ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 138, 2010-01-13 09:30

זבולון אורלב: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, המציינת היום את יום הולדתו של אליעזר בן יהודה - 151 שנה?

זבולון אורלב: ראיתי את הפרוטוקולים הקודמים משנה שעברה.

זבולון אורלב: אנחנו מקדמים את פניו של שר החינוך והתרבות.

גדעון סער: עוד פעם אני אומר לך, שאני לא שר התרבות.

זבולון אורלב: קשה לי מאוד להוציא את זה מהשפה שלי.

זבולון אורלב: תשמע, זה הרגל של כל כך הרבה שנים, שר החינוך.

זבולון אורלב: אין לי שום דבר נגד לימור לבנת.

זבולון אורלב: בעקבות החלטתו של שר החינוך, ששנת הלימודים הקרובה, הבאה עלינו לטובה, תיוחד לשפה העברית, אומר מילות פתיחה קצרות.

זבולון אורלב: דומני שיש הסכמה רחבה, שאם יש סימני זהות לתרבות של עם, הרי שפה היא בוודאי אחד מהיסודות החשובים של אותם מרכיבים, ובוודאי בכל מה שקשור בעם היהודי העתיק וגם בשפתו העתיקה.

זבולון אורלב: השפה העברית היא בוודאי מהיסודות החשובים של תעודת הזהות של העם היהודי, ובתקופתנו החדשה השפה העברית היא בוודאי מסימניו הבולטים של חידוש הלאומיות היהודית כאן בארץ ישראל.

זבולון אורלב: אני יודע שבשנים האחרונות מתנהל מאבק עם מרכאות, בלי מרכאות, נגד הגלובליזציה, שמשתלטת גם על השפה העברית, וכמעט אתה לא מוצא שאדם יכול לדבר משפט שלם בעברית, מבלי שמשתרבבות לתוכו גם מילות לועזיות.

זבולון אורלב: לכשעצמי, אני חושב שהמאבק הזה הוא לא המאבק העיקרי, כדרכו של הרב קוק, שאמר שכדי להילחם ולהיאבק על דברים ראויים וטובים, לא צריך לקבול על הרעה, אלא להוסיף טובה, כלומר: במקום להתלונן ולקטר ולנסות לצמצם את אותו שימוש במילים לועזיות, אני חושב שהמאבק הנכון הוא פשוט להוסיף עברית.

זבולון אורלב: ככל שנגביר את לימודי השפה העברית, ככל שנגביר את ההבנה של השפה העברית, ככל שנדע לקרוא טוב יותר, ככל שהבנת השפה העברית תהיה טובה יותר, הרי שאנחנו נמצא את עצמנו במצב יותר טוב, וכמובן יצירת אווירה ואקלים.

זבולון אורלב: אמרתי ששפה היא יסוד התרבות, התרבות היא תרבות יהודית שלמה; קשה מאוד לנתק את השפה העברית מהמסורת שלנו, ממעגל החיים היהודי, מלוח השנה העברי.

זבולון אורלב: אגב, קיבלתי מכתב מרשות מקומית מאוד חשובה אתמול, שמבקשת להשתתף בישיבה שתתקיים היום, ה-13 בינואר, אין תאריך עברי.

זבולון אורלב: הם יושבים כאן, אינני מלבין פני אנשים ברבים, ולכן לא אומר באיזו רשות מדובר, אבל זה כבר הפך להיות כדבר שבשגרה, כלומר: לדעת שהשפה היא לא שפה טכנית, היא שפה של תרבות, והיא חלק ממסורת יהודית מאוד מאוד עתיקה, ומי שמתנתק מן המסורת, מידיעת המסורת, מהבנת המסורת, אולי גם אפילו מחלק משמירת המסורת, הרי אין לבוא אליו כל כך בטענות, שהוא גם לא שומר על המסורת שקשורה בשפה העברית.

זבולון אורלב: אדוני השר, אני מבין שעיקר ההחלטה שלך קשורה למערכת החינוך, אבל פה אני רוצה לחזור לשר החינוך והתרבות, ולומר שאתה צריך לראות את עצמך אחראי על השפה העברית לא רק במערכת החינוך, אלא בחברה הישראלית כולה, גם האקדמיה ללשון העברית מצויה תחת אחריותך.

גדעון סער: זה לא נכון.

זבולון אורלב: זה לא נכון, גם זה כבר עבר ממך?

גדעון סער: זה במשרד התרבות.

זבולון אורלב: זה גם במשרד התרבות?

זבולון אורלב: לאן הגענו.

רונית גדיש: תמיד.

זבולון אורלב: מה זה תמיד?

זבולון אורלב: אני "נולדתי" במשרד החינוך והתרבות, ושם היה משרד אחד ועם אחד ושפה אחת, ולא היו דברים אחדים.

זבולון אורלב: על כל פנים, אני חושב שבכל זאת שר החינוך – למרות שהאקדמיה לשפה העברית עברה למשרד התרבות, שהוא גם כל פעם נחלק לכמה משרדים: השנה הוא נחלק לשני משרדים, למדע לחוד ולתרבות וספורט לחוד - אגב, אני מכיר באופן אישי את זה שהציע את החלוקה, אני לא יודע למה הוא מחייך.

זבולון אורלב: אגב, משרד התרבות והספורט לא מצא לנכון לשלוח נציגים לישיבה הזאת, משום מה.

זבולון אורלב: אולי האקדמיה מייצגת גם אותו, אינני יודע...

גדעון סער: זה חבל.

זבולון אורלב: נכון, חבל מאוד.

זבולון אורלב: אנחנו פנינו אליהם, ולצערי, הם לא מצאו לנכון לשלוח נציגים.

זבולון אורלב: על כל פנים, ברור שעיקר העניין הוא מערכת החינוך.

זבולון אורלב: אדוני השר, אתה בוודאי יודע שתלמידי ישראל מחויבים אך ורק בשתי יחידות חובה בבחינות הבגרות.

זבולון אורלב: למרות שבחינות הבגרות זה לא חזות הכל, אבל הן משקפות את המשקל שהמשרד נותן לשפה העברית, וועדת החינוך לדורותיה פנתה כמה וכמה פעמים על מנת לשקול להוסיף עוד יחידת חובה אחת, כי יחידה אחת מוקדשת לדקדוקי הלשון, לדקדוקי הדקדוק, שהסופר שלו כבר אמר כמה מילות גנות לגבי הדקדוקים האלה, ויחידה אחרת מוקדשת לחיבור – לא כך?

קריאה: כבר לא.

זבולון אורלב: כבר לא - אז אני אשמח להתעדכן, כך הייתה ידיעתי מהעבר.

זבולון אורלב: אני חושב שתגבור של יחידה אחת, שאני מודע למשמעות שלה ולהשלכות התקציביות וכדומה, אבל מאחר שזה גם משתלב ביעד שהצגת בסוגייה הערכית - ואין ספק שהשפה היא חלק מהמאבק המאוד צודק שלך להנחלת הערכים היהודיים, הציוניים הערכיים - אני חושב שראוי מאוד לשקול זאת.

זבולון אורלב: עוד הערה אחת, שאני אשמח גם אם תעלה כאן בדיון – כידוע היום, נדמה לי שברוב בתי הספר, ותקנו אותי אם זה לא נכון, נבחנים בכיתה י' בחינת בגרות בשפה העברית.

מזל שיניאק: לא רק, גם בי"א.

זבולון אורלב: אבל חלק נבחנים בכיתה י', ואז יוצא שבשנתיים האחרונות שהתלמיד ממלא את חוק לימודיו, הוא לא לומד את אותה תוכנית שהוא נבחן עליה בכיתה י', כלומר: יש כאן איזו החמצה של שנתיים לימוד השפה העברית, ואנחנו יודעים לאחר מכן, שהוא נפרד מבית הספר, הסיכוי שהוא ילמד לימוד שיטתי מסודר עם מורים מקצועיים שואף לאפס.

זבולון אורלב: אגב, התוצאות שלנו בבחינות הבנת הנקרא במבחנים הבין-לאומיים ידועים לשר, אבל צריך להזכיר אותם בהקשר הזה.

זבולון אורלב: בשני המבחנים הבין-לאומיים קיבלנו תוצאות מבישות בשפה העברית.

מזל שיניאק: לא, רק בפיזה, בפירלס לא.

גדעון סער: תאמין לי, אני זוכר מקום 11 בפירלס ב-2006 מגזר דוברי עברית – מתחיל במקום כללי 29, מקום 40 המגזר הערבי, מתוך 45, אתה לא צריך בכלל לפתוח דפים, אני אגיד לך ישר.

זבולון אורלב: יכול להיות שאתה דורש את זה לשבח, אני דורש את זה לגנאי.

גדעון סער: מקום 11 – ותראה את מי אנחנו מקדימים – אין דבר שאנחנו נמצאים בו במקום 11 בשכבת גיל הזאת, בשכבת גיל היותר גבוהה נדמה לי שההישגים כבר ירדו.

גדעון סער: בוא נגיד, הלוואי שנהיה במקום הזה – נדמה לי מעל לאנגליה, מעל להרבה מדינות אחרות.

גדעון סער: במקרה זאת איזושהי נקודת אור.

זבולון אורלב: אני אראה בכך נחמה פורתא.

גדעון סער: התוצאות ככלל לא טובות.

זבולון אורלב: אבל במבחני פיזה התוצאות הן מקום 29 ב-2002, מקום 31 ב-2006, מתוך 40 מדינות.

גדעון סער: אדוני היושב ראש, אתה צריך לדעת - ואני אתייחס לזה אחרי זה - שכשמדובר על שפת אם, זה המגזר הערבי והמגזר היהודי ביחד.

זבולון אורלב: נכון, אני לא רציתי להיכנס לעומק על הפערים שהתגלו.

גדעון סער: אנחנו מדברים היום על השפה העברית.

זבולון אורלב: מדובר פה בממוצע, ואני מודע היטב לפערים ולקיטוב שיש בתוצאות בין סקטורים שונים של תלמידי ישראל.

זבולון אורלב: חלק מהאתוס הציוני של מדינת ישראל כמדינה קולטת עלייה היה באמת הסוגייה הזאת של העברית, וכולנו זוכרים גם את ההחלטה של בן-גוריון, שתהיינה גם מורות חיילות בעיקר לשפה העברית.

זבולון אורלב: מה שקרה בשנתיים, שלוש השנים האחרונות, קודם תקופתך, זה שלמעשה הוראת השפה העברית למבוגרים כמעט נמחקה מהמפה, פשוט כמעט נמחקה מהמפה.

זבולון אורלב: עולה חדש שמגיע היום, תבחר מועצה מקומית בישראל, תבחר – לאיפה אתה נוסע מפה?

זבולון אורלב: לצפון.

אבשלום קור: לכברי.

זבולון אורלב: לכברי.

זבולון אורלב: מה המועצה המקומית הכי קרובה לכברי?

זבולון אורלב: נהריה, היא עיר – לא חשוב, עיר.

זבולון אורלב: מגיע עולה חדש, נחת אתמול והגיע לנהריה והוא רוצה ללמוד את השפה העברית.

זבולון אורלב: עד שהוא יתחיל ללמוד את השפה העברית, כנראה יעברו חודשים ארוכים, כי הוא צריך להמתין שתהיה קבוצה של עולים, כשכמעט לא תהיה כזאת קבוצה בנהריה, מה שלא היה בעבר, כלומר: הגדילו מאוד את גודל הקבוצה שעבורה פותחים אולפן והאולפן מתקצר, ובכלל כל העניין הזה נזרק ממשרד החינוך, לא התרבות, ועבר למשרד לגמלאים.

זבולון אורלב: תכין כמה בדיחות על זה...

זבולון אורלב: אני חושב שקרה פה מעשה מאוד מאוד לא ראוי, בממשלה הקודמת אני מדגיש, מסיבות כאלה ואחרות, וגם פה ועדת החינוך והתרבות – ואני חושב שגם השתתפת - -

גדעון סער: ועוד איך, השתתפתי.

זבולון אורלב: - - זעקה זעקה גדולה ומרה, ואחד המפעלים הציוניים, בעיניי הבסיסיים ביותר, והזכות של אדם לא רק לעלות בתוקף חוק השבות, אלא ללמוד את השפה העברית - שוללים מעולים את הזכות הבסיסית הזאת ללמוד עברית.

זבולון אורלב: אני הולך להזמין מחקר במרכז המידע והמחקר, לדעת מה קרה עם זה, כמה עולים היום לא לומדים עברית לאחר שמגיעים ארצה, בגלל המחסור באולפנים.

זבולון אורלב: אני חושב שזאת בושה לשפה העברית, אני חושב שזאת בושה לחברה הישראלית, ובוודאי שאסור להשלים עם הנושא הזה.

