי לטפל בשורש הבעיה הפתרון האמיתי יהיה פתרון הרבה יותר עמוק שלא יוכל להיות בחקיקה כי בסופו של דבר הפתרונות האלה הם שטחיים, וגם אם נעזוב את השיח על חופש הביטוי, שהוא מאוד חשוב, הם גם לא פתרונות מוחלטים.

תומר שקד: הפתרון האמיתי יהיה לתת בידי ילדים ובני נוער דרך מערכת החינוך כלים לחשיבה ביקורתית ולביקורת כלפי מה שהם נחשפים אליו ולא רק במדיה אינטרנטית, אלא בכל מדיה תקשורתית אחרת בדיוק כמו שמלמדים כל ילד קטן לא להתייחס לכל אדם זר שניגש אליו לא להתייחס כמו לאנשים שהוא מכיר, אלא בצורה ביקורתית מסוימת.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: עורכת הדין יפעת בויאר, המועצה הלאומית לשלום הילד.

אופיר אקוניס: בבקשה.

יפעת בויאר: דרך הפעולה שראוי לעשות בתחום האינטרנט מורכבת מכמה רבדים ומכמה מישורים שכולם הוזכרו במהלך הדיון.

יפעת בויאר: הרובד הראשון, כפי שנאמר פה מפי כל אחד כמעט הוא רובד של חינוך והסברה שצריך להיעשות גם לקבוצת התלמידים וגם לקבוצת ההורים ולכל האוכלוסייה.

יפעת בויאר: זה דבר חשוב, ומפה זה מתחיל, וייתכן שבסופו של דבר שם זה ייגמר.

יפעת בויאר: מערכות החינוך צריכות להיכנס לא בצורה של לאפשר או להציע, אלא לחייב את זה במערך החינוך שלהם כדי שהדברים יועברו הן לציבור התלמידים והן לציבור ההורים.

יפעת בויאר: דרך נוספת היא באכיפת החוקים הקיימים.

יפעת בויאר: חלק גדול מהדברים שמתרחשים בתוך האינטרנט – וזה דברים שגם אלה שמצדדים בחופש ביטוי וכדומה, סבורים שהם לא נכונים – הם לא חוקיים.

יפעת בויאר: מי שצריך לפעול נגדם הם רשויות אכיפת החוק, וזאת המשטרה.

יפעת בויאר: המשטרה צריכה להגיב לתלונות – מה שהיא לא עושה היום בצורה מספקת – והיא צריכה להגיב מספיק מהר לתלונות.

יפעת בויאר: לא רק זה, היא גם צריכה ליזום פעולות כדי לתפוס דברים לא חוקיים שנעשים ברשת.

יפעת בויאר: זה נעשה במדינות רבות בעולם ובשיתוף פעולה בין מדינות, ומשטרת ישראל לא במקום הנכון מן הבחינה הזאת.

יפעת בויאר: אמנם לא מתוך כוונות רעות, אלא מכיוון שהיא לא מסוגלת לעמוד במערך התקציבים ובמערך כוח האדם שמופנה לנושא, המשטרה לא מטפלת בנושא האינטרנט והמחשב בדרך ראויה.

יפעת בויאר: מישור אחר הוא מישור של הסדרה עצמית.

יפעת בויאר: זה מישור שהתחיל כבר לפני למעלה מ-3 שנים.

יפעת בויאר: עד היום לא ראינו תוצר סופי של הנושא הזה, אני לא מכירה הסדרה עצמית.

יפעת בויאר: אני לא יודעת מה מידת שיתוף הפעולה מצד החברות בנושא – אני מקווה שהוא רב – אבל הסדרה עצמית לא הולכת בלי חקיקה.

יפעת בויאר: כמו שאמרה נציגת משרד התקשורת, אחד הקטליזטורים הטובים להסדרה עצמית היא חקיקה.

יפעת בויאר: כשאנחנו מדברים על חקיקה זה לא חקיקה של צנזורה, זה לא שאנחנו הופכים להיות איראן, זה לא שחור ולבן, זאת חקיקה שקולה וסבירה.

יפעת בויאר: גם החקיקה שהייתה עליה ביקורת כל כך רבה, החקיקה של חבר הכנסת אמנון כהן, בעצם ביקשה לחייב לספק תוכנות סינון, ומי שיחליט על אופן הסינון ורמת הסינון יהיה הצרכן בסופו של דבר.

יפעת בויאר: זה לא שהציעו שמדינת ישראל תקבע מה טוב ומה לא טוב לכל בית במדינה.

יפעת בויאר: אז צריך לברור את הדברים, ורק בשילוב של ארבע דרכי הפעולה האלה באמת יהיה אפשר להתמודד – שוב, לא בצורה הרמטית ולא בצורה מלאה, אבל מיטיבה, עם הנושא הזה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: יעקב הרץ מבית ספר תורה ומדע בירושלים, בבקשה.

יעקב הרץ: אנחנו אומרים לא חקיקה אלא חינוך.

יעקב הרץ: השאלה היא מה זה חינוך.

יעקב הרץ: האם מה שאנחנו מכניסים לבית שלנו זה לא חלק ממה שאנחנו מגדירים כחינוך שלנו?

יעקב הרץ: אם היו אומרים להרבה הורים שמחזיקים אינטרנט לא מסונן בבית, שכחלק מערכת הספרים והמשחקים שהם מכניסים הביתה, הם גם מכניסים ספרי פורנוגרפיה שיוצבו על המדף, ושהם מחליטים לומר לילד להציץ או לא להציץ, אבל זה נמצא בבית – האם הורים היו מסכימים לדבר הזה?

יעקב הרץ: לדעתי, התשובה היא ברורה – לא.

יעקב הרץ: גם במישור של המדינה, כשהמדינה אומרת שהיא מתירה אתרי פורנוגרפיה למי שמחליט שהוא לא רוצה לסנן את זה – פושעת.

יעקב הרץ: כל אדם שנכנס לאתר פורנוגרפיה המשוואה היא עוד אדם, גבר או אישה, שמוכרים את הגוף שלהם כאובייקט מין כדי לקבל כסף.

יעקב הרץ: אם המדינה מאפשרת חשיפה לאתרים כאלה היא יוצרת באופן פשוט עוד אנשים כאלה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תומר גורביץ', בבקשה.

תומר גורביץ': בתור חברה אנחנו צריכים לאמץ את הטכנולוגיה הזאת.

