ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 136, 2010-01-11 10:00

ליה שמטוב: בוקר טוב לכל המשתתפים ובוקר טוב לצופים בערוץ הכנסת.

ליה שמטוב: התכנסנו הבוקר לישיבה משותפת עם ועדת החינוך, תרבות והספורט, בהשתתפות שרת העלייה והקליטה, חברת הכנסת סופה לנדבר, כדי לדון בהצעה לסדר היום שיזמה חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, והנושא זה דה-הלגיטימציה תקשורתית-ציבורית לאוכלוסיית העולים מחבר העמים, בעקבות הרצח של משפחת אושרנקו.

ליה שמטוב: הסיבה שהתכנסנו פה היא שבעקבות הרצח הנוראי של משפחת אושרנקו התקשורת, לצערי הרב, הכתימה ציבור שלם.

ליה שמטוב: התקשורת לזמן קצר שכחה את התפקיד שלה, שהוא לחנך ולתרום לחברה הישראלית.

ליה שמטוב: במקום זה היא נהפכה להיות צהובה ומעניין אותה רק רצח, אונס וגניבות ואם לא רצחת, לא גנבת, אתה לא מעניין את אף אחד.

ליה שמטוב: עוד משהו, הציבור כבר כל כך התרגל לזה שכשפותחים את העיתון, דבר ראשון מחפשים את כל הרכילויות, את כל המקרים האלה הלא שגרתיים וזה באמת מעניין, ואם אנחנו רואים איזה שהיא כתבה על משהו שנעשה וזה תרם למדינת ישראל, אז קוראים רק את הכותרת.

ליה שמטוב: כולם מדברים על העלייה הגדולה, כמה היא תרמה וכמה היא תורמת בכל התחומים ויש הישגים אדירים ברמות שונות, למשל בתחום כמו ספורט, כמה בזמן האחרון הספורטאים הישראלים שהם עולים מחבר העמים הביאו גאווה למדינת ישראל, מדליות.

ליה שמטוב: אולי קראנו את זה באיזה שהוא עיתון, במדור ספורט, בקטן, וזהו.

ליה שמטוב: זאת אומרת, זה לא כל כך מעניין את התקשורת הישראלית.

ליה שמטוב: כל הסטיגמות החברתיות האלה הופכות כבר לנורמות ומקובלות בחברה.

ליה שמטוב: השר יצחק אהרונוביץ דיבר בכנסת ואמר שלרצח ולפשע אין לאום ואין דת ופה הופכים את כל הציבור, ציבור כל כך גדול, לפושעים, לרוצחים, לזונות.

ליה שמטוב: זה היה בכל העליות, גם כשהיתה עלייה ממרוקו, דיברו עליהם, העלייה מרומניה, על פולנים אני בכלל כבר לא רוצה להגיד מה אמרו על הפולנים, אבל כבר 20 שנה עברו מאז העלייה הגדולה ועדיין העולים נשארים עולים והם לא יכולים, מבחינה חברתית, להשתלב בחברה הישראלית ויש פער עצום בשייכות לחברה הישראלית.

ליה שמטוב: אני חושבת שזה חוסר הרצון של החברה הצברית לקלוט בתוכה את העולים החדשים.

ליה שמטוב: הדחיקה הזאת של חברה גדולה לשולי החברה הישראלית זו התופעה שאנחנו חווים ומזה נובע אלכוהול, אלימות קשה וכולי.

ליה שמטוב: מדינת ישראל צריכה לקחת אחריות, לא רק לקלוט את העולים החדשים, היא צריכה גם להילחם בתופעות האלה ובמיוחד בתופעות של גזענות.

ליה שמטוב: כל אחד מאיתנו, במיוחד הפוליטיקאים, במיוחד הרבנים, לפני שהם אומרים משהו, צריכים לחשוב מה הם אומרים.

ליה שמטוב: ופה בא הרב מצגר וגם מוסיף אש למדורה, 'קופאיות רוסיות', למה?

ליה שמטוב: כי כמעט כל הקופאיות הן רוסיות?

ליה שמטוב: ואם הקופאית היא לא רוסית והיא לוקחת מוצר שזה חמץ, היא לא תעביר את זה בקופה?

ליה שמטוב: למה דווקא הוא הזכיר את הרוסיות?

ליה שמטוב: מה, רוסיות, כי הן לא יודעות?

ליה שמטוב: הן יודעות יותר טוב ממישהו אחר.

ליה שמטוב: זה שהן עובדות כקופאיות כי לא יכלו להשתלב ולא יכלו לעבוד במקצוע, זה לא אומר שצריכים ככה להשפיל את החברה כולה.

ליה שמטוב: אנחנו, כישראלים, כל כך לא אוהבים כשמסתכלים על רשת בי.

ליה שמטוב: בי.

ליה שמטוב: סי, או סי.

ליה שמטוב: אן.

ליה שמטוב: אן, כשמדברים על הפלסטינאים המסכנים ועל זה שישראלים הם טרוריסטים, אבל לבד, לבד, אנחנו פה בארץ עושים הכל כדי להכתים ציבור שלם.

ליה שמטוב: לפני שאני נותנת את זכות הדיבור לשרת העלייה והקליטה---

סופה לנדבר: תתני לחברי הכנסת, אני באתי כדי לשמוע ולהביע את דעתי.

ליה שמטוב: אני רוצה לתת את זכות הדיבור לשותף שלי, ליושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, לחבר הכנסת זבולון אורלב.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אני נעניתי ברצון לקיים את הישיבה המשותפת של הוועדה לקליטת העלייה והתפוצות, יחד עם ועדת החינוך והתרבות, כי סברתי שיש אמנם בעיה שצריכים לשים אותה על סדר היום, בכך שאנחנו ממהרים להדביק תוויות, בדרך כלל תוויות שליליות, לאוכלוסיות שהן לפעמים מרגישות מחוסרות הגנה, שקל להדביק להן תוויות, שקשה להן להתגונן, וזה בדרך כלל העולים.

זבולון אורלב: העולים הם קבוצה רגישה, קבוצה שקל לזהות אותה, לפי הלבוש, לפי הדיבור, לפי מקום המגורים לפעמים וקל מאוד להדביק לה תוויות שליליות שונות.

זבולון אורלב: למרות שהחברה שלנו נגועה בהרבה מאוד בעיות של גניבה, רצח, לצערנו הגדול פדופיליה עכשיו, אבל כשקורה מקרה שעולים מעורבים בו, קל מאוד להדביק את התוויות האלה.