זבולון אורלב: זה מעל ומעבר לאחריות הישירה של שר החינוך הנוכחי, אבל ראוי מאוד לדבר על זה, ובכל זאת השר מייצג את הממשלה – לשקול איך ניתן להחזיר את הגלגל אחורנית ולחדש את השפה.

זבולון אורלב: אגב, אני בזמנו הצעתי הצעת חוק, שיהיה לימוד חינם של השפה העברית גם למבוגרים, כלומר: אזרח ישראלי שרוצה לשפר את שפתו העברית, יוכל לעשות את זה ללא תשלום.

זבולון אורלב: זה דבר אלמנטרי.

זבולון אורלב: לצערי, בשתי כנסות שניסיתי, בחמש-עשרה ובשבע-עשרה, זה לא עלה בידי.

זבולון אורלב: הפעם כבר אפילו לא הגשתי הצעת חוק, כי אמרתי שאחרי שחיסלו את האולפנים, אני אהיה דון קישוט אם אני אגיש כזאת הצעת חוק.

זבולון אורלב: אבל צריך לדבר על הנושא הזה.

זבולון אורלב: על כל פנים, אני רוצה לברך את שר החינוך, שהוא קיבל בעיניי החלטה מאוד ראויה באשר להקדשת שנת הלימודים הבאה ללימודי השפה, שפת האם, השפה העברית, ואני מתכבד להעביר לך את רשות הדיבור.

גדעון סער: תודה, אדוני היושב ראש.

גדעון סער: קודם כל, יישר כוח על החלטתך לקיים דיון בוועדה בנושא החשוב הזה של השפה העברית, רק צר לי שלא הגיעו חברי כנסת לדיון החשוב הזה.

גדעון סער: זה מצער וזה גם לא מובן.

גדעון סער: אני רוצה להציג בכמה מילים את הנושאים המרכזיים ואת התפיסה המרכזית בכל מה שנוגע לשפה העברית, ובצדק גרסת שזה לא רק ההיבט הלימודי במובן הצר.

גדעון סער: שפה זה תרבות, זה בעצם הבסיס של כל תרבות, ומה שקורה לנו כחברה בהקשר הזה הוא דבר מאוד כואב, מאוד עצוב.

גדעון סער: בכל הרבדים של החברה, בכל השכבות של החברה, אנחנו מרגישים הידלדלות של השפה, גם ביטוי בעל פה, גם ביטוי בכתב, שפה מדוברת.

גדעון סער: אתה הולך לקניון, אתה לא יכול למצוא שלט בעברית.

גדעון סער: אם אתה מוצא שלט בעברית, אז כתובה בעברית מילה לועזית, וזה דבר מאוד מרכזי.

גדעון סער: ההבנה של הנושא הזה לעומק היא דבר מאוד מרכזי מבחינתנו.

גדעון סער: לפני שאני נכנס לעניין, אני רוצה לדבר על דבר שאתמול היה קצת בכותרות, ואפילו היום הוא קצת בכותרות ודווח בצורה שאין לה קשר למציאות, וזה ההנחיה שנתנו למוסדות החינוך להשמיע שירים בעברית.

גדעון סער: אני קורא עיתון, ואני לא מוצא שום קשר למציאות, "אך ורק בעברית", כאילו יש איזה איסור להשמיע משהו בלועזית.

גדעון סער: כבר מגיעים למגזר הערבי, כשבכלל ההנחיה לא התייחסה למגזר הערבי, פשוט לא יאומן.

גדעון סער: לפני שאני אסביר את העניין, אני רוצה לומר קודם כל שכל המכתב שהנחה את המערכת הוא מכתב בן 30 מילים בסך הכול, כולל ה"שלום רב", ולכן אני אקרא את כולו, כדי שקודם כל נדע על מה מדובר.

גדעון סער: על המכתב חתום מנכ"ל משרד החינוך, שכותב כך: שר החינוך ואנוכי רואים חשיבות רבה בהשמעת שירים ישראליים במוסדות החינוך.

גדעון סער: אבקשכם לעודד את מוסדות החינוך, גני הילדים ובתי הספר לרכוש קלטות של שירים ישראליים ולהשמיעם בכל הזדמנות.

גדעון סער: אין "אך ורק", אין איסורים, יש דבר שאנחנו מאמינים - שיש פה שירה ישראלית ויש פה תרבות ישראל ותרבות בעברית, שצריך לעודד אותה, ולמה בגן ילדים אין מספיק שירים בעברית בכל הסגנונות המוסיקליים, שאי אפשר לשמוע?

גדעון סער: ואיך אנחנו חושבים שנשמר את התרבות ואת אוצרות התרבות שלנו כחברה וכעם, אם אנחנו לא ננחיל את זה לדור הבא?

גדעון סער: הרי צריך להבין, שהתרבות, או העידן הגלובאלי, הוא עידן שבו התרבויות והשפות החלשות הן במצב קשה ביותר.

גדעון סער: אתה לא צריך היום לעודד משהו אחר, כי הציבור, הנוער חשוף באמצעות הטלוויזיה לכל מה שקורה ובוודאי לתרבות הדומיננטית בעולם המערבי, שהיא תרבות דוברת אנגלית, וזה דבר שהוא תמיד קיים.

גדעון סער: אבל אם אתה רוצה לשמר את התרבות, אם אתה רוצה שבכלל יכירו את השירים האלה - יש שירים נהדרים, שאתה יודע שאם זה לא יום הזיכרון או אירוע דומה, הם לא יושמעו.

גדעון סער: וכמובן אינני נכנס לנושא של סגנונות איזה שירים, איזה משוררים.

גדעון סער: דווקא למוסיקה הישראלית העכשווית יתרון גדול, שבאופן יחסי לתרבויות אחרות, יש הלחנה של משוררים ישראלים, אפילו כבר של משוררי העת העתיקה במוסיקה פופולארית, ואני רואה בזה הזדמנות מאוד גדולה שאפשר לעשות בה שימוש, אבל אני רוצה לומר בצורה ברורה בהקשר הזה, שהמטרה והתוכן של ההנחיה הם לעודד – בכלל, תרבות זה לא נושא של כפייה, אי אפשר לכפות תרבות, אפילו לא את התרבות שלך, אתה לא יכול לכפות, אבל קודם כל הבסיס לזה, אדוני היושב ראש, זה מודעות, זה לראות מה קורה לנו.

גדעון סער: ולכן אני בהחלט מתכוון לעקוב אחרי הנושא הזה ולדבר על זה גם עם מועצות התלמידים, שיש לי איתן דיאלוג בכל נושא.

גדעון סער: בסך הכל זה יהיה דבר גדול, אם אנחנו נצליח לחזק את התרבות שלנו באמצעות מערכת החינוך, ואני מרים את הכפפה לכיוון שהצגת בתחילת דבריך.

גדעון סער: עכשיו אנחנו נמצאים, אדוני היושב ראש, בשני מהלכים עיקריים: אחד – התחלנו בו השנה, ואנחנו כבר באמצעו.

גדעון סער: אני תשעה חודשים וחצי בלבד במשרד.

גדעון סער: אני רוצה להגיד שבהרבה מאוד נושאים, כולל בנושא הזה, אנחנו בביצוע של תוכנית יישום לתוכנית שהצגנו בפני הוועדה הזאת בסוף חודש אוגוסט.

גדעון סער: בהקשר של שנת הלימודים הנוכחית, שנת הלימודים תש"ע, מדובר על תגבור משמעותי בלימודי השפה העברית.

גדעון סער: זה יוצג מבחינת פרטים בבתי הספר היסודיים ובחטיבות הביניים בהיקף מאוד משמעותי, ואלה שני צמתים מאוד חשובים: אחד שמלימוד הקריאה עוברים לתחילת הלימוד באמצעות קריאה, והשני תחילת חטיבת הביניים, שזה כפי שאתה יודע, אדוני היושב ראש, צומת מאוד קשה.

גדעון סער: זה גם כמובן קשור לעניין תקציבי.

גדעון סער: במסגרת הסיכום התקציבי, היו לנו המשאבים להתחיל בתוכנית הזאת.

גדעון סער: אנחנו רוצים להרחיב את זה לכיתוב ד'-ח', זאת אומרת: שתהיה תוכנית צומחת בשנת הלימודים תשע"א, ומעבר ליותר שעות לימוד עברית, יש פה גם שיטות חדשות מבחינת הצבת היעדים מה כל ילד צריך לדעת, וזה יוצג על ידי אנשי המקצוע.

גדעון סער: אני ראיתי את זה בעיניים בבתי ספר יסודיים, גם מבחינת הבנת הנקרא, גם מבחינת כתיבה, גם מבחינת קריאה, וזה מאוד מאוד חשוב.

גדעון סער: אני מתרשם שזה עושה שינוי משמעותי.

גדעון סער: אדוני היושב ראש, אני אזמין אותך לאחד הסיורים בבתי הספר היסודיים, אתה תראה את זה בעיניים.

גדעון סער: זה מאוד יפה.

גדעון סער: אני מקווה שזה גם יביא שינוי בכל המדדים שמתבצעים, אם אלה מדדים של מיצ"ב, אם אלה מדדים של מבחנים בין-לאומיים, ואתה התייחסת למבחנים הבין-לאומיים.

גדעון סער: אני רוצה להגיד שככלל התוצאות של המבחנים הבין-לאומיים לא טובות, אבל אמרתי דבר אחד, כי אני למדתי קצת את התמונה הרחבה, שמבחן פירלס של 2006 לגבי דוברי העברית, הייתה תוצאה בכלל לא רעה, שהיא חריגה.

גדעון סער: התוצאה הממוצעת - המגזר הערבי היה מאוד חלש בשפת האם, ואנחנו גם עובדים על מהלך של תגבור שפת האם במגזר הערבי, והוא הוריד את הממוצע, אבל במבחן השני שהתייחס לגילאים יותר מבוגרים, נדמה לי גיל 15, כבר התוצאות היו עוד פעם רעות, וזאת גם שאלה למה.

גדעון סער: אני מקווה שאותן תשומות שעליהן דיברתי יביאו גם לתוצאות במבחנים הבין-לאומיים הבאים בשנת 2011.

גדעון סער: עכשיו אני רוצה לדבר על הנושא השני, והוא הנושא של קביעת השפה העברית כנושא המרכז לשנת הלימודים הבאה תשע"א, וכאן אנחנו מדברים על מהלך שגם הוא יוצג.

גדעון סער: נמצאת כאן מנהלת המנהל הפדגוגי, הגברת לאה רוזנברג, שעומדת בראש ועדה, אשר נועדה להכין תוכנית רחבה, לאחר שקיבלנו את ההחלטה הזאת לפני מספר שבועות.

גדעון סער: הדבר הזה יבוא לידי ביטוי גם בהקשר הלימודי, אבל גם בהקשרים אחרים.

גדעון סער: אנחנו למשל מרחיבים מאוד מפעל שנקרא "עידוד הקריאה" או "שמחת הקריאה", שמתבצע היום, אבל בהיקף קטן.

גדעון סער: אנחנו נשלש אותו בשנת הלימודים הבאה בדגש על פריפריה.

גדעון סער: יש מפעל מאוד יפה, שסופרים מגיעים לבתי ספר לדבר על יצירות.

גדעון סער: כמובן זה נעשה עם משרד התרבות, בשיתוף, וזה מאוד חשוב.

גדעון סער: התלמידים קודם קוראים את היצירות, וזה בוודאי מנחיל את המיומנויות שאנחנו רוצים שיונחלו בדרך קצת שונה.

זבולון אורלב: אדוני השר, רק שתדע שבתקופות שלמדינה לא היה כסף, אבל היה לה תקציב ראוי למערכת החינוך, היה פרויקט שנקרא "סופר מורה".

זבולון אורלב: בפרויקט הזה הסופר קיבל חצי משרה של M.A בשיא הוותק, כדי שהוא יישב ויוכל לכתוב דברים, וגם הוא היה מתחייב על היקף מסוים, של הרבה פחות מחצי משרה, לבוא ולהיות במוסדות החינוך, כך שהתלמידים ייחשפו באופן שיטתי לסופרים החשובים של מדינת ישראל, אבל מאז שלמדינה יש הרבה כסף, אבל אין לה תקציב לשום דבר, הפרויקט הזה פחות או יותר - -

יעל פרבר: לא בגלל זה.

זבולון אורלב: לא בגלל זה?

זבולון אורלב: בגלל מה זה חוסל?

יעל פרבר: אני אגיד לך אחר כך, הייתי אחראית על זה.

זבולון אורלב: טוב, בפעם אחרת.

זבולון אורלב: אני רק אומר עובדות, שהיום יש כסף, אבל אין תקציב.

גדעון סער: על כל פנים, גם בפרויקט הזה – אולי אומר במיזם הזה – גם הסופרים מתוגמלים באיזשהו אופן, למיטב ידיעתי, אבל כמובן לא חצי משרה ולא קרוב לכך, אבל זה גם חשוב.