תומר גורביץ': נכנסנו למאה ה-21, ואנחנו חיים עם הטכנולוגיה הזאת אם אנחנו רוצים ואם לא.

תומר גורביץ': אנחנו חייבים להכשיר את עצמנו כחברה להכיל את הטכנולוגיה הזאת בלי שתפגע בנו קשות.

תומר גורביץ': לכן אנחנו צריכים לעבוד בכמה מישורים: צנזורה בכפייה של הממשלה לא נראית לי פרקטית, וזה גם לא יעבור ברמת החוקה כי זאת פגיעה בזכויות אדם- -

אופיר אקוניס: זה גם לא יוצע.

אופיר אקוניס: אני יכול לסבר את אוזניך ולהרגיע גם אותך וגם את יובל – אנחנו, ולא רק הממשלה שלנו, אלא אני אומר את זה גם על דעתם של חברי האופוזיציה שלא נמצאים פה והיו בממשלה הקודמת, ולך תדע מה יהיה בכנסת ה-19 בהנחה שנקבל אמון מחודש.

אופיר אקוניס: אבל בהנחה כללית הממשלות בישראל מאוד ליברליות.

אופיר אקוניס: הן בעד פתיחות, הן לא בעד לסגור.

אופיר אקוניס: יש, כמובן, כל מיני דעות בתוך ממשלה ובתוך חברי קואליציה, אבל בגדול המדינה הזאת היא לא מדינה מצנזרת.

אופיר אקוניס: אתה יודע, יש אפילו תלונות שישראל היא לא מספיק דמוקרטיה מתגוננת, שהיא נותנת לחלק מהאנשים שחותרים ממש תחת המדינה , לדבר הרבה מעבר למה שהיה ניתן להם לדבר במדינות אחרות, מאוד ליברליות כמו ארצות-הברית או בריטניה וארצות סקנדינביה.

אופיר אקוניס: לכן בעניין הזה אתה יכול להיות רגוע, אין כוונה כזאת.

תומר גורביץ': לכן אני חושב שזאת אחריות ההורים או של כל אדם בגיר שמחזיק בשירות האינטרנט, להגביל את עצמו.

תומר גורביץ': אבל כמו שאחרים אמרו יש פה בעיה – חוסר מודעות, שנובעת מכך שאנחנו דור תפר בין הדור שלא מכיר את האינטרנט לבין הדור שמכיר את האינטרנט.

תומר גורביץ': לכן אנחנו צריכים לפעול בשלושה מישורים: המישור הראשון הוא מישור החינוך, שכמו שכבר אמרנו קודם, צריך פעילויות יותר אגרסיביות לתלמידים.

תומר גורביץ': בדיוק כמו שאנחנו מכשירים נהגים לנסוע בכביש אנחנו צריכים להכשיר אנשים לגלוש באינטרנט; המישור השני הוא להעלות את המודעות של ההורים.

תומר גורביץ': לפי הנתונים, רוב ההורים לא יודעים מה הם מכניסים הביתה או שהם יודעים מה הם מכניסים, אבל לא חושבים שזה מספיק חשוב כדי לעשות עם זה משהו.

תומר גורביץ': לכן אחנו צריכים קמפיין תקשורתי בטלוויזיה וברדיו.

אופיר אקוניס: ליצור דעת קהל.

תומר גורביץ': כן.

תומר גורביץ': המישור השלישי צריך כזה שמאפשר צנזורה לכל שכבות האוכלוסייה.

תומר גורביץ': לדעתי, צריך לחייב את חברות האינטרנט להציע את הצנזורה הזאת.

תומר גורביץ': צריך לבחור איזו תוכנה בדיוק: האם אנחנו נותנים לכל חברה לבנות תוכנה שלה או לקחת תוכנה אחידה שתיבחר בידי המדינה, וכמה הדבר הזה יעלה לצרכן.

תומר גורביץ': הכי מוצלח, כמובן, אם זה יהיה חינם, ככה שהכסף לא יהווה שיקול; אז יש החלטות תקציביות שצריכות להתנהל בידי אנשים עם מומחיות גדולה משלי.

אופיר אקוניס: נשאל תכף.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: ניר חינסקי, מנהל תחום אבטחת מידע במייקרוסופט.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ניר חינסקי: שלום.

ניר חינסקי: אני רוצה להתייחס לצד הטכנולוגי שדיברנו עליו.

אופיר אקוניס: דיברנו עליו רבות, ולא הצלחנו לקבל עליו תשובה ברורה.

ניר חינסקי: מעבר לסינון התוכן דרך ספקיות האינטרנט, היום חברת מייקרוסופט מציעה כחלק ממערכת ההפעלה וגם בהורדה חינם מהאינטרנט, בעברית, להורים את היכולת להוריד תוכנת סינון פשוטה להפעלה שמעבר ליכולת סינון האתרים, נותנת גם וסוג של בקרה שוטפת.

ניר חינסקי: אני לא מדבר על "האח הגדול" – לא תוכנית הטלוויזיה – אלא היכולת לדעת מה אותם ילדים עושים באינטרנט, בין אם זה בחדרי הצ'אטים שהוזכרו פה או בשיחות או בהשתתפות בפורומים ובין אם זה בצפייה בתכנים.

ניר חינסקי: מעבר לכך דובר גם על מה שעושים במדינות אחרות בעולם ועל שיתוף.

ניר חינסקי: חשוב לי לציין שיש יוזמה שהוקמה בידי חברת מייקרוסופט יחד עם ממשלת קנדה שנקראת CETS – Child Exploitation Tracking System.

ניר חינסקי: משנת 2003 היא עובדת בלמעלה מ-50 מדינות בעולם.

ניר חינסקי: משטרת קנדה לקחה את היוזמה הזאת והפיצה אותה, והיא נותנת יכולות לעקוב אחרי תכנים לא חוקיים ואחרי מי שמפיץ אותם.

ניר חינסקי: דבר נוסף, רק לפני חודש מייקרוסופט תרמה לרשות האמריקנית להתעסקות בילדים מנוצלים וילדים שנעלמו, תוכנה שעוזרת לזהות תמונות וסרטים באינטרנט שיש בהם תכנים פוגעניים, כדי לסרוק את המרחבים העצומים של האינטרנט וכדי לסנן את אותם תכנים.

ניר חינסקי: זאת טכנולוגיה שנקראת "פוטו D.N.A".