זבולון אורלב: צריך לזכור שבסופו של דבר העלייה למדינת ישראל היא נשמת אפה של המדינה, כמדינה יהודית.

זבולון אורלב: בלי עלייה לא היתה יכולה להתקיים מדינת ישראל לאורך זמן.

זבולון אורלב: העלייה היא המבטיחה את חוסנה של מדינת ישראל.

זבולון אורלב: ברמה של החקיקה, חוק השבות שהבטיח אזרחות מיידית וסיוע לכל יהודי שמגיע למדינת ישראל, בין אם הוא יהודי על פי ההלכה, או בין אם הוא יהודי מזרע ישראל, הוא חוק ייחודי בעולם.

זבולון אורלב: אין אותו לאף אחת ממאתיים המדינות שחברות באומות המאוחדות, רק למדינת ישראל יש את החוק הזה כדי לבטא את מעמדה ואת חשיבותה של העלייה, ולכן אצלנו יהודים שמגיעים לישראל הם לא מהגרים, הם עולים, הם שבים הביתה.

זבולון אורלב: כל יהודי שעולה הוא חוזר הביתה וכאן ביתו.

זבולון אורלב: ובבית, מעמדו שווה לכל אלה שנמצאים בבית.

זבולון אורלב: אם יש כשלים בקליטת העלייה, שבגללם יש בעיות, או יש ריבוי של בעיות, זה בוודאי לא באשמת העולים, כי אם באשמת הקולטים.

זבולון אורלב: אם קיימת תופעה של אלכוהול, או תופעה של אלימות, או תופעה אחרת, שמוצאים שאחוז גבוה של עולים מצוי באותה עברה, זאת לא בעיה של העולים, זאת בעיה של הקולטים.

זבולון אורלב: זאת בעיה של המדינה שלא עשתה את כל הדרוש על מנת שאותם עולים ירגישו בבית ויידעו כי הם שווים בכל.

זבולון אורלב: כאמור, קליטת העלייה היא מאבני היסוד של הערכים הציוניים.

זבולון אורלב: צריך לעשות מבחן ולהגיד לאנשים מה היא הציונות.

זבולון אורלב: הציונות בראש ובראשונה היא העלייה לישראל וקליטת העלייה.

זבולון אורלב: זאת בראש ובראשונה.

זבולון אורלב: התקשורת, היא לא איזה שהוא מרחב אטום שהוא מחוץ לחברה הישראלית.

זבולון אורלב: כל מה שחל עליי, חל על איש תקשורת.

זבולון אורלב: כל החובות הציוניות, כל החובות היהודיות, כל החובות הלאומיות שחלות עליי, חלות גם על איש תקשורת.

זבולון אורלב: זה שאדם נמצא כרגע בשדה התקשורת, איננה פותרת אותה משום מצווה ציונית שהיא, וכאמור, קליטת העלייה היא בראש המצוות.

זבולון אורלב: מי שפוגע בעולים חדשים לדעתי פוגע באופן אנוש באחד מהערכים הציוניים, פוגע לדעתי גם בחוסנה של המדינה, כי אם פוגעים בעולים, אז יהודים שרוצים לעלות יגידו 'רגע, למה לנו לעלות ולהתבזות?

זבולון אורלב: ' 'למה לנו לעלות ולהיות למשל ולשנינה?' 'למה לנו לעלות ואחרי זה שיצחקו מהאקצנט שלנו, מהשגיאות בדיבור שלנו ומכך שיש לנו מנהגים כאלה, מאחר שיש לנו מנהגים אחרים'.

זבולון אורלב: ודאי וודאי ועדת החינוך והתרבות יודעת היטב לשמור על חופש הביטוי ויודעת לשמור היטב בהחלט על מעמדה של התקשורת, אבל אני חושב שעם כל הכבוד לחופש הביטוי ולחופש הסאטירה ולכל הערכים החשובים האלה, הם לא ערכים בלתי מוגבלים.

זבולון אורלב: גם הם מוגבלים.

זבולון אורלב: ועדת החינוך והתרבות קיימה דיון רק לפני שבוע על קדימונים שהיו לתכנית ארץ נהדרת, כי חשבנו שהם עברו את הגבול מבחינת חוסר הטעם המיני שלהם.

זבולון אורלב: איננו מפחדים ואיננו מהססים להטיח דברי ביקורת ולומר את מה שיש לנו, דווקא מפני שאנחנו שומרים על חופש הביטוי שיש לכלי התקשורת.

זבולון אורלב: אבל כמי ששומר על חופש הביטוי צריך גם לדעת ולתבוע מהתקשורת ולומר לה 'את לא פטורה מהמצווה הזאת של קליטת העלייה.

זבולון אורלב: אותה חובה שיש עליי לקלוט עולים חלים על גם עלייך', וכל איש תקשורת שיש לו מצלמה, או מיקרופון או עט בידו, יידע שהוא איננו פטור מהמצווה הזאת.