גדעון סער: אנחנו גם פותחים את הנושא ליוזמות של רשויות מקומיות, ליוזמות של בתי ספר, של חידונים, תחרויות, לעשות פעילויות רבות, שאינן חלק מתוכנית הלימודים הפורמאלית, אבל הן באותו כיוון של הדגשת השפה העברית, וכמובן תוכניות פדגוגיות.

גדעון סער: זה יוצג כאן, אז יש דבר שפורסם כאן "שפה ברגע".

גדעון סער: עדיין לא עיצבנו את המתכונת הסופית, יש כמה אנשים שנמצאים בוועדה, שאנחנו רוצים גם להתייעץ איתם, אבל מעבר לשעות בהן לומדים את השפה, גם ליצור איזושהי פרקטיקה, שכל יום יש איזשהו מנהג שבו פותחים את היום במספר דקות, לא משנה איזה שיעור, אם זה שיעור מתמטיקה או שיעור היסטוריה, פעם היה "רגע של עברית".

יהודית גידלי: עדיין יש.

זבולון אורלב: זה חזר.

זבולון אורלב: אני ממשכימי בית המדרש בבית הכנסת, אז אני שומע את דקות השידור לפני השעה 6:00.

גדעון סער: אני מודיע שבבוקר אני שומע מוסיקה ולא רדיו.

זבולון אורלב: אני מודיע לכם שלפני שבוע או שבועיים החזירו "רגע של עברית".

רוביק רוזנטל: שלוש פעמים ביום.

זבולון אורלב: אני שומע את זה רק לפני החדשות של 6:00, והופתעתי.

מזל שיניאק: ביום שהממשלה דנה בעברית, שילשו את ההופעה של "רגע של עברית" מפעם אחת בשעה 15:55 לשלוש פעמים.

זבולון אורלב: הנה, כבר יש לכם השפעה, כבר להחלטה שלך יש השפעה.

גדעון סער: גם אני חייב לומר פה לזכותו של ראש הממשלה ולזכות הממשלה, שקיימה דיון מיוחד שארך מספר שעות, גם עם האקדמיה ללשון עברית, בנושא הזה של השפה העברית ובהקשרים נוספים.

גדעון סער: תמציתו של דבר: אנחנו רוצים לחזק - ועל זה מיעטתי לדבר - את המיומנויות בשפת אם, כי המיומנויות בשפת אם הן הבסיס לכל המקצועות האחרים.

גדעון סער: אם אין הבנת הנקרא, אי אפשר להבין שאלה - לא בהיסטוריה, לא בספרות, לא במתמטיקה ולא באזרחות.

גדעון סער: לכן אני משוכנע ששיפור המיומנויות בתחום השפה יביא להעלאה לא רק בהישגים הלימודיים בתחום השפה, אלא להעלאה בכלל בנושא ההישגים הלימודיים והיכולות.

גדעון סער: הנקודה השנייה היא לעשות מאמץ בכלים שיש לנו לחזק את השפה כתרבות, וזה בהחלט מחייב תשומת לב, מחייב השקעה של מחשבה.

גדעון סער: זה יביא להתקפות עם בסיס, בלי בסיס, נתגבר בעזרת השם, אבל נלך בדרך הזאת.

גדעון סער: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: עכשיו אנחנו נראה את המצגת – כמה זמן המצגת?

זבולון אורלב: אחר כך נפתח את הדיון.

לאה רוזנברג: 10 דקות.

לאה רוזנברג: בהתאם לדברים שהשר דיבר עליהם, יש תשתית לימודית.

לאה רוזנברג: אני מוכרחה לומר שקרה לנו – וזה דבר שאני לא מורגלת בו במשרד החינוך – שהצגנו תוכנית, איך לשפר את מיומנויות היסוד בשפה, וכל חלומותינו כמעט התגשמו בצרכים שהתוכנית חייבה.

לאה רוזנברג: בחלק הראשון נכלל מה שנדרש לצורך התשתית הלימודית, ויש לכם מספרים כאן - כמה שעות הוראה נוספו, כמה שעות להשתלמויות מורים, כמה שעות להכשרת המדריכים שמלווים את התוכנית וכמה ימי הדרכה בפועל נוספו, זאת אומרת: כל יום יש השתלמויות של מורים בנושא הזה.

לאה רוזנברג: בכל אחד מהימים מדריכים מגיעים לבתי ספר כדי להנחות את המורים.

לאה רוזנברג: ישנה תוכנית שהיא נדבך נוסף להתחלת המיומנויות של השפה, והיא "תוכנית שלהבת".

לאה רוזנברג: אני קוראת לה "נדבך נוסף", מפני שהיא מחייבת את כל מורי מקצועות הלימוד בחטיבת הביניים לעסוק בנושא של השפה העברית התקנית בתוך מקצועות הלימוד למיניהם.

לאה רוזנברג: יש בכך גם מן התרגול, אבל זה מחייב את המורים האחרים כן לדבר עברית תקנית, כן להתייחס לנושא של השפה, כשהם מלמדים את מקצועות הלימוד האחרים.

לאה רוזנברג: לכל אחד מהתלמידים ישנם יעדים שנקבעו להשגה מבחינת רמת כל תלמיד ותלמיד בהבנת הנקרא, בהרחבת אוצר המילים, ביכולת ובהבעה בכתב ובהבעה בעל פה ובנושא של התקינות הלשונית.

לאה רוזנברג: לכל אחד מהתלמידים נערך מיפוי של ההישגים איתם יצאו לדרך בתחילת השנה.

לאה רוזנברג: נקבעת תוכנית פעולה לכל אחד מהתלמידים, זאת אומרת:

לאה רוזנברג: לתלמיד שמתקשה בהבנת הנקרא תהיה תוכנית שתלווה אותו בהבנת הנקרא, ולחלופין בנושאים האחרים.

לאה רוזנברג: אחת לרבעון נבדקים ההישגים של התלמיד, כמובן ביחס לשאר התלמידים בכיתה, אבל גם ביחס לסטנדרטים שנקבעו לכל המערכת.

לאה רוזנברג: ציינו רק לפני יומיים מרתון של יום שלם, כדי לעקוב אחרי הביצוע של התוכנית הן במובן של האם כל התשומות שקיבלנו הגיעו למערכת, הגיעו לכל אחד מהתלמידים.

לאה רוזנברג: כל המדריכים אכן נמצאים בבתי הספר כדי להדריך את המורים, עוברים את ההשתלמויות, ואני מוכרחה להגיד שהתמונה התבהרה.

לאה רוזנברג: לפעמים כשרואים את התמונה נעשה חושך בעיניים, אבל הפעם היה משהו בהיר מאוד, מפני שהתוצאות הראו שבתי הספר, המורים, מנהלי בתי הספר, המפקחים, כולם התגייסו כדי לנצל את המשאב הזה באמת במיטבו.

לאה רוזנברג: עד כאן דיברתי על התשתית, שהיא הדבר הקבוע במערכת, ושהיא יוצרת את הסיכוי, שזה לא יהיה משהו מתחלף.

לאה רוזנברג: על התשתית הזאת יש הכרזה של השר, ששנת הלימודים הבאה תהיה שנת השפה במערכת החינוך, שנת תשע"א, וכאן אנחנו נדבר על הקשרים שהם כמובן גם לימודיים, גם ידע, אבל גם הקשרים חברתיים, יצירת אותה תשתית של רצייה, של רצון, של התעניינות, של השפה גם כגשר ליצירת חברה אחרת - ההיבטים האלה, השפה כמקור להנאה, מותר גם ליהנות כשקוראים ספרים.

לאה רוזנברג: יש דברים חשובים מאוד שצריך לדעת, אבל גם מותר כשקוראים ספר ליהנות ממנו, גם בהיבט החווייתי.

לאה רוזנברג: כיווני הפעולה: הוועדה תתחיל את עבודתה בשבוע הבא.

לאה רוזנברג: בשלב הראשון זאת ועדה רק של אנשי משרד החינוך.

לאה רוזנברג: כשאני אומרת בשלב הראשון זה בשבוע הבא.

לאה רוזנברג: אנחנו מייד נקבע מי תהיינה ועדות המומחים לנושאים שונים, כי יש מומחים לנושא של הלשון.

לאה רוזנברג: אני מקווה מאוד שיהיו מומחים שהם אישי ציבור, שהם מאוד מחויבים לשפה העברית וירצו להתגייס לנושא הזה.

לאה רוזנברג: רשויות מקומיות, שכבר חלק מהן, כמו ראשון לציון, התחילו לפני שלוש שנים לקדם את הנושא.

לאה רוזנברג: כמובן גיוס של מועצות התלמידים, ההורים, הקהילות השונות, ראשי רשויות, כדי לגייס את כולם לחלק שהוא הנדבך הנוסף.

לאה רוזנברג: יש לכם כאן דוגמאות של כיווני פעולה.

לאה רוזנברג: אני רק אתייחס לדבר אחד, שאולי הוא לא מוכר כל כך, מה זה "מילה משפחתית".

לאה רוזנברג: בכל חברה יש איזה שהן מילים, שהן משרתות את אותה קבוצת אנשים.

לאה רוזנברג: אנחנו מבקשים גם שבתוך המשפחה, קצת בנוסח של שמירה על פרחי הבר, מי שיוביל את המהלך במשפחה יהיה הילד, התלמיד יביא את המסר הביתה, והמשפחה תבחר מה הן אותן מילים שיוצרות את האתוס המשפחתי.

לאה רוזנברג: חלק מהן זה הדברים שמצחיקים את כולם, חלק מהם זאת מורשת של סבא, סבתא שעברה במשפחה, אבל ליצור את אותה מילה, את אותה קבוצת מילים, המילון המשפחתי שיוצרים את החיבור לשפה ואת החיבור למקורות המשפחתיים.

לאה רוזנברג: בקריאה יש לכם כאן דוגמאות של כיווני פעולה אפשריים.

לאה רוזנברג: תהיינה אסופות של טקסטים מסוגים שונים למורים, הרחבת תוכנית "שמחת הקריאה".

לאה רוזנברג: כבר בימים אלה מופצות ערכות של 50 ספרים לשכבת כיתות ג'.

לאה רוזנברג: הספרים נבחרו בקפידה, יש מהלך מסודר של אותם 50 ספרים.

לאה רוזנברג: המטרה של הספרים האלה היא, כמובן, שלכל שכבת גיל תהיה אפשרות לקבוע סדרת פעולות חינוכיות לימודיות.

זבולון אורלב: לא הבנתי מה זה רכישת חבילה של 50 ספרים.

לאה רוזנברג: כל שכבת כיתה ג' במדינת ישראל - -

זבולון אורלב: תרכוש 50 ספרים?

לאה רוזנברג: לא תרכוש, תקבל חבילה של 50 ספרים.

זבולון אורלב: מי ירכוש אותם?

אתי בוקשפן: אנחנו רכשנו כבר לכל בית ספר, גם במגזר היהודי וגם במגזר הערבי.

אתי בוקשפן: היו"ר זבולון אורלב: מה הקשר עם הספריות הציבוריות, שלצערי נמצאות במשרד התרבות, שעל פי החוק שחוקקה הוועדה הזאת בראשותי, השאלת ספרי קריאה היא בחינם?

לאה רוזנברג: יש גם דברים שמתקיימים בלי הקמת הוועדה, תודה לאל.

לאה רוזנברג: יש עוד פעולות שנעשות, אז זה מתקיים בתוך מערכת החינוך, זה קיים, זה היה מתוכנן, אבל כן נעשה לזה חיבור.

לאה רוזנברג: אם אנחנו מדברים על "מילה ברגע", אני יכולה להציע דוגמאות.

לאה רוזנברג: יהיה קובץ המילים שעליו יוחלט, 250 המילים, אבל אם הילדים יידרשו לחפש חלק מהמילים בתוך הספרים שהם כבר קיבלו לכיתות ג', ישנן אפשרויות שונות איך לעשות שימוש כבר במשאב קיים כדי להציף אותו – ואני אשתמש בביטוי מאוד לא עברי - לשים אותו על המסכים, לחזור ולשים אותו במקום נראה לעין מבחינת השימוש בשפה.

לאה רוזנברג: קריאת ספרים במסגרות מגוונות.

לאה רוזנברג: אמרתי קודם שהמטרות הן לימודיות, אבל הן גם מטרות חברתיות, זאת אומרת שמפגש פרטני בין מורה לבין תלמיד באותן קבוצות פרטניות במסגרת רפורמת "אופק חדש", זאת הזדמנות נדירה של מורה לשבת עם חמישה תלמידים ולא רק ליצור את אותה אווירה שיש בשיעור הפרונטלי, אלא להפך, שיעור כזה שבמפגש בו המורה מקריאה סיפור, או לחלופין אפילו התלמיד מקריא סיפור לחבריו, והמורה בודקת איך הוא קורא, לא לצורך מתן ציון באותו שלב, אבל יש הזדמנות לשמוע בקבוצה קטנה כל אחד מהתלמידים.