ניר חינסקי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לאורלי שנמצאת איתי כדי שתסביר גם על הפן החינוכי, כי כמו שאמרנו פה, טכנולוגיה לבד לא תמנע שום דבר, אלא זה השילוב בין השניים.

אופיר אקוניס: נכון, זה ברור.

אופיר אקוניס: זה מעניין, תמיד חוזרים בסוף להסברה ולדעת קהל.

אורלי פרידמן מרטון: זה הניסיון היפה להתמודדות בשני רבדים.

אורלי פרידמן מרטון: כלומר לתת מענה בצד הטכנולוגי לבעיה או לנושא שאנחנו מאמינים שהטכנולוגיה היא הכי חשובה, מרכזית והכרחית בשביל לקדם את כלכלת המידע וכדי לאפשר חשיפה לדברים נפלאים שקורים היום באינטרנט, והנוער חשוף אליהם ושותף אליהם ומגיע למידע ולידע.

אורלי פרידמן מרטון: בד בבד לתת מענה מאוד משמעותי לעובדה שכמו כל מרחב אחר שאנחנו חיים בו גם למרחב הווירטואלי יש כללי התנהגות – יש גלישה נבונה ונכונה ויש גלישה מסוכנת, לא ראויה ולא חוקית.

אורלי פרידמן מרטון: לכן אנחנו עובדים על שני האלמנטים האלה בצד הטכנולוגי מצד אחד, ובצד של אזרחות טובה ואחריות תאגידית מצד שני.

אורלי פרידמן מרטון: נפלא בעיניי לשמוע את הילדים כי רובם ככולם מדברים על הצד החינוכי, ויש אפילו אמירה מאוד חזקה שעולה מקולם ששווה להשקיע בה את הדעת מכיוון שאנחנו שמים עליה דגש רב, וזה דווקא ההורים.

אורלי פרידמן מרטון: גם הילדים צריכים להיות שותפים בהבאת ההורים לצד הזה.

אורלי פרידמן מרטון: בפעילות שלנו במשך השני אנחנו מעמידים מידע פתוח לקהל באתר ייעודי לתחום הזה, שמגיע לשיאו בשיתוף פעולה ביום הלאומי לאינטרנט בטוח שיהיה השנה בפעם השישית ב-17 בפברואר.

אורלי פרידמן מרטון: זה יום שיא שמלווה בפעילות נוספת שמתרחשת במשרד החינוך ומקבל הד גם לפני וגם אחרי כדי להעלות את המודעות.

אורלי פרידמן מרטון: ביום הזה אנחנו פונים לא רק לילדים בכל בתי הספר כדי להסביר להם איך לגלוש באופן נכון, אלא צריך להסתכל על הבעיה גם באופן רחב יותר: ילדים ונוער הם לא רק צרכני מידע מאתרי אינטרנט, הם גם ספקים ויצרנים של מידע בעצמם היום.

אורלי פרידמן מרטון: הם מפיצים בעצמם מידע באינטרנט היום, הם חיים ברשתות חברתיות ומפיצים בעצמם חומרים.

אורלי פרידמן מרטון: לכן אני חוזרת ומתחברת להרבה מאוד ילדים ובני נוער שדיברו כאן שיש בסיס והכרח אמיתי לדבר קודם כול על חינוך ועל גישה ביקורתית ועל מה שראוי ולא ראוי גם לצרוך וגם לשים; גם דברים שלא הייתי רוצה שיקרו לי באינטרנט או מידע שלא הייתי רוצה שיפרסמו עליי באינטרנט.

אורלי פרידמן מרטון: הם יכולים, גם ביחסים בינם לבין עצמם, לפגוע במישהו, להעליב מישהו, להכניס מישהו לחרם שהוא לא חרם כיתתי, אלא חרם אינטרנטי שמכניס מישהו למצוקות קשות מאוד.

אורלי פרידמן מרטון: לכן זה לא מתחיל ונגמר בתוכן של אתר ספציפי כזה או אחר.

אורלי פרידמן מרטון: ההסתכלות צריכה להיות הרבה יותר רחבה והרבה יותר מערכתית בעיניים שלנו.

אורלי פרידמן מרטון: לכן החינוך הוא קודם כול לילדים ולנוער: איך לצרוך, מה לצרוך, איך לגלוש.

אורלי פרידמן מרטון: מעבר לזה, גם להורים: האם אתה יודע כמה זמן הילד שלך גולש, האם אתה בכלל מנהל שיח עם הילד שלך במסגרת הסמכות ההורית שיש לך בבית, האם אתה יודע לאן הוא גולש באינטרנט?

אורלי פרידמן מרטון: האם במסגרת אותם כללים "לא לקחת סוכרייה ברחוב" דיברת איתו על הרחוב במרחב הווירטואלי?

אורלי פרידמן מרטון: האם נעשה כזה שיג ושיח?

אורלי פרידמן מרטון: ביום הלאומי לאינטרנט בטוח אנחנו פונים גם לקהל ההורים שלא צריך להיות טכנולוג מבריק בעיניי, ומעמידים לרשותו, אפילו ברמה של מצגות והדרכות חיות כללים.

אורלי פרידמן מרטון: אנחנו שמים אמנה עם עשרה כללי יסוד בשביל להתחיל דיאלוג בתוך הבית.

אורלי פרידמן מרטון: השילוב של שני הדברים הוא העניין המרכזי, אבל החינוך הוא אקוטי.

אורלי פרידמן מרטון: תודה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: ראובן שטל, מועצת תלמידים ונוער ארצית.

ראובן שטל: שלום.

ראובן שטל: השר ברוורמן דיבר קודם על הרמה שהיא המכנה המשותף הנמוך ביותר.

ראובן שטל: המכנה המשותף, לפי מה שהשר ברוורמן אמר, הוא מה שקובע.

ראובן שטל: אנחנו צריכים לפעול בגישה של חינוך: חינוך, חינוך ועוד פעם – חינוך.

ראובן שטל: כשנעלה את המכנה המשותף למכנה משותף גבוה יותר יהיה פחות - - - הכול מתחיל ונגמר בחינוך.

ראובן שטל: במקום לתת את האקמול נגד כאב ראש, צריך לטפל מיד בדלקת.

ראובן שטל: למרות שהאנטיביוטיקה היא יקרה יותר היא בסופו של דבר זאת שמרפאה אותך.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: נרשמו שני נציגים מאיגוד לשכות המסחר לגבי הפרת זכויות יוצרים וכדומה.