זבולון אורלב: לכן אני שמח מאוד על הדיון הזה ואני מקווה מאוד שכולם יהיו קשובים לקולות העולים מן הישיבה הזאת.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קודם אני מאוד מודה ליושבת ראש ועדת הקליטה ויושב ראש ועדת החינוך שביחד דנים בנושא הזה והחשיבות שרואה בכך שרת הקליטה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה נושא שהעלינו לפני כחודשיים, אבל בגלל סדר הדברים בכנסת לפעמים זה לוקח זמן ואני לא חושבת שהוא לא אקטואלי, הוא אקטואלי היום ומחר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם לא נטפל בזה היום, אז כנראה שהתופעה תמשיך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני הכנתי מצגת, ברשותכם אני אעבור עליה במהירות, על מנת לחדד את המסרים שלי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: (מצגת): אני הבאתי קטע קטן של ספר, אלט-נוילד של הרצל, שכבר לפני מאה שנים מדבר על האחריות שהתקשורת אמורה לקחת על עצמה, על מנת להבין את מה שאמר יושב ראש ועדת החינוך כרגע, עד כמה יש לה אחריות לחברה כולה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לעתים אנו נוטים לשכוח את העובדות שהשנה מייצגים עשרים שנה לעלייה; למעלה מ-1,200,000 עולים ששינו ללא הכרה את המאזן הדמוגרפי, מתוך מיליון עולים, יותר מ-150,000 הם בעלי תואר ראשון ושני, לארץ עלו אלפי אנשי רוח, סופרים, שחקנים, מוזיקאים, במאים, שהביאו לנו את תיאטרון גשר, רדיו רקע, ערוץ ישראל פלוס 9, תרבות וריקוד ומחול ואנשי ציבור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל אלה ועוד מצביעים על תרומה חסרת תקדים של העלייה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באוניברסיטאות, מכללות ומכונים עובדים אלפי מדענים עולים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל חייל חמישי בצה"ל משתייך למשפחת עולים מברית המועצות, כל חייל קרבי שישי הוא גם עולה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: העלייה הגדולה תרמה גם לספורט, ספרות, חינוך ועשייה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועכשיו אנחנו נעבור לעובדות: רצח משפחת אושרנקו, שישה בני משפחה נמצאו ללא רוח חיים בדירה ברחוב נורדאו בעיר, הדירה כולה עלתה באש, אולם במשטרה עלה חשד לרצח מאחר שעל כל הגופות נמצאות סימני דקירה והספקולציות, חברים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ישראל היום: 'מזכיר דרכי פעולה של המאפיה הרוסית', וואלה: 'לארגוני הפשע הרוסיים אין קווים אדומים', YNET: 'רצח כמו שיטות של המאפיה'.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנרג'י: 'ההבדל בין ארגוני הפשע הרוסיים לקווקזים הוא מידת האלימות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בראשון מדובר באלימות גבוהה מאוד, בשני באלימות ענקית'.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הארץ: 'תוהים עולים רבים מחבר העמים אם הרוצח בא מקרבם ומארגוני הפשע שלהם'.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שימו לב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שוב הארץ: 'הנרטיב הקווקזי', גלי צה"ל: 'כיווני החקירה, רצח, התאבדות, הסתבכות עם המאפיה'.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ופתאום מגיעה האמת המצערת, הרבה יותר פשוטה, מכל מה ששמענו בתקשורת, שלא פסחה על אף עיתון מכובד, על אף תחנת רדיו מכובדת, על אף תחנת טלוויזיה מכובדת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האמת המצערת, אנחנו שואלים איפה המאפיה הרוסית, אפילו לא רומן סודי, אין קשר למאפיה, מתברר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל הקשר בין הספקולציות למציאות מקרי לחלוטין וההשלכות לסיקור לא מאחרות לבוא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרב יצחק פרץ: 'הגויים מרוסיה אשמים ברציחות', הרב הראשי של רעננה ושר הפנים לשעבר יצחק פרץ, מתבטא בחריפות נגד הרוסים שאינם יהודים על פי ההלכה, בעקבות חשיפת החשדות ברצח משפחת אושרנקו: 'הזהרתי שעליית הגויים מרוסיה תיצור בעיות קשות מאוד', הוא אומר לאתר החרדים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ערוץ 7: 'עבריינות עושה עלייה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חוק השבות מאפשר למנוע עלייתם של בעלי עבר פלילי, אך רשויות המדינה מתרשלות מביצוע בדיקות מוקדמות שישאירו בחוץ לארץ אנשים מסוגם של דמיאן קרליק ויעקב טייטל'.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו אני רוצה לעבור, חברים יקרים, לגורמים לדה-לגיטימציה בתקשורת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יועץ התקשורת בני כהן טוען, העיתונות בישראל עובדת לפי אגדות תקשורתיות, העיתונות לא מתארת עובדות, אלא מספרת סיפורים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: העובדות חייבות להתאים לסיפור, אחרת הן לא מעניינות את הציבור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האגדה התקשורתית היא אוסף של סטריאוטיפים הקשורים בינם לבין עצמם ויוצרים סיפור שגם הוא עצמו סטריאוטיפי, כך שסטריאוטיפים הם למעשה אבן היסוד של האגדה התקשורת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: סקס, קונפליקט וטלנובלות, ספרו של יועץ התקשורת בני כהן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו הבאנו סרט קצר שהיה לא מזמן, ביום שישי שעבר, שבו, לצערי הרב, גם הופיעה שרת הקליטה.

סופה לנדבר: אני נהניתי מזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני גם נהניתי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אמרתי לצערי, כי אני לא שם, עדיין.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בואו נראה את הקטע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: (הקרנת קטע מהסדרה 'ארץ נהדרת').

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לדבר, חברים, על מושג שנקרא שנאת זרים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דרך אגב, בסוף אומר המראיין, אייל קיציס, לא שמעתם מה המרואיינים המכובדים הסבירו כאן, 'זה לא החברה הישראלית', הוא אומר, 'זה הרוסים, האתיופים, החרדים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עזוב'.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שנאת זרים, קסנופוביה, קיימת בכל חברה בעולם, אך רק בישראל ההתמודדות נעשית באופן שגוי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש דרכים מבטיחות להפוך את החברה לתרבותית, פתוחה וסובלנית יותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני נותנת כמה דוגמאות שהייתי חושבת שכדאי שנדון בהם; תקשורת המגלה אחריות לאומית, חינוך להכרת העולה ותרומתו לחברה, טרמינולוגיה, ישראלים דוברי רוסית, ולא 'הרוסים', מינוף התקשורתי לעניין אפליית עולים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מאוד חשוב לי להגיד, חברים, שאני לא מדברת פה על אפליה, אני מדברת על דה-לגיטימציה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רואה בשני הדברים האלה שני קצוות שונים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אפליה עושים לציבור חלש, דה-לגיטימציה עושים לציבור חזק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עולים בעיניי הם לא ציבור חלש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נושא אפליית העולים מרוסיה הפך פופולרי בקרב אנשי ציבור דוברי רוסית, מישהו שמשמיע מלה נגד הרוסים, פוליטיקאים מקימים קול צעקה, לא כולם שנמצאים פה, צעקות אלה מעמיקות את התהום בין הצברים לעולים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זכות קיומם של חלק מאנשי הציבור נובעת מאותה תהום עמוקה המציגה את העולים כאוכלוסייה מוחלשת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בראייתי, תדמית העולים אינה משקפת את מקומם ומעמדם בחברה הישראלית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הדה-לגיטימציה התקשורת היא שיוצרת פער גדול בין תדמית העולים למקומם בחברה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש פער תדמיתי בין היכולת הפוטנציאלית של העולים בחברה הישראלית לבין המיצוב התדמיתי של העולים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כלומר אין מדובר באוכלוסייה חלשה, שסובלת מאפליה, כי אם מאוכלוסייה בעלת עוצמה, המוצגת בתקשורת באופן סטיגמטי, דבר שפוגע בהשתלבותה בחברה, מדיר אותה מהחברה הישראלית, מעודד הגירה שלילית, פוגע במאמצי עידוד העלייה לארץ וחותר כנגד האינטרסים הלאומיים של מדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הכבוד האנושי של העולים החדשים נרמס ולכן עלינו לשאוף לחינוך להבנה תרבותית, השקעה מצד משרד החינוך להיכרות התלמידים עם התרבויות השונות המרכיבות את החברה הישראלית, להכרה בתרומתן להעצמת החברה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קוד אתי תקשורתי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: על אמצעי התקשורת לגלות אחריות ולהימנע מקביעות מוקדמות וחסרות בסיס המייצרות זיהוי ודימוי תקשורתי שלילי לאוכלוסייה שלמה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: השקעה באינטגרציה של העולים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נדרשת השקעה נרחבת יותר בהעצמת אוכלוסיית העולים תוך מחיקת ה'הם' והפיכתו ל'אנחנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ' תודה רבה.