לאה רוזנברג: בנושא הכתיבה, שוב אלה כיווני פעולה – הוצאת ירחון בית ספרי.

לאה רוזנברג: זה נעשה כבר היום.

לאה רוזנברג: אנחנו רוצים לחפש דרכים באמצעות הוועדה, איך לשכלל את זה.

לאה רוזנברג: תחרות חיבורים ארצית על נושאים, כגון: תפקידו של הנוער בתקופת מלחמת השפות.

לאה רוזנברג: הבעה בעל פה – אנחנו רוצים להרחיב ואנחנו מרחיבים את הוראת ההבעה בעל פה בחטיבות הביניים, אנחנו מרחיבים את זה כבר השנה, ויש דוגמאות להזדמנויות אחרות.

לאה רוזנברג: קצת הפוגה קומית לשתי שניות.

לאה רוזנברג: בדגש על תקינות לשונית, כבר העירו לי שאין אומרים "כן ולא", אלא "נכון ולא נכון".

לאה רוזנברג: ה"כן ולא" אמורים היו להיות התמרורים, תמרור ירוק ותמרור אדום.

לאה רוזנברג: השפה של התלמידים "אני יבוא".

קריאה: גם של המורים.

דניאל בן-סימון: מישהו הגיע רחוק מאוד עם ה"כן ולא" הזה, זה הוביל אותו רחוק מאוד.

דניאל בן-סימון: לא הייתי מציע לך לפסול את זה על הסף, אלא לתת צ'אנס...

גדעון סער: זה דווקא הוביל אותנו רחוק.

גדעון סער: ..

לאה רוזנברג: יש לנו גם דוגמאות, שאנחנו מתכוונים לעשות בהן שימוש, כמו שאמרתי, ללמידה, אבל גם מותר קצת ברוח הומוריסטית.

לאה רוזנברג: פעולות מטה – יש סדרה של פעולות מטה, כמו שציין השר, ועדת היגוי, גיבוש תוכנית, לוח זמנים, כנסים וכו'.

לאה רוזנברג: יש עוד פעולות מטה, שאחת מהן הוזכרה: "סופר אורח", סיורים בעקבות מחיי השפה, סדרת טלוויזיה.

לאה רוזנברג: לצערי, בשבוע האחרון יש ציטוט: מילים זה כל מה שיש לי, זה הוני, זה אוני וזה אני – זה ציטוט של נדב לויתן.

לאה רוזנברג: תודה.

אבשלום קור: לפני שאני אגש לדברים שרציתי להציע, ושאת עיקרם אני אעביר לשר וליושב ראש הוועדה בכתב, אני אבקש דקה לעניין אחר בשבח האכסניה.

אבשלום קור: למרות שיש לי שני בנים ביחידות מובחרות, הכנתי את זה לפני הרבה שנים ושמרתי את חוברת העיטורים, כשצה"ל נתן את העיטורים לפני 30 שנה.

אבשלום קור: אני אעביר לכם את הדף שצילמתי, כי יש פה תמונה של בחור ששמו זבולון אורלב.

אבשלום קור: הוא קיבל את עיטור המופת עם הרבה שערות שחורות עד המצח.

אבשלום קור: דקה אני מבקש לקרוא את תיאור העניין לרומם אותנו: ביום הכיפורים, 6 באוקטובר 1973 החלו המצרים לצלוח את התעלה ישירות מול גדרות מוצב "כתובה".

אבשלום קור: כבר במחצית השעה הראשונה ספג המוצב אבדות, ובין הנפגעים קשה היה גם מפקד המוצב.

אבשלום קור: זבולון אורלב, שהיה במוצב, נטל את הפיקוח לידיו, בקור רוח פקד על החיילים לתפוס עמדות, להשיב אש לסירות במים, וכך הצליח למנוע במשך 24 שעות כל ניסיון צליחה מצרי.

אבשלום קור: לאחר 24 שעות לחימה, קיבל זבולון אורלב הוראה לפנות את המוצב.

אבשלום קור: הוא פינה את האנשים באורח מסודר והעביר את כל הפצועים ל-תאג"ד, ועל כך קיבל את עיטור המופת.

אבשלום קור: אני מעביר לכם, כי התמונה הזאת קצת שונה מהאיש שיושב פה, יש בה יותר שיער על הראש.

אבשלום קור: ..

אבשלום קור: אני עובר לעניין שלשמו התכנסנו.

אבשלום קור: שמעתי אתמול גם ממנכ"ל משרד החינוך וגם עכשיו מן השר את ההערה על השילוט ברחובות.

אבשלום קור: לפני 20 שנה, כשמלאו 100 שנה לחברת "שפה ברורה", שהיא גרעין ועד הלשון, הצעתי לשר החינוך יצחק נבון, שר החינוך והתרבות, ולשר המשפטים דן מרידור, הצעה שלא מומשה, אף על פי שצירפתי הרבה מובאות שיכולות לסייע לבנות את הנאום בהצגת החוק.

אבשלום קור: אכן בדמוקרטיה אתה לא יכול לקבוע אם אדם יקרא למסעדה שלו בשם עברי או לועזי, אבל אתה יכול לקבוע שהשם ייכתב באות עברית.

אבשלום קור: התקנה קיימת לגבי מוצרים, מוצרי מזון, מבחינת מכון התקנים לא יכול להיות על העטיפה שייכתב באות גדולה מן העברית.

אבשלום קור: אתה יכול לכתוב באנגלית, אבל שהאות העברית לא תהיה קטנה ממנה.

אבשלום קור: זאת הגדרה מאוד מאוד מצמצמת, אבל במצב שאנחנו חיים בו היום היא הצעה חשובה.

אבשלום קור: זאת אומרת, בשילוט הנושא את שמו של בית עסק האות הגדולה ביותר תהיה אות עברית.

אבשלום קור: מותרת גם אות לועזית, אך אסור שתהא האות הלועזית גדולה מן העברית.

אבשלום קור: בתלמוד, כשכתוב במאות השנים כשלא יכולנו להבין את העברית בקהילות רבות, והעמדנו על יד הקורא בתורה גם את המתורגמן, את אדון תורג'מן לדורותיו, כתוב בפירוש שלא יגביה המתרגם קולו יותר מן הקורא.

אבשלום קור: אבותינו במקומות רבים לא הבינו את העברית, אבל שכולם יבינו שהעברית היא העיקר.

אבשלום קור: לא יגביה המתרגם קולו יותר מן הקורא, זאת הצעת החוק לשילוט עברי.

אבשלום קור: מעבר לזה, לגבי השירים, הרעיון של שירים בעברית הוא רעיון יפה, אבל אני לא בטוח ש"ציירי לך שפם" זה היעד.

אבשלום קור: כשהיינו ילדים, היו שיעורי זמרה.

אבשלום קור: היינו מקבלים שירים עם תוכן.

אבשלום קור: למדנו מזה גם עברית יפה, גם חריזה, אבל יותר מזה, את תולדות עם ישראל.

אבשלום קור: "אם הופלנו, לא נבהלנו", כתב יעקב אורלנד, שירים שיש בהם גם חריזה, אבל גם ליווי של תולדות עם ישראל.

אבשלום קור: אחרת, השירים היום הם לא שירים של משוררים.

אבשלום קור: פעם היה אחד שכתב מילים, משורר, אחד שהלחין ואחד ששר, היום הזמר הוא גם משורר, הוא גם מלחין והוא גם סגנו של הקדוש ברוך הוא, והיצירה נראית לא ראויה במקרים רבים.

אבשלום קור: אני מפנה את תשומת לבנו לכך שהטלוויזיה הישראלית הפיקה סדרה, שעשו אותה אליהו הכהן ודן אלמגור, "שרתי לך ארצי".

אבשלום קור: יש שמונה תקליטורים יפהפיים.

אבשלום קור: אפשר לשמוע את רחל ינאית בן צבי מסבירה איך קמו השירים של תקופתה.

אבשלום קור: הדברים האלה מהנים, מחכימים, וצריך לפי הבנתי בעניין הזה להחזיר את שיעור הזמרה.

אבשלום קור: שיעור הזמרה לא היה לפיתוח הקול, הוא היה שיעור להכרת שירי ארץ ישראל.

אבשלום קור: שירים, בהגדרה שלי, אלה שירים עד שנה אחרי מלחמת ששת הימים, כשהייתה רוח בשירים האלה.

אבשלום קור: במקום השירים "I love you, I miss you", שרנו שירי "אנחנו".

אבשלום קור: עד שנה אחרי מלחמת שש הימים זאת הגדרת זמן יפה.

אבשלום קור: יש חבורת צעירים מדהימה, שנקראת "זמר רשת", חבר'ה עד גיל 30, שאחת לחודשיים עושים שירים, והם קבעו יעד: לא יושר שום שיר אחרי תש"ח.

אבשלום קור: חבורה נמרצת, יוזמת, שכדאי לגייס אותה לעניין הזה כדי להגדיר שירים שבאמת יהיו ראויים.

גדעון סער: יש גם מוסיקה נהדרת היום, יש ביצועים של שירים של נתן אלתרמן, של טשרניחובסקי, של אבן גבירול ושל רבי יהודה הלוי, וזה אחרי ה-deadline שהצבת בהתחלה, לא תש"ח.

אבשלום קור: יש פה יותר מדי אנשים, שיכעסו עלי אם אאריך.

אבשלום קור: אני רוצה לקצר ולהציג נקודות.

אבשלום קור: האקדמיה ללשון עברית, שלצערי נציגותיה הטובות והיקרות יושבות כמנהג האקדמיה ללשון עברית בחגבי הסלע בסתר המדרגה, גם רונית גדיש המזכירה המדעית וגם טלי בן-יהודה המנכ"לית, האקדמיה ללשון עברית צריכה לקבל גם בכנסת במה, לאמור: כאשר יש דיון בכנסת והוא זרוע בלועזית, הצעתי היא שביום למחרת תיפתח הישיבה בכך שיעמוד נציג האקדמיה ויאמר מה החלופות העבריות למילים הלועזיות שנשמעו ביום שלפני כן, בלי לומר את שמות האנשים.

אבשלום קור: יש בזה כדי להחכים, לתת את התודעה, ואם יהיה צורך בתקציב, הבנתי שזבולון אורלב בעד, לא תהיה בעיה.

זבולון אורלב: יש גם לכנסת יועצת לשונית, הגברת אביב"י שיושבת גם היא בחגבי הסלע שם.

רונית גדיש: גם יהודית שרצה למילון על כל מילה.

אבשלום קור: אני אמשיך לנקודה אחרת.

אבשלום קור: הרשתות הממלכתיות יכולות להפיק ערב שירי משוררים כדרך שהיה פעם, ערב שירי ציון, שאלה שני דברים שונים.

אבשלום קור: שירי משוררים יכולים להיות על כל מיני דברים ושירי ציון הם שירים של רוח עם ישראל.

אבשלום קור: אני מציע עלייה ממלכתית לאחוזת הקבר של משפחת בן-יהודה.

אבשלום קור: צריך להדגיש פה דבר, שלא מדברים עליו בלימודי תולדות עם ישראל.

אבשלום קור: אנחנו בימי העצמאות שלנו, בימי בית המקדש השני, עזבנו את העברית.

אבשלום קור: כבר על הר הבית בירושלים דיברו ארמית וגם יוונית.

אבשלום קור: קודם עזבנו את העברית, אחר כך איבדנו את העצמאות.

אבשלום קור: לפני 120 שנה בערך קודם חזרנו לעברית, אחר כך חזרנו לעצמאות, זאת אומרת: העברית היא נשמת אפה של התחייה, והעובדות מדברות על כך.

אבשלום קור: החשמונאים, למה נפלו?

אבשלום קור: משום שהנינים של מתיתיהו כבר לא היו יהודה ויוחנן, אלא יהודה אריסטובלוס, יוחנן הורקנוס.

אבשלום קור: כבר לא היה נאה לניני החשמונאים להיות חשמונאים, התייוונו, וכך נפלנו.

אבשלום קור: אני יודע שבאקדמיה ללשון העברית אין סדרי ביקור, אבל כשם שבאים ל"יד ושם", ראוי היה שאפשר יהיה לבוא לאקדמיה.

אבשלום קור: הדברים האלה כרוכים במימון.

אבשלום קור: האנשים, האקדמיה, המוסד והרוח שבו ראויים שאנשים יעלו לרגל כדי להתבשם שם מן הדברים.

אבשלום קור: יש בביתי כרזה שנתנה לי נכדה של בן-יהודה, שהופצה אחרי שהלך לעולמו בתרפ"ג, שנת 23'.