אופיר אקוניס: אחד מכם ידבר, כי אנחנו מתכנסים עכשיו לסיום הישיבה.

מוטי אמיתי: אני ראש מחלקת האכיפה בפדרציה לתקליטים ולקלטות.

מוטי אמיתי: זה איגוד שמייצג את מרבית חברות התקליטים בארץ ובעולם.

מוטי אמיתי: אני יושב כאן גם בכובע של נציג ארגון הגג למלחמה בזיופים והפרת זכויות יוצרים מטעם לשכת המסחר.

מוטי אמיתי: הפדרציה, וכמובן, לשכת המסחר וארגון הגג שבה מברכים על הדיון המיוחד הזה.

מוטי אמיתי: כמובן, אנחנו מברכים גם על חשיבות רשת פתוחה וכל מה שקשור לחופש המידע וחילופי מידע חופשיים.

מוטי אמיתי: אין ספק שרשת מידע חופשיים ופתוחים הם גם בסיס איתן למכירה ולהפצה של תכנים מוגנים בזכויות יוצרים, כמו סרטים ומוסיקה, אבל בד בבד עם הנושא הזה אנחנו מבקשים להזכיר כי האינטרנט וחופש המידע אין בהם פירוש, ואסור שאנחנו נשווה את זה לתמיכה ולעידוד לפעילות לא חוקית.

מוטי אמיתי: כמו שנציגת משרד התקשורת אמרה, אלה כללים מובנים בחקיקה ויש לשאוף לאכיפה שלהם.

מוטי אמיתי: אני רוצה לציין נתון שחבר הכנסת חסון התייחס אליו ונתן דוגמה מצוינת לעניין של הפלאפון.

מוטי אמיתי: הפלאפון הוא לאו דווקא דוגמה מצוינת לעניין של מערכות הביטחון שמסננות ויודעות לנטר תכנים, אלא מערכת הסלולר היא גם דוגמה מצוינת כיצד ניתן לסנן תכנים ברשת האינטרנט בכלל.

מוטי אמיתי: נעשה שימוע לעניין הזה גם דרך משרד התקשורת להכוונה בנושא של פתיחת שוק האינטרנט החופשי בסלולר, ואולי רשת האינטרנט הרגילה צריכה ללמוד ולכבד את התנאים, כפי שנעשה גם בסלולר.

מוטי אמיתי: שאלתם מה קורה בעולם, אז לעניין זכויות יוצרים אנחנו רואים קידומי חקיקה, חלקם בצורה וולונטרית מספקיות האינטרנט, שזה לאו דווקא מכיוון שהם חוששים מרגולציה ממשלתית, אלא יכול להיות שזה גם ממקום שהם רוצים ליהנות מפטור מאחריות.

מוטי אמיתי: יש כזאת מערכת באנגליה וגם בצרפת יש חוק שלוש הפעימות שמורה לספק האינטרנט להשהות משתמש שביצע מספר פעמים רב של הפרות.

מוטי אמיתי: נקודה אחרונה מעניינת שאני שומע מבני הנוער המוכשרים והמצוינים – הם קוראים לנו כהורים ולכם כמחוקקים, לפקח עליהם.

מוטי אמיתי: אני מופתע לחלוטין לשמוע את זה.

מוטי אמיתי: הם אומרים לנו ולכם לפקח עליהם ולהראות להם איך הם יכולים לשמור על עצמם.

מוטי אמיתי: הם מציגים את זה בצורה של הורים ושל חינוך הורים, אבל אני לא חושב שבדיוק לכך הכוונה, וצריך לתת על זה את הדעת.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

ניר פסי: אדוני היושב ראש, יש כאן שני נציגים מלשכת המסחר.

אופיר אקוניס: אנחנו קצרים בזמן, אז משפט אחד.

ניר פסי: כמומחה לאבטחת מידע בתחום שבו אני עוסק , ועיקר פעולתי הוא בנושא של חקירות עבירות מידע לחברות מסחריות בארץ.

ניר פסי: אני רק רוצה לומר נקודה אחת שהיא למעשה התיזה מבחינת חברות הסרטים בישראל, שניתן לפתור את נושא התכנים הבעייתיים ברשת באמצעות הטלת חובה מספקי הגישה לפעול באופן של גילוי מידע והסרת הלוט מעל אתרים שבהם מתרחשת פעילות פוגענית, ולפעול למען מניעת הגישה לאתר שהאלמוניות שבו היא עיקר פעולתו.

ניר פסי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אנחנו ממש חייבים להתכנס לסיום הישיבה.

אופיר אקוניס: יש פה עוד שני תלמידים מבית הספר תורה ומדע שביקשו לדבר, יהודה סנדר ואשר אלטמן.

אופיר אקוניס: אחר כך עטאללה מנסור ביקש לשאול שאלה את אנשי מייקרוסופט.

אופיר אקוניס: אשר, בבקשה.

אשר אלטמן: הרבה אנשים הפנו את האחריות ללב החינוך, כך שבלי חינוך אי אפשר יהיה לעצור את התופעה.

אשר אלטמן: אבל אני לא בטוח שהחינוך הוא הדרך שאפשר לפתור את זה.

אשר אלטמן: אומרים שממוצע ציוני הבגרויות רעים ומשרד החינוך כושל, וכשזה מגיע לאינטרנט זורקים על משרד החינוך לעשות את העבודה, וככה פותרים את הבעיה, הכול בסדר.

אשר אלטמן: זה נראה קצת תמוה.

אשר אלטמן: גם להגיד שחינוך זאת הדרך לפתור את זה – מי שגולש באינטרנט יום-יום יכול לראות שפרסומות קופצות על המסך גם אם רוצים או לא רוצים.

אשר אלטמן: לפי הנתונים כאן, הילדים נפגעים גם אם לא רצו את זה.

אשר אלטמן: הפנו את האחריות להורים, אבל לא כל הורה הוא חבר כנסת שצריך להתעסק בנושא האינטרנט יום-יום.

אשר אלטמן: הרבה הורים לא יודעים מה זה אינטרנט, ואיך משתמשים.

אשר אלטמן: גם הפער שחברי הכנסת הציגו אותו בין הנוער לבין ההורים הוא גדול, ואי אפשר לצפות מההורים שיוכלו לפקח על דבר שאין להם בו יד ורגל.

אשר אלטמן: זה נראה לי קצת קשה.