ליה שמטוב: שרת הקליטה, חברת הכנסת סופה לנדבר.

סופה לנדבר: גברתי יושבת ראש ועדת העלייה והקליטה, יושב ראש ועדת החינוך, חברי הכנסת, רבותיי.

סופה לנדבר: אני חושבת שמיותר להגיד למה אני כאן.

סופה לנדבר: אני כאן בגלל שזה מרגיז, אני כאן בגלל שהמשרד לקליטת עלייה עושה הכל כדי לשבור את המגמה ופעם ראשונה בעשור האחרון שברנו את המגמה והעלייה גדלה.

סופה לנדבר: זאת אומרת מספר האנשים שהגיע למדינת ישראל הוא בעלייה.

סופה לנדבר: אני חושבת שמיותר להגיד מה אנחנו עושים כדי לשפר את השירות שאנחנו נותנים לעולים, כדי להביא לכאן עולים חדשים שיהיו חלק מהחברה הישראלית.

סופה לנדבר: תודה לכם שאתם מעלים היום את הנושא לסדר היום ואני חושבת שצריכים להגיד לציבור שהיום צופה בוועדת העלייה והקליטה, רבותיי, אין רוסים במדינת ישראל, אין אתיופים במדינת ישראל, אין רומנים ואלה ואלה ואלה, יש ישראלים דוברי אמהרית, ישראלית דוברי רוסית, ישראלים דוברים שפות שונות, מאיפה שהעולה מגיע למדינת ישראל.

סופה לנדבר: במשרד לקליטת עלייה אנחנו משנים את השירות שנותנים לעולים החדשים, אנחנו מתחילים לתת שירות עוד לפני שהעולה מגיע למדינת ישראל, אנחנו עושים הכל כדי שעולה שמגיע למדינת ישראל יגיד 'סוף סוף אני בבית'.

סופה לנדבר: סוף סוף אני בבית.

סופה לנדבר: אני שואלת, איזה קשר יש בין מוצא של בן אדם לפשע ולרצח שנעשה ונגרם למשפחת אושרנקו?

סופה לנדבר: נכון, זה היה אכזרי ביותר, נכון שהיה קשה לקרוא ולצפות ואנחנו ראינו מה משפחה שלמה עברה, אבל בין המוצא של בן אדם ומה שקרה שם אין שום קשר.

סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו כנראה צריכים בכנסת ישראל לחוקק חוק נגד גזענות, נגד עלבון, נגד דברים שקרו וקורים בתקשורת הישראלית.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שבמדינת ישראל, אחרי עשרים שנה, כאשר אנחנו רואים איך השתנו דברים כאן במדינת ישראל, וצריכים להגיד את זה בקול רם, רבותיי.

סופה לנדבר: בואו , נחזור עשרים שנה לפני, מה היה במדינת ישראל?

סופה לנדבר: ערים שהיום הפכו להיות לערים גדולות ביותר, היו פריפריה של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני לא צריכה לנסוע, כמו שאתם נוסעים בכל מקום ומקום ומבקרים ולראות איך השתנו דברים במדינת ישראל, איך הפריפריה הפכה להיות לערים מפותחות.

סופה לנדבר: הייתי בעכו, הייתי בצפת, הייתי בכל מקום ומקום במדינת ישראל ואני רוצה להגיד מה שאומרים ראשי הערים, מה היה קורה למדינת ישראל אם מיליון איש לא היו מגיעים למדינת ישראל.

סופה לנדבר: די, מספיק, הם לא אלכוהוליסטים, די, מספיק, הם לא מאפיה ולא זונות.

סופה לנדבר: אני הייתי בוועדת העלייה והקליטה לפני כמה קדנציות, כאשר אמרתי 'בואו נטייל בכביש'.

סופה לנדבר: אתם רוצים לטייל בכביש?

סופה לנדבר: לא היתה זנות לפני שהגיעה העלייה?

סופה לנדבר: לא היתה מאפיה כאן במדינת ישראל לפני שהגיעה העלייה?

סופה לנדבר: לא שתו כאן וודקה?

סופה לנדבר: אז יכול להיות ששתו ויסקי וקוניאק, היום שותים אותו דבר גם העולים וגם ותיקי המדינה.

סופה לנדבר: ובשביל זה לא צריכים להיות עולים חדשים.

סופה לנדבר: החברה שלנו צריכה להיות חברה אחרת, חברה מחבקת, חברה שרוצה לקבל עלייה, חברה שרוצה להשתנות.

סופה לנדבר: החברה שלנו השתנתה.

סופה לנדבר: תסתכלו מה שקורה היום במדינת ישראל, בואו נעשה טיול באיזה שהוא בית חולים.

סופה לנדבר: מה היינו עושים אם 25,000 רופאים לא היו מגיעים למדינת ישראל ולא היו נקלטים בתוך בתי חולים וקופות החולים של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: בואו ניכנס לאוניברסיטה של מדינת ישראל, אתם יודעים בכמה אחוזים גדלו המחקרים במדינת ישראל?

סופה לנדבר: הם עלו היום באחוזים גבוהים ביותר, ב-90% יש עלייה במחקרים.

סופה לנדבר: מי עשה את זה, אם לא מדענים?

סופה לנדבר: בואו נסתכל מה עוברים אותם מהנדסים, רופאים, עולים שמגיעים למדינת ישראל.

סופה לנדבר: כל כך קל להיקלט במדינת ישראל?

סופה לנדבר: כל כך קל להיכנס למקום עבודה?

סופה לנדבר: כל כך קל למצוא גג מעל הראש?

סופה לנדבר: אתם יודעים שרק ל-25% של קשישים שהגיעו למדינת ישראל יש דיור ציבורי.