אבשלום קור: תמונה של בן-יהודה, ומתחת לתמונה משפט קצר שלו: שני הדברים שבלעדיהם לא יהיו היהודים לעם: הארץ והלשון.

אבשלום קור: זה אומר כל כך הרבה, משפט כל כך קצר, עם תמונתו.

אבשלום קור: הכרזה קיימת, ואפשר להפיח בה מחדש רוח חיים.

אבשלום קור: אני מציע להכריז מבצע מחודש להחזיר את שם המשפחה העברי.

אבשלום קור: העלייה האחרונה מברית המועצות עשתה דבר, שלא היה כדוגמתו בעליות הקודמות, היא נשארה סרגיי ודימיטרי.

אבשלום קור: לא היה דבר כזה אף פעם.

דניאל בן-סימון: וסטס ומיסז'ניקוב.

גדעון סער: סטס זה קיצור של סטניסלב.

אבשלום קור: הנחיתי אירוע בהשתתפות שר התיירות, סטס הנ"ל.

אבשלום קור: בסוף האירוע הוא עלה לדבר, ואמר: הגשמתי את חלום נעוריי, אני יכול לעלות לבמה יחד עם דוקטור אבשלום קור, ויותר מזה, תפסתי אותו שלוש פעמים בשגיאה, הוא מיסָז'ניקוב וצריך להגיד מיסֵז'ניקוב.

אבשלום קור: אני מציע להכריז על מבצע לבחירת שם משפחה עברי, וכן לעודד בחירת שם פרטי עברי, שזה לא היה בשום עלייה עד העלייה הזאת.

אבשלום קור: גם לעודד פעולות רחוב של תלמידים.

אבשלום קור: מה שעשו ב"גדוד מגיני השפה", כאשר יצאו לרחובות והפגינו מול שלטים בלועזית – יש גם היום הרבה נערים ונערות, שהדברים האלה מציקים להם.

אבשלום קור: אפשר להוציא אותם עם שלטים לרחובות.

אבשלום קור: תודה רבה על ההקשבה.

גדעון סער: יש גם דברים, שאתה לא מבין בכלל, למשל: למה קינג ג'ורג'?

גדעון סער: המלך ג'ורג', אבל אתה לא יכול לצאת מהעניין הזה של קינג ג'ורג'.

זבולון אורלב: תגיד לירושלמי שיש לך פגישה ב"מלך דוד", הוא יגיד: איפה זה בדיוק?

זבולון אורלב: אם תגיד "קינג דייויד", הוא יידע במה מדובר.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: לפני שנמשיך הלאה ברשות הדיבור עם אנשי משרד החינוך, אני הערתי בדברי הפתיחה שלי באשר ללימודי השפה בחטיבה העליונה גם לבחינות הבגרות וגם לבחינה בכיתה י', וגם לאפשרות של תוספת יחידה, אם תוכלו להתייחס לעניין הזה.

גדעון סער: יש לי הצעה להתייחס לאבני הבוחן גם בשלהבת כיתות ז' וגם בכיתות ג'.

זבולון אורלב: חברת הכנסת רונית תירוש ביקשה לדבר עוד לפני שתתייחסו, כי היא כנראה רוצה להתייחס לעניין הזה.

רונית גדיש: תודה, אדוני היושב ראש.

רונית גדיש: אדוני השר, ראשית ברכות.

גדעון סער: כדאי לשאול מאיזה בית ספר התלמידים שהגיעו.

זבולון אורלב: עירוני א' ממודיעין.

זבולון אורלב: ברוכים הבאים.

זבולון אורלב: אתם נכנסתם לישיבה של ועדת החינוך, התרבות והספורט עם שר החינוך, שעוסקת בהחלטה של שר החינוך לקבוע את השפה העברית כנושא המרכז של מערכת החינוך בשנת הלימודים הבאה עלינו לטובה תשע"א.

זבולון אורלב: תתחילו ללמוד עברית ברצינות, כנראה עלולים להוסיף לכם עוד יחידה.

יעל ברנהולץ: הם כבר בי"ב, זה לא חל עליהם.

גדעון סער: הם כבר לא יוסיפו, ואל תגיד להם שיוסיפו, כי הם לא יאהבו את זה.

גדעון סער: היום הכל עובד אחרת.

גדעון סער: ביום שישי בצהרים הייתי באירוע, ואחת הנשים שם הביאה לי את הטלפון כדי שאדבר עם הבת שלה, שהיא בת 15.

גדעון סער: היא שאלה אותי: אולי תעשה את מה שיאיר לפיד אומר, להוריד לשלוש בגרויות בלבד?

גדעון סער: יש עכשיו הרי רעיון, שלא צריך בגרות בתנ"ך, לא בהיסטוריה ולא בספרות.

רונית גדיש: אז התשובה היא לא.

גדעון סער: אמרתי לה שאני לא מתכוון להקל, הסיכוי הוא רק לדברים בכיוון ההפוך.

זבולון אורלב: הגיעה חברת הכנסת אנסטסיה.

זבולון אורלב: הוא רוצה לדבר אתך אחר כך על משהו.

אבשלום קור: שהיא תיגש אלי אחר כך...

גדעון סער: אני רוצה להודיע לוועדה, ששם המשפחה שלי היה סריצ'נסקי.

זבולון אורלב: גם להוריי, זכרונם לברכה, לא קראו אורלב.

גדעון סער: אני שיניתי.

רונית גדיש: אני באמת מברכת את השר ואת הנהלת המשרד וכל מי שהיה לו חלק בקבלת ההחלטה הזאת, שהיא מאוד ראויה.

רונית גדיש: זה מסוג הדברים היותר יפים שיש במשרד.

רונית גדיש: הלוואי ונצליח לשרש אי אלו עיוותי לשון נוראיים, שהשתרשו בסלנג שלנו וגם להעשיר ולהרחיב את השפה של בני הנוער.

רונית גדיש: אם אני מזכירה הרחבת שפה, אני חושבת שאם וכאשר יימצא תקציב, ראוי מאוד לתת את הדעת על נושא הספריות בבתי ספר ועל תוספת תקנים לספריות, משום שאין כמו הקריאה כדי להעשיר את עולם השפתי והלשוני.

רונית גדיש: הצעה נוספת שגם היא עולה כסף, אבל ראוי גם עליה לתת את הדעת, זה באשר לבגרות בהבעה בעל פה.

רונית גדיש: דנו בזה, גם הספרניות וספריות - -

זבולון אורלב: זאת אחת האופציות ליחידה הנוספת המבוקשת.

רונית גדיש: כי זה ממש הלכה למעשה לאפשר להם להתבטא.

רונית גדיש: גם התאמנו על זה וכבר יצא שכרנו.

רונית גדיש: יש לי שתי שאלות, אחת למשרד.

רונית גדיש: יש תוספת של 12,000 שעות, כך רשום במצגת.

רונית גדיש: זאת תוספת של שעה שנראה אותה?

מזל שיניאק: שעות הוראה.

זבולון אורלב: שעות הוראה שבועית בכיתות ג' וכיתות ז', והוועדה שמעה על כך בסקירה בחודש אוגוסט.

רונית גדיש: זאת תוספת או צביעה של שעות קיימות?

גדעון סער: תוספת של 12,000 שעות למערכת.

זבולון אורלב: הוועדה קיבלה על כך דיווח בחודש אוגוסט, שזאת התוכנית בתש"ע, ובשנה הבאה תהיה עוד תוספת של עוד 12 שעות לכיתות ד' ולכיתות ח'.

גדעון סער: לשאלתה של חברת הכנסת תירוש, ההסכם שלי עם האוצר, שבעקבותיו החלטתי לתמוך בתקציב הדו-שנתי, זה 400 מיליון שקלים לתוכנית היעדים.

גדעון סער: ביעדים היה החיזוק של שפת אם, מתמטיקה ומדעים.

גדעון סער: הקיצוץ היה בתקציב הפעולות.

גדעון סער: מבחינת שעות לימוד, יש תוספת שעות לימוד מאוד משמעותית השנה במערכת.

רונית גדיש: שאלה אחרונה לאיש המקצוע ולאחרים - מאוד צורם לי שאני שומעת גם ברדיו: הטמפרטורות יהיו כך וכך.

רונית גדיש: האם זה בגלל שזה בא מלעז?

רונית גדיש: כי הטמפרטורות הן נקבה, אז "תהיינה", "תרדנה" או "תעלנה".

רונית גדיש: זאת סתם דוגמה שחוזרת על עצמה.

אבשלום קור: קודם כל לגבי הזיקה בין טמפרטורות לבין מעלות, אנשי הפיסיקה מסבירים שאלה מושגים נבדלים.

אבשלום קור: לגבי צורת הנקבה, כתוב כבר בתנ"ך - מעולם לא נידון העניין, כי העניין קיים - במגילת אסתר כתוב "וכל הנשים יתנו יקר לבעליהן".

אבשלום קור: כל הנשים לא תיתנה, אלא "יתנו", זאת אומרת כך קיים כבר ניצנים בתנ"ך.

אבשלום קור: בלשון חז"ל בכלל אין ובכלל הסתלקו מהעניין הזה של צורת נקבה.

אבשלום קור: אני אוהב את הצורה הזאת, אבל אי אפשר לפסול.

אבשלום קור: "הטמפרטורות יעלו" זה בסדר, הגיע הזמן שהן יירדו.

אבשלום קור: ..

רונית גדיש: אין צורך להקפיד על זכר ועל נקבה?

רונית גדיש: כמו שבעבר יש רק צורה אחת, "כתבו", כנראה הייתה בעבר הקדם עברי - - -

רונית גדיש: אז גם העתיד בצורה אחת?

רונית גדיש: זה תקני לגמרי.

אבשלום קור: אני מנסה בגלי צה"ל לעודד את האנשים להשתמש גם בצורת הנקבה, אבל מה שאומרים, אי אפשר לפסול אותו.

זבולון אורלב: רבותי, אתם מתחילים לנצל את טוב לבי.

מזל שיניאק: לגבי היחידה הנוספת בבחינות הבגרות, קודם כל אני מברכת על הצעד הזה.

גדעון סער: את בטוח תסכימי.

מזל שיניאק: אני בטוח אסכים, אבל זה לא כל כך פשוט.

מזל שיניאק: למעשה, עוד לפני הדיון האם זאת תהיה יחידה בעל פה או לא, שזאת הצעה נפלאה ומייד אתייחס אליה, השאלה היא איך אפשר לא?

מזל שיניאק: אין אף לא שפה אחת במסגרת מערכת החינוך, אם זאת אמהרית, צרפתית, רוסית או אנגלית, הנלמדות ברמה של שתי יחידות לימוד.

מזל שיניאק: האוניברסיטה לא מקבלת תלמיד, שלא נבחן לפחות בארבע יחידות באנגלית, אבל בעברית מספיק שתיים.

מזל שיניאק: ואם הוא לא יודע עברית?

מזל שיניאק: לא נורא.

מזל שיניאק: כלומר, זה לא חסם.

מזל שיניאק: יש כאן חוסר יוקרה וחוסר כבוד לשפה, שמתבטא בכל הרמות.

מזל שיניאק: אם אין צורך, גם לא יקחו את זה.

מזל שיניאק: אם לא נחייב כתנאי קבלה למכללות ולאוניברסיטאות, למוסדות אקדמיים, לפחות – לפחות אני אומרת, כי זה צריך להיות ארבע יחידות - שלוש יחידות בעברית, אני חושבת שאנחנו נמשיך - איך אומרים?

מזל שיניאק: - - היו"ר זבולון אורלב: מי צריך לקבל על כך החלטה?

מזל שיניאק: אנחנו צריכים לקבל החלטה וגם יחד עם ות"ת.

זבולון אורלב: מי זה אנחנו?

מזל שיניאק: גם האוניברסיטאות, כי אם לא תהיה דרישה, התלמידים לא יתנדבו לקחת על עצמם, כי יש להם עומס.

זבולון אורלב: אבל אתם יכולים, אתם לא צריכים לחכות למל"ג.

זבולון אורלב: צודקת חברת הכנסת תירוש.

זבולון אורלב: ברגע שאתם קובעים את היחידה הזאת כיחידת חובה, זה בכלל לא תלוי במל"ג.

מזל שיניאק: נכון מאוד, אבל אני רוצה להסביר את העניין של בונוס.

מזל שיניאק: היתה יחידה ומעט בתי הספר לקחו, ועשינו נפשות לעניין וכולי, אבל מכיוון שלא נתנו בונוס וקיבלו גם תלמידים שהיו להם שתי יחידות, ירדו מזה.

מזל שיניאק: צריך ללכת במשולב.

מזל שיניאק: אני אעבור לתכנים של היחידה הזאת.