אשר אלטמן: לכן הדרך שצריכה להיות היא סינון על-ידי המדינה.

אשר אלטמן: בתחילת הוועדה קראת ל-60% מבני הנוער בגילאים 18-9 חשופים לפורנוגרפיה, 45% חשופים לתמונות זוועה, ואחרי שאתה קורה דברים כאלה נוראים אתה מתגאה בשם מדינת ישראל על כך שחופש הביטוי נשמע פה בצורה כל כך יפה, וכל הכבוד למדינת ישראל שהיא לא מספיק דמוקרטיה מתגוננת.

אשר אלטמן: איך אפשר להגיד את זה?

אשר אלטמן: יש פה סתירה בדבריך, נראה לי.

אשר אלטמן: זה גם לא תקדים כל כך גדול להיכנס לחופש הביטוי.

אשר אלטמן: אם ניתן דוגמה קיצונית שמישהו יפתח אתר למפלגה ניאו-נאצית במדינה - -

אופיר אקוניס: זה ברור.

אשר אלטמן: - - ברור שיסגרו אותו.

אשר אלטמן: זה לא תקדים, יש מקום לצנזר.

אופיר אקוניס: כי יש חוקים שאוסרים הסתה לגזענות.

אופיר אקוניס: היועצת המשפטית של משרד התקשורת אמרה את זה בצורה מאוד ברורה.

ליאת גלזר: פורנוגרפיה להבדיל מפדופיליה שנצרכת על-ידי בגירים היא חוקית.

ליאת גלזר: אף בית המשפט העליון שלנו הכיר בכך שהזכות לצרוך פורנוגרפיה על-ידי בגירים היא חלק מזכותו של הפרט לחופש ביטוי.

אופיר אקוניס: הוא לא דיבר על בגירים, הוא דיבר על בני נוער.

אופיר אקוניס: אנחנו בדיון על בני נוער.

אופיר אקוניס: יהודה סנדר, בבקשה.

יהודה סנדר: דיברו פה הרבה על כך שלא יודעים מה הדרך לפתרון ואיך למנוע את זה.

יהודה סנדר: הפתרון צריך להיות שילוב של הכול: לשים את המחשב בסלון וגם שההורים יקבלו הכשרה לשוחח עם הילדים.

יהודה סנדר: אבל לאחרונה היו סרטונים בספורט 5 וב-YNET שכדי להיכנס אליהם יש שאלונים: האם אתה זכר, נקבה ומה טווח הגילאים.

יהודה סנדר: אז תהיה ועדה לכל מגזר שתקבע מה מותר ומה אסור, ויגידו לך מה לבחור בגלישה באינטרנט.

אופיר אקוניס: מי היה בוועדה?

יהודה סנדר: אני בראש.

אופיר אקוניס: אתה ממנה ועדה שאתה ממנה בה את עצמך ליושב ראש.

אופיר אקוניס: זאת הוועדה הכי טובה.

לאה ורון: הוא גם יודע מה תהיינה ההחלטות שלו.

יהודה סנדר: - - -

אופיר אקוניס: זה רעיון, תודה.

אופיר אקוניס: יהונתן קלינגר, בבקשה.

יהונתן קלינגר: שלום רב.

יהונתן קלינגר: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות ותשובות שעלו כאן.

יהונתן קלינגר: כשאנחנו מדברים על סינון של תכנים בלתי הולמים לילדים אנחנו משתמשים במילה "בלתי הולמים" כי חלק מהתכנים האלה חוקיים לילדים, וחלק מהתכנים חוקיים לכולם.

יהונתן קלינגר: לכן ההולמות נקבעת בדרך כלל על-ידי הסביבה המחנכת: ההורה, בית הספר וכדומה.

יהונתן קלינגר: לכן אינטרנט רימון הוא דוגמה מצוין לאנשים שמאמינים בצורה שאינטרנט רימון מאמין- -

לאה ורון: אני מציעה לומר "לפנות לסינון" כי אין הכוונה של הוועדה לקבל תוכנה זו או אחרת.

יהונתן קלינגר: אני אתן עוד כמה דוגמאות.

יהונתן קלינגר: יש תוכנות שמאפשרות להורים לבחור את רמת הסינון ואת סוג הסינון, ויש תוכנות שמאפשרות סינון גורף.

יהונתן קלינגר: כשמדובר על חקיקה המחוקק לא יכול לקבוע עבור הציבור מה הולם עבורו.

יהונתן קלינגר: יש ציבורים שדברים מסוימים הולמים להם, ויש ציבורים אחרים שרואים תמונה של אישה, וכבר לא מוכנים שהדבר יפורסם.

יהונתן קלינגר: אם אנחנו רוצים לאפשר לכל ציבור לקבוע את הזכות הזאת אנחנו צריכים לתת להם את זה.

יהונתן קלינגר: מעבר לזה, טכנולוגיה לא יכולה להביא הקשר אמנותי, ערך אמנותי, ערך חינוכי וכדומה.

יהונתן קלינגר: גם אם יפותח האלגוריתם שיודע לזהות עירום בתמונות הוא עדיין לא יוכל לדעת אם מדובר על תמונה עם ערך אמנותי אם מדובר על פורנוגרפיה, אם מדובר על ביקורת או אם מדובר על אלימות או ביקורת על אלימות.

יהונתן קלינגר: צריך לקחת את העניין הזה בהקשר ולהבין שהטכנולוגיה היא כלי שאנחנו משתמשים בו ולא צריך להשתמש בו כדי שהוא ישלוט בנו.

יהונתן קלינגר: במסגרת עמותת אשנ"ב, איגוד האינטרנט ועוד גופים, מפעילים תוכניות חינוך.

יהונתן קלינגר: אני מלמד הורים ותלמידים; אני בא לבתי ספר, אני מרצה שם, ואנשים אחרים מרצים ומסבירים להורים.

יהונתן קלינגר: הבעיה היא הנכונות של הורים להגיע בדרך כלל.

יהונתן קלינגר: הרבה פעמים עמדנו מול 5-4 הורים שבכלל לא באו להקשיב, לא התעניינו.

יהונתן קלינגר: ההמלצה שלי לבתי ספר כשאני מלמד מורים היא שהם צריכים לעזור לנו כי אנחנו רוצים לעזור להם.

יהונתן קלינגר: יש קמפיין safe.org.il של איגוד האינטרנט, וביום הלאומי לאינטרנט יש חברות רבות שעוזרות ותורמות.