סופה לנדבר: החברה שלנו וגם העיתונאים שלנו יודעים עד כמה שזה קשה להגיע למדינה, לסגור את הדלת, להיכנס לדירה בלי חברים, בלי ידידים, לעתים קרובות בלי משפחה ולהתגלגל מדירה שכורה לדירה חדשה.

סופה לנדבר: כל שנה להחליף מקום מגורים.

סופה לנדבר: אתם יודעים מה זה?

סופה לנדבר: אתם יודעים עד כמה שזה קשה?

סופה לנדבר: אתם יודעים עד כמה קשה לילד של אמא חד הורית, וגם במשפחה בריאה ושלמה, להיכנס לכיתה כאשר אתה לא דובר שפה, כשיש לך בעיות חברתיות, ולהיקלט, להיכנס לחברה, להיכנס לכיתה, להיכנס למקום עבודה, להיכנס לשכונה חדשה.

סופה לנדבר: זה מאוד מאוד קשה.

סופה לנדבר: ואם מישהו לא עבר את זה ושלושה מיליון איש במדינת ישראל עברו את זה.

סופה לנדבר: אם לא הילדים, אז ההורים, אם לא ההורים, אז סבא וסבתא, ואתם בדיוק יודעים עד כמה שזה קשה.

סופה לנדבר: ואני דורשת היום, אני לא מבקשת, אני דורשת מהעיתונות והתקשורת להירגע, ואם לא, אני מבקשת חקיקה, חקיקה שתעצור את התנועה הזאת נגד העלייה, ואני, כשרה לקליטת עלייה, אומרת, די, מספיק, נמאס.

סופה לנדבר: נמאס, רבותיי.

סופה לנדבר: החברה השתנתה, יש כאן שינויים, זה היה מנוף למדינת ישראל ומדינה צריכה להכיר בכל הדברים שהעלייה עשתה למען מדינת ישראל.

סופה לנדבר: ואם אנחנו רוצים להמשיך, אנחנו צריכים לזכור שהעלייה זאת לא רק דמוגרפיה, עלייה זה הון אנושי וכך צריכים להתייחס לאנשים האלה.

סופה לנדבר: וכאשר מגיע הון אנושי למדינת ישראל, כן יש פשע, כן יש זנות, אבל במדינה היה את זה גם לפני זה, אבל צריכים לראות דברים חיוביים וכך להסתכל על האנשים שמגיעים למדינת ישראל.

סופה לנדבר: במדינת ישראל אנחנו פעם ראשונה קיבלנו, או החזרנו, למדינה תושבים חוזרים.

סופה לנדבר: יותר מ-10,000 איש חזרו למדינת ישראל, ואני שואלת את השאלה, למה ותיקי המדינה עזבו את המדינה?

סופה לנדבר: אם כל כך קל וטוב כאן, אז למה הם עוזבים את המדינה?

סופה לנדבר: ולמה אנחנו צריכים להשקיע כדי להחזיר אותם הביתה?

סופה לנדבר: אנחנו עושים את זה כדי שהחברה שלנו תהיה שונה, כדי שאנחנו נבנה חברה שונה למען העתיד של המדינה ולמען העתיד של הילדים שלנו.

סופה לנדבר: כולנו באנו ארצה לבנות ולהיבנות, בואו נתייחס אחד לשני כמו שחברה צריכה להתייחס לאנשים חדשים שמגיעים למדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני חושבת שטוב שעושים את הדיון היום כאן וצריכים לדרוש, ולא לבקש, מהתקשורת לעצור, ואם הם לא יעצרו, ואם לא יפסיקו עם הסטיגמות שמדביקים היום וממשיכים מחר ומחרתיים, אנחנו צריכים לחוקק כאן חוק שיעצור את התנופה הזאת נגד העלייה למדינת ישראל.

סופה לנדבר: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה רבה לשרת הקליטה סופה לנדבר.

ליה שמטוב: מה שאת אמרת על מדענים, על רופאים, ראית פעם בעיתון שכתוב משהו על ההישגים שלהם ועל הרופאים?

ליה שמטוב: גם היום אנחנו זקוקים לרופאים---

סופה לנדבר: בחודש הבא יש ועידת הרצליה, הוועידה הכלכלית, אני חושבת שהמדען של המשרד לקליטת עלייה יצטרך שם לתת הרצאה על כך שהיו שינויים במדינת ישראל, שינויים גם בכיוון כלכלי ולמה הם קרו ומה המדינה קיבלה על מגש הכסף.

סופה לנדבר: אני כבר לא מדברת על מה שאמרו חברי הכנסת, אני לא רוצה לחזור על הנתונים של הצבא ועל המדע ועל כל תחום ותחום.

סופה לנדבר: השתנו דברים בגלל ההון האנושי שהגיע למדינת ישראל וכך צריכים להתייחס לאנשים האלה, וקודם כל צריכים להתייחס לאנשים האלה, לא כהון, אלא כבני אדם, בני אדם שהגיעו למדינת ישראל, אנחנו צריכים לקבל אותם אחרת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יושבת הראש, אני רוצה להעיר הערה קטנה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שימו לב שבדיון כל כך חשוב, תסתכלי מי חברי הכנסת שנמצאים פה, רק אנחנו, רק דוברי רוסית, אין פה אף חבר כנסת דובר עברית, כי זה פשוט---

ליה שמטוב: לא, לא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איפה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היה חבר הכנסת אורלב והלך.

ליה שמטוב: חבר הכנסת פינס תמיד היה בא, אבל הוא התפטר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם הוא עזב, כנראה בגלל זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל זאת הערה שאנחנו צריכים להתייחס מאוד, לדעתי.

ליה שמטוב: חבר הכנסת אלכס מילר, בבקשה.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: קודם כל חשוב לי לציין שמי שפתח את הישיבה והיה נוכח כאן זה חבר הכנסת זבולון אורלב, יושב ראש ועדת החינוך.

אלכס מילר: הוא התנצל ויצא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה נכון, הוא יושב ראש ועדת החינוך, בגלל זה הוא פה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה, לזכותו ייאמר שהוא, ביחד עם יושבת ראש ועדת הקליטה, עושה את הדיון הזה, אבל אני לא מדברת עליו, אני מדברת על חברים נוספים שאינם כאן, לצערי הרב.

אלכס מילר: גברתי יושבת הראש, אורחים נכבדים, גברתי השרה, עצוב לגלות, חברים, שפתאום העולים מברית המועצות אשמים בכל המחלות של החברה הישראלית.