מזל שיניאק: היו"ר זבולון אורלב: התקיימה ישיבה עם המל"ג בסוגיה הזאת?

מזל שיניאק: כן, לפני שנתיים, ושום דבר לא יצא מזה, כי התחלפו הנפשות הפועלות.

זבולון אורלב: יכול להיות שזה ראוי לדיון משותף עם המל"ג, אני אפנה ליושב ראש המועצה להשכלה גבוהה ואבקש ממנו שיבוא בדברים עם שר החינוך.

גדעון סער: יו"ר המל"ג ושר החינוך זה שניהם אני.

מזל שיניאק: לגבי התכנים ביחידות, התוכנית השתנתה כבר בשנת תשס"ג.

מזל שיניאק: יש לנו היום בחינות בגרות חדשות, שכל אחת מהן, כל יחידה כרגע – גם הראשונה וגם השנייה, הראשונה בכיתה י' או י"א, השנייה בכיתה י"א או י"ב - כוללות את כל הנושאים, את שלושת התחומים: הבנת הנקרא, הבעה בכתב ודקדוק בכולם.

מזל שיניאק: אפשר לומר שבממוצע אחוז הדקדוק הוא כ-50% בלבד מתוך הציון הכללי.

מזל שיניאק: תלמיד שלא מצליח בהבנת הנקרא או בהבעה בכתב, לא מצליח לעבור את הבחינה, כלומר: הדרישה הזאת מבוססת.

מזל שיניאק: מה שמציעה חברת הכנסת רונית תירוש - אני מאוד שמחה שהיא העלתה את הנושא הזה של ההבעה בעל פה - אנחנו התחלנו בבחינות המיצ"ב.

מזל שיניאק: השנה לראשונה בחינה בעל פה נכללת בתוך המיצ"ב של כיתות ח', ויש ערכה שפותחה יחד עם ראמ"ה, ואנחנו מאוד מקווים שזה יהפוך לנחלת הכלל.

מזל שיניאק: נתחיל להצמיח את זה מחטיבת הביניים, ובסופו של דבר גם נוכל לכלול את זה.

מזל שיניאק: היו"ר זבולון אורלב: מה עם הבחינה שמתקיימת בכיתה י'?

מזל שיניאק: זה לא כך היום.

מזל שיניאק: יש אחת בכיתה י' או י"א.

מזל שיניאק: בחינה אחת מבין השתיים - -

זבולון אורלב: איזה יחידה?

מזל שיניאק: אמרתי, היא כוללת את שלושת התחומים, בחינת בגרות.

מזל שיניאק: ללא שתי יחידות, אין זכאות לבגרות.

זבולון אורלב: את אומרת שלימוד השפה העברית ממשיך עד כיתה י"ב.

מזל שיניאק: עכשיו אפשר לומר שהוא ברוב בתי הספר עד י"א.

זבולון אורלב: נשאל את תלמידי עירוני א' ממודיעין.

זבולון אורלב: מי הדובר של הכיתה?

זבולון אורלב: יש פה יושב ראש ועד?

זבולון אורלב: מה שמך?

שי נציגת עירוני א': שי.

זבולון אורלב: את בכיתה י"ב, נכון?

זבולון אורלב: אתם לומדים השנה עברית?

שי נציגת עירוני א': כן, סיימנו בדיוק לפני שלושה ימים את הבגרות בחיבור, שזאת יחידה שנייה.

זבולון אורלב: ומתי סיימתם ללמוד דקדוק?

שי נציגת עירוני א': בכיתה י'.

זבולון אורלב: מכיתה י', בכיתה י"א ו-י"ב אתם לא לומדים דקדוק?

שי נציגת עירוני א': לא.

מזל שיניאק: זאת התוכנית הישנה.

זבולון אורלב: אבל אמרת שזה השתנה בתשס"ג.

מזל שיניאק: הם האחרונים שנבחנים במתכונת הישנה עכשיו, זה היה לפני שלושה ימים, ומעתה כל כיתות י' כבר נבחנו במתכונת החדשה.

זבולון אורלב: שי, תודה לך.

זבולון אורלב: חבר הכנסת בן-סימון, ואחריו רוביק רוזנטל.

דניאל בן-סימון: אני רק רציתי לומר לשר החינוך, שאם השם שלך יוצמד לאירוע הזה כ"מהפכת סער", הנחלת העברית כפרויקט לאומי – אם תצליח בזה, דיינו, אני מוותר לך על שאר הדברים.

דניאל בן-סימון: כמי שרכש את השפה, לא נולד לתוכה, כמי שבא אליה, אני יודע מה החשיבות של העניין, כי צעדתי בכל מיני מקומות והגעתי אל אחת המכללות ולימדתי בהן וקיבלתי עבודות והזדעזעתי מרמת השפה של ילידי הארץ בתחום העיתונות, אנשים שרצו לעסוק בעיתונות, זאת אומרת בכלי הכי מרכזי בעיתונות זו השפה.

דניאל בן-סימון: אנשים שסיימו תיכון, בגרות ושנה שנייה ושנה שלישית במכללה, לא רוצה להגיד איזו, והגישו עבודות ששום משפט לא התחבר לשום משפט וטעויות הכי בסיסיות, שלדעתי בכיתה ו' אי אפשר לסבול אותן.

דניאל בן-סימון: התוודעתי לחומרת העניין כשהגעתי לתלמידים וגם לכיתות אחרות במיוחד ביישובי הפריפריה, ששם השפה יותר ענייה.

דניאל בן-סימון: אני רוצה לדבר על שפת האם שלי.

דניאל בן-סימון: בצרפת יש אחת לשנה אירוע לאומי של הנחלת השפה.

דניאל בן-סימון: צרפתית היא שפה קשה.

דניאל בן-סימון: אין מי ששולט בה, ואי אפשר להשתלט עליה.

דניאל בן-סימון: ולכן אחת לשנה המדינה מתכנסת כדי לעשות הכתבה.

דניאל בן-סימון: יושבים אנשי מדינה, אנשי ציבור ופרופסורים, ואף אחד לא מצליח להגיש טקסט בלי טעויות, אבל זה מנחיל לפחות לצופים ולציבור את החשיבות של השפה כפרויקט לאומי.

דניאל בן-סימון: לכן הצרפתים פחות סובלניים מהאמריקנים למי שלא כל כך יודע את השפה, כי הם רואים בזה אקט של אזרחות ממדרגה ראשונה.

דניאל בן-סימון: אצלנו - ואני אומר לכם את זה בינינו, כי אף אחד לא שומע – באתי לכנסת, מעולם לא שמעתי שפות זרות במקום מסוים כמו מאז שהגעתי לפה.

דניאל בן-סימון: מדברים רוסית לידי, מדברים ערבית לידי, מדברים יידיש מצד שני והעברית של אנשי ש"ס לא תמיד מובנת.

דניאל בן-סימון: צריך לבוא לפה דווקא למעוז של הנבחרים הישראלים כדי להתוודע לשפות האחרות, ולא רק בשמות.

דניאל בן-סימון: אגב, בעניין עברות השם, זה דווקא אקט של פתיחות יוצא דופן של חברה כלפי אנשים כמו אנסטסיה, למה היא צריכה להיות רבקה?

דניאל בן-סימון: אני מעדיף שהיא תישאר אנסטסיה.

אנסטסיה מיכאלי: השם שלי מיכל.

דניאל בן-סימון: או מיכל.

דניאל בן-סימון: במובן הזה דווקא פתיחות כלפי השם היא פתיחות שאין במדינות אחרות, וצריך לראות אותה בחיוב כלפי התרבות, כלפי השפה, כלפי המורשת שכל אחד מביא אתו.

דניאל בן-סימון: מחקו פעם, היום פותחים הכל.

דניאל בן-סימון: לימדתי באותה מכללה, ונשיא המכללה שאל אותי: כתבת ספר ביקורת על החברה הישראלית, מה נותן לעולה חדש כמוך את האפשרות לכתוב ספר ביקורת על החברה הישראלית?

דניאל בן-סימון: אמרתי לו: העובדה שאני שולט בשפה מאפשרת לי לכתוב גם על החברה הישראלית בנימה ביקורתית.

דניאל בן-סימון: הוא אמר לי: אני מקבל.

דניאל בן-סימון: הכלי המרכזי שמאפשר לך להיות אזרח מדרגה ראשונה זה היכולת לדבר את השפה ולראות בה הפן האישיותי המרכזי שלך כאזרח.

דניאל בן-סימון: ולכן הפרויקט הזה בעיניי חשוב מאין כמותו, במיוחד עם גלי ההגירה האלה שבאים.

דניאל בן-סימון: חלקם רוצים לשמר את השפה והתיאטרון והרדיו והטלוויזיה – יש להם הכל, מדינה בתוך מדינה.

דניאל בן-סימון: זה מסוכן, ולכן באמצעות השפה אני יכול להתקרב לאנסטסיה, פוליטית אני לא יכול.

רוביק רוזנטל: קודם כל, יש מגמות סותרות ביחס לשפה.

רוביק רוזנטל: יש גל אדיר בשנים האחרונות גם של עיסוק בשפה, התעניינות בשפה, אירועים שעוסקים בשפה.

רוביק רוזנטל: באינטרנט יש פעילות רחבה מאוד בתחום הזה, כולל שורה של פורומים, שעוסקים בשפה העברית כנושא, ושסביבם יש קהיליות שלמות שעוסקות בזה.

רוביק רוזנטל: אני מציג את זה, כי אני רוצה לבוא קצת מהכיוון של עושר ההתפתחות בנושא ולהגיד למה אני חושב שצריך להתחבר.

רוביק רוזנטל: יש גם כמה עניינים מרכזיים שמתרחשים, שאני חושב שהמערכת הממשלתית והכנסת צריכים להתחבר אליהם, למשל: יש כבר שנה שלישית כינוס בראשון לציון, שנקרא "לשון ראשון", שאני שמח להיות מעורב בו - בלי קשר נמצאים כאן הקברניטים שלו.

גדעון סער: אני אישרתי השתתפות השבוע.

רוביק רוזנטל: מה שנעשה שם, לדעתי, צריך להיות לוח הזמנים של כל הפעילות הזאת גם ברמה של המבוגרים וגם ברמה של הילדים, וזה להתחבר לאהבה לשפה, כי אולי לצד הירידה שלה, שצריך יותר לחקור אותה, יש אהבה עצומה.

רוביק רוזנטל: אני נפגש עם המון קהלים.

רוביק רוזנטל: יש אהבה לשפה גם אצל אנשים שלא יודעים אותה, וצריך להתחבר פחות דרך תיקוני השפה.

רוביק רוזנטל: אני לא מזלזל בזה, אבל אני חושב שעושים מזה עניין גדול מאוד.

רוביק רוזנטל: יש שורה של שגיאות שצריך לשרש אותן.

רוביק רוזנטל: תאמינו לי, זה לא הסיפור הגדול.

רוביק רוזנטל: הסיפור הגדול הוא קודם כל להתחבר לאהבה הזאת, והאהבה הגדולה של אנשים לשפה היא לאבני היסוד שלה, למילים.

רוביק רוזנטל: מבחינה זו התוכנית שהוצגה היא יוצאת מן הכלל.

רוביק רוזנטל: מבחינתי, אמרת שענו לך על כל הציפיות, מפני שהיא באמת הולכת למקום של האהבה, אליו צריך להתחבר.

רוביק רוזנטל: אני חושב שאפשר להגיע אתו להרבה מאוד הישגים.

רוביק רוזנטל: בעניין הרטוריקה – אני אומר בעדינות, שיש לי רושם שעדיין יש פער גדול מאוד בין ההכרזה "לומדים רטוריקה" - שאלתי את הבן שלי בכיתה י"א, והוא לא ידע על מה מדובר.

מזל שיניאק: רק בכיתה ח'.

רוביק רוזנטל: זה מתחיל בכיתה ח'.

רוביק רוזנטל: אני אומר את זה על בסיס החיוב.

רוביק רוזנטל: אם ההתחלה תהיה בכיתה ח', אבל אם יהיו פה תחרויות רטוריקה ונהפוך את זה לפרויקט לאומי; בסופו של דבר המיומנות המרכזית שלנו בשפה איננה הכתיבה אלא הדיבור, והדיבור הוא המקום שדרכו – אני כמובן לא נגד הבעה בכתב, חס וחלילה, לא אני, אבל הדיבור הוא המקום שבו יש בסיס גם להעשרה של השפה וגם לתקינות השפה, הרבה יותר מאשר יש לזה פוטנציאל בכתיבה.

רוביק רוזנטל: ברגע שאדם יודע לשאת נאום רהוט ותקין, השליטה שלו בשפה היא בנקודת אל חזור.

זבולון אורלב: אני מוכרח להגיד לך בקריאת בניים, שאני ממש חולק עליך.