יהונתן קלינגר: הבעיה היא שככל שאנחנו מדברים על הגבלות על תכנים, ולא משנה אם זה זכויות יוצרים או הגבלות שקשורות לפורנוגרפיה או הגבלות אחרות אנחנו לא יכולים לדבר על חסימה, אלא על אכיפה.

יהונתן קלינגר: זה אומר שאם יש מישהו שעובר על החוק המשטרה צריכה לעשות את העבודה שלה ולעצור אותו, ולא להשאיר את זה לגורמים עם אינטרסים כלכליים.

יהונתן קלינגר: כמו שאתם יכולים לראות, כשגורם עם אינטרס כלכלי, כמו ספקית אינטרנט, צריך להחליט איך הוא מעצב את התכנים אז פתאום הוא חוסם את סקייפ כי לחסום את סקייפ זה כלכלי; ואחרי זה הוא חוסם את ביטורנט כי זה שיתוף קבצים וזה עולה לא על התעבורה.

יהונתן קלינגר: הוא בכלל לא מתייחס לשאלה אם התוכן שם חוקי או לא.

יהונתן קלינגר: אם הוא ייכנס לשאלה הזאת הוא צריך להאזין לתעבורה ולפגוע בה ובפרטיות של אנשים.

יהונתן קלינגר: כלומר אם אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שכמו שספקית טלפון לא יכולה לאסור עליי לדבר בטלפון עם מישהו אחר, ולדבר רעות עליו, גם ספקית האינטרנט צריכה להישאר ניטראלית, אבל כשהיא נשארת ניטראלית היא צריכה לסייע במסגרת החוק, אם יש צו בית משפט, לחשוף מישהו מאחורי כתובת ולעזור לגורמים שמעוניינים באכיפה שלה חוק.

יהונתן קלינגר: כל זה צריך לבוא יחד עם הדרכה וחינוך, ובלי העזרה של הילדים לשכנע את ההורים שלהם לבוא ולהקשיב אנחנו לא נצליח.

יהונתן קלינגר: אני קורא פה לילדים: אם אתם אומרים שלא קיבלתם הדרכות יש איגוד האינטרנט, יש עמותת אשנ"ב, ויש עוד גופים שיסמכו לבוא ולהרצות.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אבי גור, ועד ההורים הארצי.

אבי גור: ילדים עד גיל 18 הם בחסות ההורים.

אבי גור: זאת אומרת שכל נזק שנגרם לבית הוא באחריות ההורים.

אבי גור: מצד שני יש בעיה קשה שלילדים נגרמים נזקים קשים עקב החשיפה שלהם לחומרים כאלה.

אבי גור: גם בשנה שעברה היה דיון בוועדת הכלכלה וגם בשנם קודמות.

אבי גור: יש היום סינון, יש היום צנזורה באתרי אינטרנט, במיוחד בצ'אטים, כדי לא לחשוף את הילדים לתכנים.

אבי גור: יש היום ביקורת ובקרה של האתרים עצמם.

אבי גור: אבל הגיע הזמן, כמו שאמרת, כפי שנחשף היום על-ידי התלמיד הזה, שיהיה שוויון, וכל תלמיד במדינת ישראל יקבל שיעור חובה ממשרד החינוך איך להשתמש באינטרנט.

אופיר אקוניס: יונתן מעירוני ד' סיפר לנו שהוא לא נתקל בזה.

אופיר אקוניס: מישהו היה בשיעור הדרכה כזה?

קריאה: בכיתה ד'.

אופיר אקוניס: בכיתה ד'?

אופיר אקוניס: תודות להערתך, יונתן, אנחנו הבנו שהרעיון לקיים את זה בצורה וולונטרית הוא רעיון שלא בא לידי ביטוי.

אופיר אקוניס: לכן צריך להכניס את זה למערכת החינוך בצורה יותר ברורה, כמו למשל ימים לציון אירועים לפטירתם של אישים דגולים או נושאים חשובים שעל סדר היום הלאומי.

אופיר אקוניס: זה ודאי על סדר היום הלאומי.

אבי גור: צריך גם להקשיב לא רק ליונתן, אלא גם למנהלת שאין כרגע שום הכוונה.

אבי גור: אין מסגרת- -

לאה ורון: זה כבר נאמר.

אבי גור: חשוב לנו עוד כהורים שתדעו שכל הנושא של "איך להשתמש באינטרנט" הוא קל מאוד.

אבי גור: אתם יכולים להיכנס לאתר שלנו: latalmid.net.

אבי גור: יש לנו שיתוף פעולה עם מייקרוסופט, והיום יש אפשרות של בקרה אפילו לתלמיד עצמו.

אבי גור: יש תוכנות פשוטות שמצלמות את המסך כל הזמן.

אבי גור: אפילו אם יש תקלה במחשב אתה יכול לחזור אחורה ולראות מהי התקלה.

אבי גור: באותה מידה ההורים יכולים לראות מי גלש, לאן גלש – כל הדברים האלה כבר מסודרים, רק צריך דבר אחד: שהרגולטור יתחיל להיכנס לתמונה, שתוקם רשות.

אבי גור: היום הילדים צופים באינטרנט לא פחות מאשר בטלוויזיה.

אבי גור: היום הם מגיעים לבית הספר ל-6 שעות ובאינטרנט אם נמצאים 4-3 שעות.

אבי גור: זה גורם חינוכי שהרגולטור, קרי הממשלה, צריך להיכנס לתחום הזה.

אבי גור: כמו שאמרה נציגת המועצה לשלום הילד, חשוב לנו שגם הגופים החוקיים – המשטרה ומשרד המשפטים – יסייעו לנו, כי למעשה נכנסים לנו לבית היום, ופדופילים מגיעים לביקורים בזמן שההורים לא נמצאים בגלל הקשר הזה.

אבי גור: יש גם חשיבות שיהיה מדד בינלאומי, זאת אומרת שהרשות שתוקם יהיו לה מדדים, כך שישראל תהיה בין 10 המדינות הטובות בעולם בתחום הזה, שתהיה פחות פשיעה באינטרנט מאשר יש היום.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: עטאללה מנסור, רצית קודם לשאול את נציגת מייקרוסופט שאלה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

עטאללה מנסור: אנחנו מייצגים את בני הנוער בישראל, ואני רוצה לשאול שאלה כבן נוער.

עטאללה מנסור: יש משל בערבית שאומר שיש בין מה שמותר לבין מה שאסור, קש קטן.