אלכס מילר: לצערנו, התקשורת לא רק מדווחת אלא גם יוצרת מציאות והגיע הזמן שהתקשורת תתפכח משיכרון הכח שלה ותבין את גודל ההשפעה שלה על הדעות והסטיגמה בחברה.

מרינה סולודקין: רק בבית משפט.

אלכס מילר: גברתי יושבת הראש, רק היום בבוקר, אני מראה לכם 'ידיעות אחרונות', עמוד שלם, 'עולים ונופלים'.

אלכס מילר: יש סקר, על ציור של כוס בירה, של השוואה של נוער עולה למול נוער ותיק.

אלכס מילר: נוער ותיק, רק שמישהו יסביר לי, זה נוער שנולד כאן או נוער שעלה לפני הרבה שנים?

אלכס מילר: כי אנחנו ותיקים, סופרים אותנו כאלה שעלו לפני הרבה שנים, אז אם יש בעיה, לדעתי הבעיה היא לא אצל מגזר העולים ולא אצל דוברי רוסית או דוברי אמהרית, הבעיה בחברה הישראלית והנוער מסתובב ברחובות לא בגלל השפה שהוא מדבר, אלא בגלל שלא מוצאים מספיק תקציבים כדי להעסיק אותם בשעות הפנאי.

אלכס מילר: אם כבר מדברים על שכרות, אז מי ששיכור זה לא העולים, גברתי יושבת הראש, אלא התקשורת מכח האוויר שיש ברשותה.

אלכס מילר: לפני שבאים ומאשימים מגזר כזה או אחר ומנסים לצבוע חברה שלמה שכל המחלות באות מהעולים, הייתי מציע לבוא ולעשות מחקר על איך היום החברה במדינת ישראל מתמודדת עם הבעיות ומה הכלים שעומדים לרשותנו ומה ניתן לעשות כדי לבוא ולהתמודד עם המציאות שנוצרה במדינת ישראל כאשר נוער לא מוצא את עצמו מועסק בשעות הפנאי ומוצא את עצמו בפארקים, שותה אלכוהול ונתקל במצבים של אלימות ומה שאנחנו שומעים בתקשורת.

אלכס מילר: גברתי השרה, אני גם הייתי פונה אלייך, כחברת ממשלה, והייתי שואל האם יש אפשרות להקים בממשלה ועדה של שרים שתתמודד עם אותן בעיות שיש היום בחברה הישראלית כלפי הנוער ותמצא לנכון לבוא ולבנות איזה שהיא קרן בין המשרדים שאחראים גם על הרווחה, גם על הקליטה, גם על החינוך, שתטפל בשעות הפנאי של ילדי ישראל.

אלכס מילר: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת אלכס מילר, הזכרת לי, קיבלתי פנייה ממישהו שהוא מאמן בעיר בגליל ואסף קבוצת ילדים, 80 ילדים, ולימד אותם לנסוע על גלגיליות.

ליה שמטוב: צריך מגרש מיוחד לזה ואז הם ביקשו להתאמן בבית הספר והתאמנו במשך שנה, בשנה הזו באה מורה ואמרה להם לפנות ולא אישרה להם יותר להתאמן כי הם שברו שם את הרצפה וזה.

ליה שמטוב: זאת אומרת, 80 ילדים היום בחוץ, אין להם מה לעשות, יכול להיות שיש כאלה שעוסקים במשהו אחר, אבל אני מתארת לעצמי שכשאין מה לעשות אז הולכים לפארקים ושותים והולכים לפאבים, וזה מה שאנחנו רוצים במקום קצת להשקיע, קצת לסדר, אם מישהו צריך מגרש, אם מישהו צריך חדר ספורט, כדי שילדים לא ייצאו החוצה ולא ישתמשו באלכוהול וסמים.

ליה שמטוב: אני אתן את זכות הדיבור לאנשים ואחר כך לחברי הכנסת.

ליה שמטוב: בבקשה, גב' ורד סויד.

ורד פאר סויד: אני רוצה להודות ליושבי ראש ולחברי הכנסת על הדיון החשוב הזה.

ורד פאר סויד: תרומתה של העלייה למדינת ישראל היא תרומה משמעותית וחשובה בכל תחומי החיים והסרטון הקצר שראינו כאן נתן הדגמה מאוד מרושעת, שיש לה נזק מאוד גדול.

ורד פאר סויד: חשבתי על ילד שרואה את זה בבית ועל ילד שמחר מציק לו ילד אחר בכיתה ואני חושבת שחובה עלינו, כמו שמציגים לפעמים באור נלעג נשים, אנחנו מיד רצים להתלונן אצל נציב תלונות, ברשות השידור ובתקשורת, אסור יותר לעבור לסדר היום ולהסתכל על זה במשקפת מיוחדת ולהתלונן ולדרוש מכל אדם שיצאה ממנו התבטאות, אותו מומחה משטרתי לשעבר, שכבר הפיל את זה על מאפיה, אם הוא יידע שתהיה תגובה על זה, שיכולה להתבטא במכתב למערכת ובטלפון, הם יחשבו בפעם השנייה כי אני חושבת שלנזק, דרך סטריאוטיפים כאלה שעלולים להגיע לכל בית, יש משמעות עצומה.

ורד פאר סויד: אני מודה לכם על הדיון, אני לוקחת על עצמי להתחיל לראות את הדברים בכיוון הספציפי הזה ולהביא את זה לידי ביטוי ולראות איך זה יטופל.

ורד פאר סויד: תודה.

ליה שמטוב: חברת הכנסת מרינה סולודקין.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

מרינה סולודקין: קודם כל אני רוצה להודות לחברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ שהעלתה את הנושא הזה במליאה והדיון שלנו זה תוצאה אחרי החלטה של המליאה שחייבים לדון בתופעה של השמצה ודה-לגיטימציה בשתי הוועדות ביחד, שזה ועדת הקליטה וועדת החינוך.

מרינה סולודקין: אני גם מאוד מודה לשרת הקליטה שהגיעה לדיון, בגלל שזו רמת הדיון, וחבל לי מאוד ששר החינוך לא פה, בגלל שהיחס לאחרים בחברה, למגזרים שונים, בונים את היחס הזה ומלמדים בבתי ספר.

מרינה סולודקין: אני אגיד לכם, אני לא נפגעתי ממה ששמעתי בתקשורת.

מרינה סולודקין: למה?

מרינה סולודקין: בגלל שהיה גל יותר חריף.

מרינה סולודקין: בתחילת שנות ה-90 היינו כולנו גויים, היינו כולנו זונות, היינו כולנו רוצחים.