זבולון אורלב: אני בטוח, למשל, שלו עכשיו הייתי מוציא את הפרוטוקול ומראה לך איך הצגת את דבריך, ואומר לך: תשמע, תגיש לי אותם בכתב, היית מגיש לי אותם בכתב בצורה שונה.

זבולון אורלב: אני חושב שחלק מהתרבות של השפה העברית זה הכבוד הגדול יותר לאות הכתובה מאשר לאות המדוברת, שהיא הבסיסית, כי אות נשמעת והלכה, האות הכתובה נשארת.

רוביק רוזנטל: כיוון שאני חי בתוך הכתיבה, אין על זה ויכוח, אבל זבולון, חברי הכנסת שלנו שנשמעים, הדרך בה הם נשמעים - -

זבולון אורלב: חלקם.

רוביק רוזנטל: - - חלק גדול מהם, עם שפה ענייה.

גדעון סער: גם שרים.

רוביק רוזנטל: ושרים, עם הרבה מאוד – על בעיות תקינות אני בכלל לא מדבר, והחזית הזאת היא לא חזית בכתיבה, היא חזית בדיבור.

רוביק רוזנטל: מה שאני אומר לא מקטין לחלוטין את ההבעה בכתב.

רוביק רוזנטל: צריך להיות פה שינוי דגשים, ולהפסיק לדבר על הנושא של הרטוריקה, ולהפוך אותו כמו בבריטניה וכמו בארצות הברית, שכל יושב ראש ועד בית בישיבה בבית בלונדון נושא נאום רהוט, ואצלנו אנחנו בקושי יכולים לשמוע נאום רהוט, כולל כאלה שנקראים מן הכתב בכנסת.

רוביק רוזנטל: מרוב ההערצה שלנו, המוצדקת והנפלאה, כיהודים לשפה הכתובה, אנחנו הזנחנו את שפת הדיבור, על זה אני מדבר, וזה מוכרח לקבל דגש; אפליה מתקנת, אם אתה רוצה, להבעה בעל פה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

זבולון אורלב: האקדמיה ללשון העברית או לשפה העברית?

טלי בן-יהודה: האקדמיה ללשון העברית.

זבולון אורלב: למה לא לשפה העברית?

רונית גדיש: לא, הבעיה היא האקדמיה, לא הלשון.

זבולון אורלב: נעזוב רגע את המילה "אקדמיה".

זבולון אורלב: כרגיל, תמיד אומרים למה "האקדמיה"; מאז שאני מכיר את עצמי, אני מכיר את השאלה הזאת.

זבולון אורלב: למה לא "לשפה העברית"?

אבשלום קור: ככה החליטו.

טלי בן-יהודה: זה שמנו הרשמי מיום הקמת האקדמיה.

זבולון אורלב: אני קיבלתי את התנצלותו של פרופסור משה בר-אשר, נשיא האקדמיה, שהוא איננו יכול לבוא ביום רביעי.

זבולון אורלב: אגב, זאת הסיבה שבגללה טלטלנו את מועד הישיבה לכאן ולכאן, אבל מאחר ששר החינוך הוא יוזם התוכנית והוא הסכים להשתתף בישיבה, ואנחנו מודים, התאמנו את מועד הישיבה ללוח הזמנים של השר, ואני מודה לך על כך, ולכן יש התנצלות.

טלי בן-יהודה: פרופסור בר-אשר מלמד בימי רביעי, ולכן לא יכול היה לבוא.

זבולון אורלב: ומי אנחנו כוועדת החינוך, התרבות והספורט שנפר את קדושת ההוראה?

טלי בן-יהודה: האקדמיה ללשון העברית, ששוכנת בגבעת רם בירושלים, עוסקת בנושאים האלה של העברית כל השנה, כל יום, כל השנים.

טלי בן-יהודה: אנחנו מאוד שמחים על מה שקורה כאן בזמן האחרון בתחום העברית ועל הפעילות האינטנסטיבית הזאת של שר החינוך ושל משרד החינוך וגם של גופים אחרים.

טלי בן-יהודה: מגיעות אלינו פניות להשתתף באירועים כאלה ואחרים.

טלי בן-יהודה: אני גם רוצה לומר מילה טובה על משרד התרבות, שגם אני מצטערת שלא נמצא פה, אני לא יודעת למה, אבל השרה ומינהל התרבות - אנחנו קשורים למשרד התרבות, כפי שנאמר בהתחלה - ערים היום יותר מבעבר לצרכים של האקדמיה ומסייעים לנו ככל יכולתם.

טלי בן-יהודה: אני מקווה שזה ילך ויגבר.

טלי בן-יהודה: רוב האנשים אולי לא יודעים, אבל האקדמיה ללשון העברית עסקה רוב השנים בעיקר במחקר.

טלי בן-יהודה: מחקר זה דבר חשוב מאוד ובסיס לכל דבר אחר שמדברים עליו בעברית.

טלי בן-יהודה: בלי מחקר, רוב הדברים לא יכולים להתקיים, אבל יש לנו גם פעולות ציבוריות, שאנחנו הולכים ומגבירים אותן עכשיו.

טלי בן-יהודה: הקשר עם הציבור חשוב לנו מאוד.

טלי בן-יהודה: אנחנו מקווים, בתמיכת כל היושבים כאן שהנושא הזה של העברית באמת בנפשם, וגם כמובן השרים וחברי הכנסת, שאנחנו נצליח לממש במהרה את התוכניות שלנו להעתיק את האקדמיה לקריית הלאום.

זבולון אורלב: גברת בן-יהודה, אם מותר לי לבקש ממך, הדיון כרגע הוא לא על האקדמיה.

זבולון אורלב: אני מכבד את דברי הפתיחה שלך, אבל אם אפשר, להגיע לגופו של דבר.

טלי בן-יהודה: אני אומרת את הדברים האלה, משום שאבשלום קור הזמין את כל תלמידי ישראל לבקר באקדמיה כדרך שהדבר נעשה, למשל, ב"יד ושם", והיום זה פשוט בלתי אפשרי.

זבולון אורלב: הוא לא בא אליכם בטענות, הוא בא אלינו בטענות, למה אנחנו לא מאפשרים לכם תנאים שאפשר לבקר, אם לא הבנת.

אבשלום קור: לא, היא הבינה בדיוק.

אבשלום קור: אנחנו על גל אחד.

טלי בן-יהודה: אני הבנתי טוב מאוד, לכן אני אומרת את הדברים האלה.

טלי בן-יהודה: כל הדברים שנאמרו כאן ושמשרד החינוך אחראי להם, אנחנו כמובן יכולים להשתתף, אם ירצו את השתתפותנו.

זבולון אורלב: אני ממש מתפרץ, אני פשוט רוצה למשוך אותך להגיע לגופם של דברים.

זבולון אורלב: יש איזו תחושה, שאני גם מוכרח לומר שאני שותף לה, שהנכונות שלכם להתפשר עם השפה העברית הקלוקלת היא עם יד קלה מדי על ההדק.

גדעון סער: זאת הייתה הטענה של סילבן.

זבולון אורלב: לא ידעתי, אני לא בקואלציה עם סילבן שלום.

זבולון אורלב: אני לא רוצה להכניס את ראשי בין הרים – נתניהו, סילבן שלום, אבל זאת תחושה.

זבולון אורלב: אני משתדל מאוד, למשל, כשאני יושב בשולחן שבת עם ילדיי, עם נכדיי ועם כלותיי ועם כל המשפחה, זאת הזדמנות כשמשוחחים – לתקן.

זבולון אורלב: אני שומע לפעמים דברים, שצורמים לאוזן שלי.

זבולון אורלב: עכשיו הפסדתי במאבק.

טלי בן-יהודה: מייד נגיד על זה מילה.

טלי בן-יהודה: זאת פנייה גם לשר החינוך לנסות להבין, מה קורה במוסדות להשכלה גבוהה בעניין הזה של הוראת העברית.

טלי בן-יהודה: יש זליגה הולכת וגוברת, שלא ברור איפה תיעצר אם בכלל, במעבר להוראה בשפה האנגלית.

טלי בן-יהודה: זה קיים שנים בכמה וכמה מוסדות, וזה הולך ומתגבר.

גדעון סער: אפשר לקבל מכם נייר על זה?

זבולון אורלב: שלום לעירוני א' ממודיעין, הצלחה בבחינות הבגרות.

גדעון סער: אם תשלחו לי נייר בעניין הזה, אני מבטיח - -

טלי בן-יהודה: אם הדבר לא יטופל, אנחנו נגיע למצב שרק 90 שנה נלחמנו נגדו, שפת המדע תהיה אנגלית והשאר עברית.

טלי בן-יהודה: העברית שפחה והאנגלית גבירה.

אבשלום קור: מכון ויצמן – באנגלית.

קריאה: בטכניון ובאוניברסיטה העברית - -

אבשלום קור: גם באוניברסיטה העברית?

טלי בן-יהודה: גם, מדברים על זה, משום שאין מי שעוצר את התהליך הזה, הוא ילך ויתפשט.

טלי בן-יהודה: אנחנו גם יודעים את הסוף שלו, וחבל.

אבשלום קור: את הסוף שלנו.

טלי בן-יהודה: כן, צריך לעודד הוראה של שפות זרות, זה לא שייך, אבל לא על חשבון העברית.

טלי בן-יהודה: היו"ר זבולון אורלב:

טלי בן-יהודה: נאמר שאנחנו רוצים לקיים על זה דיון, למי את מכוון את דבריך?

טלי בן-יהודה: מי הכתובת?

רונית גדיש: הנהלות האוניברסיטאות, ההנהלות האקדמיות של האוניברסיטאות.

רונית גדיש: בפסיכומטרי, שמחויב בו כל סטודנט, מבזבזים זמן על לימוד של מילים, שאני כמי שמחשיבה עצמי כדוברת באופן ראוי, אני לא יודעת להתמודד עם זה.

רונית גדיש: במקום שישקיעו במילים שאין להן כמעט שימוש בשפה - -

טלי בן-יהודה: זה לא נוגע לנו.

זבולון אורלב: רונית, אבל את יודעת מי עושה את המבחן, מה את רוצה מהם?

רונית גדיש: אבל אלה כל הסטודנטים של ישראל.

רונית גדיש: זאת קריאת הביניים.

זבולון אורלב: יכול להיות שצריכים כתוצאה מהדיון הזה לקיים דיון קצת יותר רחב לגבי מעמדה של השפה, אבל אני אבוא בדברים עם יושב ראש המועצה להשכלה גבוהה, שכבר הגיב מהר מאוד והבין את העניין.

רונית גדיש: סטודנטים משקיעים כל כך הרבה זמן על מילים חסרות תועלת.

זבולון אורלב: שר החינוך הוא בהחלט כתובת להתמודד עם הסוגיה האת, ואני בטוח שהוא יעשה את זה.

זבולון אורלב: הוא ביקש מכם מסמך מסודר.

טלי בן-יהודה: גם מבחני המתגייסים לצה"ל - - -

רונית גדיש: כל מה שאנחנו נדרשים ללמוד לקראתו.

זבולון אורלב: אני מייעץ לך, תרחיבי את המסמך שלך לשר החינוך, שאני אשמח גם לקבל העתק ממנו ואשמח להפיץ אותו גם לחברי הוועדה, ונתמודד, ננצל את השנה הזאת.

זבולון אורלב: הוועדה במוקד העניין שלה זה מערכת החינוך, אבל בצד ההתמודדות הראויה שהוצגה כאן במה שעומד להתרחש במערכת החינוך, יש גם נושאים נוספים שצריך להתמודד איתם, וזאת אחת הדוגמאות.

רונית גדיש: לא ענו על השאלה מדוע "ציפֵּיתי" - -

רונית גדיש: שמי רונית גדיש.

רונית גדיש: השם שלי זכה לכותרות - הבעיה העיקרית שלי היא עם רונית תירוש...

רונית גדיש: לרוב האנשים "יוצא" רונית תירוש, בגלל השי"ן של "גדיש".

רונית גדיש: אנחנו מתחלקות בשם, ואני מודה לך על החברותא.

רונית גדיש: מכיוון שדובר פה די הרבה על המילה פריפריה, אני רוצה להציע הצעה, שלא יכולה להיות רשמית, אז אני מציעה אותה פה, לדבר על "מרכז" מול "מרחבים" או "מרחב", ולהתייחס לפריפריה לא כפריפריה אלא כמרחב.

מזל שיניאק: שוליים.

רונית גדיש: לא שוליים.

רונית גדיש: אני מציעה מילה עברית יפה, שגם מגביהה את ההתייחסות למרחב.

רונית גדיש: האקדמיה ללשון העברית, כפי שאמרה הגברת טלי בן-יהודה, לא עוסקת בהתחנפות לציבור של הדוברים, האקדמיה עוסקת במחקר.