עטאללה מנסור: קשה להפריד בין מה שמותר לבין מה שאסור.

עטאללה מנסור: לדעתי, כל מי שיושב פה עכשיו נחשף לפייסבוק.

עטאללה מנסור: פייסבוק זה כמו עולם ומלואו.

עטאללה מנסור: ביום אחד מורידים מיליון תמונות ואלף סרטי וידיאו, וקשה להפריד בין מה שמותר לבין מה שאסור.

עטאללה מנסור: תוכנה כמו שהצעתם יכולה לפגוע בחופש הפרטיות.

עטאללה מנסור: יש דברים שאסור לקטינים להיכנס אליהם, אבל יש גם הרבה דברים שאני לא רוצה שההורים שלי יראו; הם לא דברים אסורים, אבל אני לא רוצה ששאר העולם יראה מה אני עושה במחשב שלי כשאני יושב בחדר שלי.

אורלי פרידמן מרטון: אני אנסה להתחבר למה שאמר נציג עמותת אשנ"ב שאני מסכימה איתו לחלוטין.

אורלי פרידמן מרטון: פה יש מבחן של מה הולם ומה לא הולם.

אורלי פרידמן מרטון: יכול להיות שבשבילך יש בבית דברים הולמים, ובשבילי בבית יש דברים לא הולמים.

אורלי פרידמן מרטון: לכן דווקא המקום של התוכנה שהיא תוכנת מחשב פרטית או תוכנה מספק האינטרנט הפרטי שאתה ובני משפחתך מגדירים בעצמכם מה ראוי ומה לא ראוי, מה הולם ומה לא הולם את התרבות שלכם, את כללי ההתנהגות שלכם, את החוקים של הבית שלכם – זאת הדרך הכי נכונה והכי ראויה.

עטאללה מנסור: איך אתם יכולים להפריד?

עטאללה מנסור: אני לא רוצה לראות תמונות מסוימות, אבל אחרות- -

אורלי פרידמן מרטון: אתה תגדיר מינוחים של טרור, מינוחים של פורנוגרפיה.

אורלי פרידמן מרטון: יכול להיות שהוריך ואתה תקיימו דיון, ותחליטו שהאינטרנט יהיה זמין לגלישה רק 4 שעות ביום ולא 24 שעות ביום.

אורלי פרידמן מרטון: יכול להיות שתחליטו שמכיוון שאתה בן 16 הוא לא יהיה פתוח למשחקים מעל גיל 16.

אורלי פרידמן מרטון: יכולות להיות הרבה מאוד הגדרות, וזה שיג ושיח שצריך להתנהל בתוך הבית.

אורלי פרידמן מרטון: יש כלים, וגם במחשב הפרטי וגם אצל ספק האינטרנט שהם וולונטריים היום, מחייבים אותך ואת הוריך לנקוט פעילות, לקבל החלטה, לעשות מעשה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

קריאה: זה חינם?

אורלי פרידמן מרטון: כן.

אורלי פרידמן מרטון: זה בתוך מערכת - - -

קריאה: זה לא חינם.

אופיר אקוניס: הוא שואל אם זה חינם.

אורלי פרידמן מרטון: במערכת ההפעלה זה קיים כנתון.

אבי גור: תיכנס לאתר latalmid.net.

אבי גור: יש לך כל ההנחיות על כל התוכנות.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: מעיין סגל, בבקשה.

אופיר אקוניס: מייצגת את הקהילה הדתית הפלורליסטית בירושלים.

מעין סגל: בית ספר רעות.

מעין סגל: כשמדברים על חינוך ועל אכיפה של משהו זה לא יכול להיות בו זמנית – זה צריך להיות או זה אחרי זה או בנפרד.

מעין סגל: כי שתי מחשבות כאלה חזקות באותה תודעה, זה לא מחזיק.

אופיר אקוניס: מה את מציעה?

מעין סגל: אני מציעה שתהיה צנזורה מוחלטת לטווח הקצר של תכנים מסוימים: פורנוגרפיה, אלימות והימורים.

מעין סגל: כי זה מדהים שיש בן 11 יודע לשחק היום פוקר.

מעין סגל: זה דבר שעד לפני 10 שנים לא היית מאמין בכלל.

יהונתן קלינגר: הוא משלם בכרטיס אשראי.

מעין סגל: אני לא יודעת מה הוא עושה עם כרטיס האשראי של ההורים שלו, שזה גם כן הזוי לחלוטין.

מעין סגל: צריך לעשות צנזורה מוחלטת לטווח הקצר.

אופיר אקוניס: עד להסדרה.

מעין סגל: עד להסדרה.

מעין סגל: אז התכנים החינוכיים שכולם דיברו עליהם פה, יוכלו לחלחל יותר טוב כי עכשיו אתה יודע מה אסור.

מעין סגל: אז עכשיו בוא נלמד אותך מה מותר.

אופיר אקוניס: מעניין מאוד.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: מיטל שוורץ, איגוד האינטרנט.

מיטל שוורץ: אני רוצה להתחבר לדברים שמנכ"ל משרד התקשורת אמר קודם.

מיטל שוורץ: הוא תיאר את שיתוף הפעולה בין משרד התקשורת לבין משרד החינוך.

מיטל שוורץ: אנחנו מאוד מברכים עליו, ואנחנו גם שותפים לו ברמה חלקית.

מיטל שוורץ: נערך קמפיין בנושא על-ידי איגוד האינטרנט לפני כשנה וחצי, ואפשר להשתמש בו גם ברמה הלאומית.

מיטל שוורץ: יש לאיגוד האינטרנט אתר אינטרנט בנושא safe.org.il.

מיטל שוורץ: שמכיל מידע גם לילדים מגיל 5, לבני נוער ולהורים ומורים.

מיטל שוורץ: יש שם המון מידע גם על תוכנות סינון להורים וגם על פעילויות לילדים, כולל סרטונים.

מיטל שוורץ: הכול מדבר ברמה של האוכלוסייה.

מיטל שוורץ: אפשר פשוט להתחבר בימים ולא- - - ולהשקיע יותר בחינוך.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: מנכ"ל משרד התקשורת, בבקשה.

עדן בר-טל: מהדברים הנכונים שהשמיעו כל הדוברים פה, הצעירים והמבוגרים כאחד, אפשר להגיד שהתבגרנו, התפקחנו.