מרינה סולודקין: את אורה נמיר אתם זוכרים?

מרינה סולודקין: גם היינו נכים וחד הוריות.

מרינה סולודקין: כל העלייה.

מרינה סולודקין: עשר שנים עברו, אורה נמיר טעתה וטעו כל האחרים, המדינה מתחזקת, היחסים בין האנשים הרגילים מכל המגזרים די טובים.

מרינה סולודקין: התקשורת לפעמים לא רק מגזימה, זה פשטנות, זה אי בשלות, אבל מי אני שאטען נגד כל התקשורת של מדינת ישראל?

מרינה סולודקין: התרופה שאני חושבת שצריך זה העלאת ההשכלה של עיתונאים, זה מאוד מאוד עוזר.

מרינה סולודקין: אם רופא לא יכול להגיע לחולה, אם אין לו חמש, שש, שבע שנים של לימודים, למה עיתונאי יכול להגיע לכל הציבור בעיתון, או בכלי תקשורת אלקטרוניים, ולומר מה שהוא חושב?

מרינה סולודקין: לפעמים זה אנשים קטנים.

מרינה סולודקין: למה השמצה, כמו במקרה של ההשמצה אחרי הרצח של משפחת אושרנקו, פוגעת?

מרינה סולודקין: נכון מאוד מה שאמרה חברת הכנסת שמאלוב, שהעמדה היא דה-לגיטימציה.

מרינה סולודקין: איפה אנחנו מרגישים דה-לגיטימציה?

מרינה סולודקין: בהשפעה על התודעה הציבורית.

מרינה סולודקין: כמו שאת אמרת, בבתי ספר, קטטות, זו תולדה ישירה ממה שקורה.

מרינה סולודקין: אפילו בבתי משפט, שופטים הם גם בני אדם, אחרי שהם שומעים מה שהם שומעים, קוראים מה שהם קוראים, אתם לא יודעים מה קורה בבתי משפט, לפעמים חפים מפשע יושבים בכלא, עבור הפשעים שעשו אחרים.

מרינה סולודקין: יש לנו כאלה.

מרינה סולודקין: אני מחכה מאוד למה שיקרה במשפט רומן זדורוב.

מרינה סולודקין: אני יושבת שם ואני שומעת את פרקליטות המדינה מדברים, איזה לעג לזדורוב יש, איזה מלים, איזה נוסחים.

מרינה סולודקין: זה לפני שיש גזר דין.

מרינה סולודקין: יש גם בית המשפט העליון, שאני הולכת עם חלק מהעלייה לשם ואחר כך, אחרי כל ההשמצות, אחרי כל חוסר הראיות, בבית המשפט העליון, תודה לאל שיש לנו כזה, יוצאים זכאים.

מרינה סולודקין: אני חושבת שיש לנו כל החוקים כדי לשפוט את האנשים עבור מה שהם עושים, ולפעמים זה אנחנו שלא הולכים לבתי משפט.

מרינה סולודקין: אני ראיתי את הקריקטורה על קווקזים וכתובות בעיתון מאוד מכובד, 'הארץ', כתבתי לעורך הראשי, קיבלתי פגיעה באינטליגנציה של הציבור, כשהם אמרו שזה לא השמצה על קווקזים, זה הפוך מזה, איזה הפוך?

מרינה סולודקין: אתם הייתם צריכים לראות את הפרצופים המכוערים וגם לא יודעים את יהדות קווקז בכלל.

מרינה סולודקין: מה שמאוד מעניין, חברת הכנסת שמאלוב, היינו צריכים לכתוב כאן שזה בכלל לא קווקזים, אין שום קשר וכל הנושא זה המצאה של אנשים, גם של מומחים, אני אומרת, במשטרה ומומחים שגרירים, כמו שאת כתבת כאן.

מרינה סולודקין: זה מאוד נכון.

מרינה סולודקין: אני חושבת שיש חופש הביטוי, ולעומת חופש הביטוי יש בתי משפט ואני מאוד מאוד ממליצה לציבור שנפגע...

מרינה סולודקין: היתה כאן ישיבה ראשונה, שחבר הכנסת טבייב עשה בנושא של הקווקזים, ואני המלצתי לציבור 'נלך ביחד לבית המשפט נגד עיתון הארץ', הם חייבים להתנצל על הוצאת דיבה וסטיגמות מאוד מכוערות על ציבור הקווקזים שקשה להם בארץ, אבל זה סיפור אחר לגמרי ופתרונות אחרים לגמרי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה כבר לרדת עוד יותר נמוך ממה שמה שעד עכשיו ירדו.

מרינה סולודקין: אז קודם כל אני מודה ליושבת ראש הוועדה שאנחנו מנהלים כאן דיון ומה שאני אומרת, אנחנו בונים את המדינה, ממשיכים, בונים את החברה הישראלית, אנחנו לא הומוגנים בגלל ההיסטוריה הכואבת שלנו, של העם היהודי, וצריך ללמד את היחסים בין מגזרים של העם היהודי, ואחר כך בטח שאנחנו גם חייבים ללמוד איך מתייחסים בצורה נכונה לערבים המקומיים.

מרינה סולודקין: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חברת הכנסת אנסטסטיה מיכאלי, בבקשה.

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה ליושבת הראש של ועדת הקליטה והעלייה, חברת הכנסת ליה שמטוב, ותודה רבה ליוזמה של חבר הכנסת זבולון אורלב, יושב ראש ועדת החינוך, על הישיבה הזאת, ותודה רבה לחברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ, שגם השתתפה ביוזמה הברוכה.

אנסטסיה מיכאלי: תודה לשרת הקליטה, חברת הכנסת סופה לנדבר שנמצאת איתנו כאן וחבריי, חברי הכנסת, ואורחים נכבדים.

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה שאתם נמצאים כאן.

אנסטסיה מיכאלי: כפי שחברת הכנסת שמאלוב ברקוביץ ציינה, יש לנו כאן באמת ייצוג הולם של כל הישראלים שהם דוברי רוסית, ויש מעט מאוד חברי כנסת שהם דוברי כל השפות, כפי שחבר הכנסת מילר צחק, 'אני דובר עברית מצוין', והוא צודק, אנחנו כולנו דוברי עברית וגם דוברי רוסית ויש גם חלק שהם דוברי אנגלית וצרפתית ועוד כמה שפות אחרות.

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה להזכיר שיש לנו 15 חברי כנסת, בין 120 חברי הכנסת, שהם דוברי רוסית, ואני חושבת שזה לא מספיק.