רונית גדיש: הרבה אנשים שלא עוסקים בעברית, למשל כפי שהודגם בשאלה האם הטמפטורות יעלו, אינם מכירים את מגוון המורשת של הלשון העברית.

רונית גדיש: מי שיושב באקדמיה ללשון עברית אלה אנשים שאמורים להכיר אותה.

רונית גדיש: לכן גם ההחלטה "כל כך מהממת", או יש אנשים שאומרים "מאממת", כולל מי שאומר שזה לא בסדר שאומרים "ציפֵּיתי", התקבלה לא משום שיש אנשים - - -

גדעון סער: מי שהוא באמת "מאמם" זה באל"ף, בהיררכיה של הילדים...

רונית גדיש: באותו דיבור שצריך להגות עי"ן וחי"ת, יש אנשים שלא מסוגלים להגיד ה"א.

רונית גדיש: הבעיה שלנו לא במקומות האלה.

רונית גדיש: כשהאקדמיה החליטה על הצורה "חיכֵּיתי" שהיא מותרת, היא לא עשתה את זה כדי למצוא חן בעיני אף אחד.

רונית גדיש: היא פשוט פתחה את התנ"ך, ראתה ששליש מן הצורות הן בצירה.

רונית גדיש: בבניינים אחרים יש צורות בחיריק ובצירה.

זבולון אורלב: תני לי דוגמה ל"ציפֵּיתי".

רונית גדיש: ציפיתי אין במקרא בכלל, זאת מילה שהיא לא במקרא, אבל במערכת הזאת אנחנו מדברים על מערכת של נחי ל"י – אני לא רוצה להיכנס לזה.

אבשלום קור: "והיכֵּיתי כל-בכור".

רונית גדיש: יש "קיוֵיתי", יש "ניקֵיתי", יש "גילֵיתי", יש 25 צורות, לא פחות.

רונית גדיש: תיקוני הלשון והתקן בדקדוק זה דבר שצריך לשים אותו במקום מתאים, ואני באמת מסכימה עם דברים שאומר רוביק רוזנטל.

רונית גדיש: אנשים צריכים לדבר לפי תומם, אי אפשר שכל הזמן נרגיש שאנחנו מדברים בשגיאות.

רונית גדיש: מותר כמה דברים לשפר.

גדעון סער: הם גם צריכים ביטחון עצמי.

רונית גדיש: נכון, מותר כמה דברים לשפר, לא יזיק.

רונית גדיש: אני מגדלת ילדה, אמנם אחת, אבל אם מטפחים ומלמדים מגיל מאוד צעיר, יש דברים שאין איתם בעיה.

רונית גדיש: למה אני לא מתבלבלת בין שלוש לבין שלושה?

רונית גדיש: אני גדלתי לתוך זה, הבת שלי גדלה לזה, אז אין לה בעיה עם זה, אבל זאת לא הבעיה.

זבולון אורלב: זה בסיבוב הבא, כי גם בתנ"ך תמצאו - אני מבטיח לך למצוא לשיעור הבא.

רוביק רוזנטל: כותבי התנ"ך ייכשלו בבחינה בדקדוק, את זה אני מבטיח לכם.

רונית גדיש: חבר הכנסת אורלב, ההחלטה על "חיכֵּיתי" אגב, שאיש לא מחייב אותך לומר כך, היא החלטה מערכתית, שנובעת מהממצא המערכתי במקרא, ואני מוכנה להסביר לך את זה לפרטים, אבל זה לא המקום.

זבולון אורלב: זה לא המקום ולא הזמן, אני חייב להתחיל לסיים.

רונית גדיש: למשל "קינֵאתי" אפשר נכון לומר, אבל דווקא בזה הילדים טועים ואומרים "קיניתי".

טלי בן-יהודה: דיברתי על האוניברסיטאות, אני רוצה להגיע לקצה השני של גני הילדים והגננות.

טלי בן-יהודה: גם גננות צריכות לדבר עברית טובה.

קריאה: גם ההורים של הילדים.

זבולון אורלב: זה הכי חשוב.

טלי בן-יהודה: אחרת שום דבר לא יעזור.

טלי בן-יהודה: על הבית אולי אתה לא יכול לשלוט, אבל על הגננות?

רונית גדיש: חבר הכנסת אורלב, יותר כאם מאשר כמזכירה מדעית של האקדמיה, אני סופרת כבר שנים את משימות הכתיבה שהבת שלי מקבלת, כמה פעמים היא נדרשה לכתוב.

רונית גדיש: היום כשהיא בכיתה ו', היא כבר כותבת.

רונית גדיש: כמה פעמים היא נדרשה לכתוב חיבור?

רונית גדיש: אני לא מדברת על קריאה.

רונית גדיש: מדברים על סטנדרטים.

רונית גדיש: הכי פשוט – מכסה של כמות יכולה לעשות יותר - -

זבולון אורלב: את חברה בוועדת ההיגוי של משרד החינוך?

אתי בוקשפן: כן, הצענו אותה.

רונית גדיש: אני לא חברה בוועדה – אגב, מלבד העובדה שאני המזכירה המדעית של האקדמיה - -

זבולון אורלב: את אומרת שאת לא יודעת והם אומרים כן.

אתי בוקשפן: היא לא יודעת, כי עוד לא מינינו.

זבולון אורלב: בכוונתכם למנות.

זבולון אורלב: אין טעם להיכנס כאן לפרטים האלה.

רונית גדיש: אני בין היתר עובדת משרד החינוך, אני בשבתון ממשרד החינוך ומאגף תוכניות לימודים הגווע, אז אני מכירה את המערכת גם מבפנים.

רונית גדיש: אני אומרת לך כאם, שלא דורשים מספיק כתיבה ולא דורשים קריאה, ורק עם הדבר הזה אפשר היה לשנות את כל המערכת.

אלי פולק: אני מנכ"ל החברה העירונית לתרבות, ספורט ונופש בעיר.

אלי פולק: אנחנו אולי קלענו לדעת גדולים ופתחנו לפני שלוש שנים בכנס, שאנחנו קוראים לו "לשון עברית", הוא עוסק בעיקר בשפה העברית, וכמובן שכעיר שבה בית הספר העברי הראשון, בית ספר "חביב", גן הילדים הראשון ועוד כהנה וכהנה, אנחנו מקיימים את זה השנה השלישית.

אלי פולק: אני אולי הנציג של החינוך הבלתי פורמאלי כאן, כי הכנס נערך בהיכל התרבות שלנו, הוא כולל פנלים ואירועים כאלה ואחרים.

רונית גדיש: כינוס, נכון?

רונית גדיש: לא כנס.

זבולון אורלב: תאפשרי לי לסיים את הישיבה.

אלי פולק: אנחנו גם מארחים את החידון, אנחנו משתלבים לתוך מערכת של החינוך הפורמאלי, עם שיתופי פעולה עם משרד החינוך, והיינו שמחים להיות חלק במהלך ובשינוי הזה, שאנחנו מברכים עליו בהחלט.

גדעון סער: לאה, לשלב.

זבולון אורלב: הרווחת את הדלק לירושלים...

זבולון אורלב: שמעתם את ההערה שלי שאמרתי לגבי איזו רשות מקומית בראשית הדיון?

רות מקבי: אני רוצה לקחת את זה על כתפיי, הטעות היא שלי, למרות שהנושא הזה מאוד יקר ללבי.

רות מקבי: אתה עשית את זה בנועם ובנימוס, ואני מייד אומרת שאני אשמה.

זבולון אורלב: אני לא הסגרתי אותך.

זבולון אורלב: רבותי, אני רוצה לסכם את הישיבה ולומר שוועדת החינוך, התרבות והספורט מברכת את שר החינוך על החלטתו לקבוע את הנושא המרכז לשנת הלימודים תשע"א כנושא של השפה העברית, ורואה בהחלטה זו חשיבות רבה להקניית הערכים היהודיים, המסורתיים והציוניים, שקשורים להוויתנו כאזרחי מדינת ישראל.

זבולון אורלב: אגב, בסוגריים וללא קשר להחלטות, רציתי לומר באיזשהו שלב של הדיון, שאנחנו באמת בבעיה קשה.

זבולון אורלב: חשבתי על זה במהלך הדיון, לפי חשבוני, קרוב ל-50% מאזרחי המדינה, אני לא בטוח שהם מדברים בבית שלהם עברית.

זבולון אורלב: קחו את המגזר הערבי, קחו את מגזר העולים, כל סוגי העולים, קחו את החברה החרדית, ונדמה לי שהגענו במספרים בערך ל-50% מהחברה הישראלית, כדי להבין את גודל האתגר שלקח על עצמו שר החינוך בסוגיה של השפה העברית.

זבולון אורלב: אני חושב שאנחנו המדינה היחידה בעולם, שצריכה להתמודד עם שפת המדינה, כש-50% מאזרחי המדינה - השפה הראשונה או השפה המדוברת בבתיהם היא לא השפה העברית.

גדעון סער: אני רק רוצה להגיד, שלערבים יש בעיה בשפת אם ערבית, שלא דיברנו על זה.

זבולון אורלב: אני מסכים, זה דיון נפרד.

זבולון אורלב: אבל היום דיברנו על האתגר של השפה העברית, ויש כאן נתון שהוא מאוד מאוד בעייתי, כלומר חשבנו שאנחנו 100 שנה אחרי המאבק.

זבולון אורלב: לא, הוא ממשיך.

גדעון סער: זה לא נושא הדיון, אבל במגזר הערבי הבעיה היא כל כך קשה, כי יש להם גם פערים גדולים בין השפה המדוברת לשפה הספרותית וההישגים שלהם משמעותית יותר נמוכים.

גדעון סער: יש להם בעיה יותר גדולה מאשר בדור הקודם, בגלל שהיום חשופים לאל-ג'זירה ולכל מיני דברים אחרים, הם גם פחות יודעים עברית, ואני רואה את זה.

גדעון סער: יש להם בעיית פערים במיומנויות באנגלית, כי אנגלית היא המקצוע עם הכי הרבה פערים בכלל.

גדעון סער: הבעיה פה היא בעיה, שהיא עם ממדים עצומים מבחינה חברתית, כי למעשה אתה צריך את העברית כדי להשתלב בחברה ובכלכלה של המדינה, אתה צריך את הערבית כבסיס המיומנויות בשפת האם, ואתה צריך גם את האנגלית מטעמים שכולם מבינים אותם.

גדעון סער: זו בעיה גדולה.

זבולון אורלב: אין ספק, אבל אני חושב שבצדק קבעת סדר עדיפות נכון, בעצם ההחלטה שלך קבעת את סדר הערכים הנכון.

זבולון אורלב: אני חושב שראוי מאוד לברך על כך, ובהמשך אנחנו כמובן רושמים לפנינו את עיקרי התוכנית, כפי שהוצגו על ידי מומחי המשרד, ומקווים שהתוכנית הזאת תצא כמובן אל הפועל.

זבולון אורלב: אנחנו גם מציעים למשרד לשקול הצעות נוספות שהועלו כאן במהלך הדיון, ועוד קיום התייעצויות עם גורמים נוספים, שלא יכולים היו להגיע לכאן, או שניתן להתייעץ איתם, כדי שהתוכנית תהיה כוללת ומלאה, ובסופו של דבר, כידוע, המבחן האמיתי הוא מבחן הביצוע ומבחן היישום.

זבולון אורלב: אני אומר בהחלטה נפרדת לחזור כבר על החלטות קודמות של ועדת החינוך, התרבות והספורט, שהוועדה שוב מבקשת משר החינוך ומהמשרד לבחון ולשקול את סוגיית תוספת יחידת חובה נוספת בבחינות הבגרות, ואינני נכנס כרגע לסוגיית הבונוסים או למבחן בעל-פה.

זבולון אורלב: הסוגיה בכללה היא מרכיב מאוד מאוד חשוב.

זבולון אורלב: פה, אדוני השר, אתה יכול לעשות צעד, לדעתי מאוד משמעותי, ואני בטוח שאנשי המשרד יסבירו לך את השלכות הרוחב כמעט האין-סופיות של החלטה אסטרטגית כזאת של תוספת יחידה.

זבולון אורלב: הרעיון של בחינה בעל-פה הוא רעיון מבריק והוא רעיון נכון בלי שום ספק.

זבולון אורלב: אני מוכרח להוסיף גם עוד הערה אחת להחלטות שלנו, שהוועדה סבורה שהנושא של הנחלת השפה העברית למבוגרים טרם בא על פתרונו, ולכן הוועדה תקיים על כך דיון נפרד עם כל הנוגעים בדבר, על מנת לנסות להחזיר את האפשרות לכל אזרח ישראלי בכלל ולעולים חדשים בפרט ללמוד את השפה העברית, לתקן, לשפר ולהרחיב את הידע בשפה העברית.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אם אין הערות, הישיבה נעולה.