עדן בר-טל: עמדות קיצוניות של כפייה טוטלית או של חופש טוטלי כבר לא רלוונטיות, וצריך להבין שיש לנו גם הזדמנות גדולה, אבל גם בעיה גדולה, וצריך להתמודד איתה.

עדן בר-טל: שאלת האחריות אינה נופלת כרגע על המדינה.

עדן בר-טל: קודם כול צריך להסתכל על אחריות ההורים ולכוון לשם.

עדן בר-טל: המדינה כמדינה לא צריכה להחליף את ההורים ככל שהם עסוקים וככל שהדור עבר מאנלוגי לדיגיטלי.

עדן בר-טל: אני אנחם אתכם, אנחנו משתמשים במחשבים אולי קצת פחות מכם, אבל בעבודה הרבה יותר מכם.

עדן בר-טל: אנחנו לא כל כך לא יודעים מה קורה במחשבים.

עדן בר-טל: מצד שני ההורים מאוד עסוקים, ולכן אחריות הורית ככלל מאפיל גם על העניין הזה.

עדן בר-טל: אבל זה לא אומר שאם ההורים לא מודעים או לא ממלאים את חלקם המדינה תיכנס ותהיה פטרנליסטית בגישה שלה, ותתחיל להכתיב ולהורות.

עדן בר-טל: עמדת המדינה כרגע בהמשך למדיניות שלא להתערב באופן ישיר בתכנים היא כן להתחיל לפעול.

עדן בר-טל: דיברתי על הפעילות שהתחילה על-ידי משרד התקשורת ומשרד החינוך.

עדן בר-טל: זאת פעילות שהיא רק בתחילתה.

עדן בר-טל: ארגון האינטרנט גם הוא היה נוכח בעניין הזה ומודע לעניין.

עדן בר-טל: הבעיה היא לא טכנולוגית בעיקרה, אלא עניין של מדיניות.

עדן בר-טל: מחירים של כפייה הם מחירים כבדים, ולכן צריך להשתמש באמצעים פחות רדיקליים, מה עוד שהגורמים האחראים צריכים להיות מודעים לאחריות שלהם.

עדן בר-טל: אנחנו צריכים לעזור להם להיות מודעים, לא לעזור להם לדעת מה זה אינטרנט כי אני חושב שהם מבינים, אלא לעזור להם בעניין המשמעות של חוסר האחריות שלהם בתחום האינטרנט.

עדן בר-טל: יצירת המודעות לבעיה היא דבר מאוד חשוב ומרכזי, וחשוב מאוד שכנסת ישראל מתכנסת ומעלה את הנושא הזה לדיון.

עדן בר-טל: רצוי שזה יקרה גם בתדירות שאיננה פעם בקדנציה.

עדן בר-טל: אף על פי שהקדנציות קצרות יחסית במדינת ישראל, עדיין רצוי שהנושא הזה יעלה.

עדן בר-טל: זאת חוליה מאוד חשובה בשרשרת להרים את נושא השימוש הנכון באינטרנט למודעות.

עדן בר-טל: האפשרות ליצור את המודעות אצל ההורים תייצר בגל שני חינוך כלפי הילדים.

עדן בר-טל: זהו מהלך סיזיפי ארוך, אבל אין פה תרון קל ומהיר.

עדן בר-טל: לכן אנחנו נמשיך בדרך הארוכה והמייגעת.

אבי גור: אבל צריך פתרון.

אופיר אקוניס: אני רוצה לשאול אתכם, וכל אחד ירים את ידו, ואנחנו נראה בלי לספור כרגע.

אופיר אקוניס: יש ישיבות שהן דקלרטיביות, ויש ישיבות שיש בהן הצבעה בסוף כאשר אנחנו מביאים הצעות חוק לקריאה ראשונה או מכינים אותן לשנייה ושלישית.

אופיר אקוניס: מי בעד חקיקת חוק שיחייב ספקיות תוכן לפתח אמצעי סינון ולהתריע על תכנים פוגעניים?

אופיר אקוניס: מי מתנגד?

אופיר אקוניס: מישהו נמנע?

אופיר אקוניס: בעד – רוב.

אופיר אקוניס: מתנגדים – 2.

אופיר אקוניס: אין נמנעים.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, ראינו לפי הרמת היד, שהתמיכה היא ברורה, ואנחנו נתייחס לזה בסיכום הדיון.

אופיר אקוניס: אנחנו מסכמים.

אופיר אקוניס: תודה לכל המשתתפים ולכל התלמידים, באמת דברים מרתקים.

אופיר אקוניס: אנחנו יודעים על כוחו האדיר של האינטרנט.

אופיר אקוניס: אנחנו מסיקים מה שכולנו פחות או יותר יודעים: הכלי הזה, אינטרנט, הוא לא כלי רגיל שניתן למנות לו מועצה מפקחת כמו לטלוויזיה ולרדיו.

אופיר אקוניס: במרבית מדינות העולם לא קיים סינון תכנים על-ידי המדינה, אלא בהסדרה.

אופיר אקוניס: אני גם אדבר עם שר החינוך, כמובן, אבל גם נציגי משרד החינוך יכולים להבין שחייבים להגביר את ההסברה והחינוך כדי להביא למודעות לסכנות לשימוש באינטרנט בקרב הילדים ובני הנוער.

אופיר אקוניס: מבחינת

אופיר אקוניס: כם הגענו למסקנה מאוד ברורה: מנהלת תיכון עירוני ד', הדבר לא יכול להיות וולונטרי.

אופיר אקוניס: הדבר חייב להיות הרבה יותר מתמשך ולא חד פעמי, כי יהיו כאן תלמידים שלא ראו אפילו פעם אחת – לא נראה לי שהתלמידים האלה הם מהמבריזים הגדולים משיעורים- -

נעמי טיסונה: הם אומרים, בכיתה ד'.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: הדבר הזה לא יכול להיות וולונטרי, אלא חייב להיות בתוך תוכנית הלימודים.

אופיר אקוניס: בעקבות ההצבעה שלכם אני מודיע שנקיים פה במהירות האפשרית דיון לחקיקה לקריאה ראשונה להסדרת אתרים פוגעניים ברשת האינטרנט ואפשרות הגנה מפניהם, על-פי הצעת החוק שהגיש חבר הכנסת מילר.

אופיר אקוניס: ועדת הכלכלה תגיש אותו לקריאה שנייה ושלישית.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אנחנו מתראים במליאה בשעה 16:00.