אנסטסיה מיכאלי: הייצוג ההולם של דוברי רוסית מברית המועצות לשעבר צריך להיות הרבה יותר, ואנחנו צריכים לדאוג לאפליה מתקנת מבחינה זו, שיהיה ייצוג הולם בכל המשרדים הממשלתיים במדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: הגיע הזמן לתת גם כבוד לכל אחד מאיתנו, ולא משנה מאיזה מדינה הגענו.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו כאן בשביל לחיות כאן, לבנות את המדינה, לשרת אותה, לשלם מסים, להיות בצבא ולמות כאן בעד ארצנו.

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה להודות לכל האורחים שנמצאים איתנו כאן, אני רוצה להצטער שנמצאים כאן חבריי וקולגות לשעבר מהתקשורת שמציינת את כל האירועים והתקשורת לדוברי רוסית, אבל יש מעט מאוד אנשים שמייצגים וכותבים אותן כתבות שקשורות לכל אחד מאיתנו ובאמת היו על המצגת כתבות מ-YNET, מגלי צה"ל ומכל מיני כלי תקשורת שכותבים עלינו.

אנסטסיה מיכאלי: איפה הם?

אנסטסיה מיכאלי: איפה הם?

אלכס מילר: לפחות ממה שאני יודע, יש כאלה שצופים עכשיו ורואים אותנו משודרים.

אנסטסיה מיכאלי: יש לנו רק ערוץ 99, יש נציגה של גלי צה"ל שהגיעה לראיין ובאמת תודה רבה על כך, אבל אני חושבת שצריך לשאול אותם ולשתף אותם בדאגה שלנו, לא רק בעזרת שליחת דוברות מדוברות של שרת הקליטה, שעושה עבודה מצוינת לכל המגזר שלנו ולכל העלייה שלנו שמגיעה לכאן, אלא לדבר איתם ושייראו אותנו ושישמעו את כל הבעיות ואת כל הצרות.

אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שכשאנחנו, כמדינת ישראל, נכשלנו במלחמת לבנון השנייה בניהול של התקשורת שלנו, כלפי כל העולם כולו, אני רוצה להגיד שכל אחד הגיע למקום אחד, לדוברת צה"ל לשעבר, שעכשיו היא חברת הכנסת מטעם הליכוד, חברת הכנסת מירי רגב.

אנסטסיה מיכאלי: אז אני אומרת שכשאנחנו נכשלים בטרור, ואני לא מתביישת להגיד את המלה הזו, זה באמת טרור כלפי כל מה שמתרחש במגזר שלנו.

אנסטסיה מיכאלי: ..

אנסטסיה מיכאלי: על פי הסטטיסטיקה של משרד הקליטה, והשרה סופה לנדבר ציינה את זה כמה פעמים, כבר אין הבדל של אחוזים של בני הנוער ששותים אלכוהול ברחובות הארץ, זה אותו דבר, אבל איפה הנתונים האלה?

אנסטסיה מיכאלי: למה לא מביאים אותם לעמודים של התקשורת הישראלית?

אנסטסיה מיכאלי: כולם מדברים רק על דבר אחד, הרוסים, ואני אומר, איפה שאר החברים שאני נפגשת כשהילדים שלי מסתובבים ברחובות ואומרים 'אנחנו פוחדים לצאת, כי יש שם חבר'ה ישראלים שמציקים לנו והם שותים בקבוק וודקה', וזה קשור לא רק אליי ברמה האישית.

אנסטסיה מיכאלי: אני אומרת שהסטטיסטיקה הזאת צריכה להיות בעמודים הראשיים, של כל האלימות שמתרחשת במדינת ישראל, האלימות הזו היא, דרך אגב, אלימות שמגיעה כתוצאה מתקשורת שאנחנו צופים יום יום.

אנסטסיה מיכאלי: התקשורת תומכת באלימות, כל תכניות הבידור שיש עכשיו בערוץ 2 ובערוץ 10, הן מעודדות, למה?

אנסטסיה מיכאלי: מכניסים בערוץ 10 תכנית הישרדות, שמים שם קבוצה של חבר'ה צעירים שמעשנים בלי סוף ושותים ומדברים על אורגיות ומדברים על יחסים מיניים, זאת תקשורת שמעודדת גם סמים, גם שתיית אלכוהול וגם עישון, ואני כבר לא מדברת על זה שהיא מעודדת קנייה בלתי פוסקת של מוצרים שהם מזיקים לבריאותנו.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו פשוט נעלמים, העם היהודי ששומר על המצוות, ששומר על ההלכות של מדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שכמו שפונים לגב' מירי רגב בזמן מלחמת לבנון השנייה, אנחנו צריכים גם לפנות לדובר של משטרת ישראל, של השר שלנו, איציק אהרונוביץ, ולשאול איפה הוא, למה הוא מביא נתונים כאלה?

אנסטסיה מיכאלי: כי על פי הסטטיסטיקה 40% של כל האלימות שמתרחשת במדינת ישראל זה מהאוכלוסייה של ערביי ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו צריכים לבדוק גם את הסטטיסטיקה הזו.

אנסטסיה מיכאלי: לא רק זה, זה ששרת הקליטה סופה לנדבר מגישה לנו כאן נתונים אמיתיים, שהעלייה היא תומכת, היא תורמת והיא תרמה ותתרום למדינת ישראל ואנחנו צריכים לחבק אותה בחום ובאהבה, אבל צריך להסתכל בספקטרום הרחב מכל הנקודות, וכשאנחנו יושבים כאן ומדברים על זה, אני מאוד מקווה שבעתיד אנחנו ניזום עוד ישיבה בנושא, אבל עם כל חברי הכנסת, עם אותו דובר של משטרת ישראל, שיציין את כל הסטטיסטיקה וגם דובר של משרד הקליטה, שייתן לנו את כל הנתונים, ונבדוק ונשווה.

אנסטסיה מיכאלי: וזאת רק התחלת הדרך, ואני מאחלת לכולם בהצלחה.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: שרת הקליטה סיפרה איך קולטים את העולים ומה משרד הקליטה עושה, זו באמת עבודה מבורכת, אבל לא תמיד הצברים רוצים לקלוט את העולים ופה זו הבעיה.

ליה שמטוב: הוועדה הזמינה את התקשורת ואת כל המנהלים, אני לא יודעת למה הם לא הגיעו, הם גם הודיעו בטלפון שהם לא יגיעו---

קריאה: חלקם הגיעו.

קריאה: חלק בוועדת כלכלה, יש להם דיון, כדאי שתגיעו לשם.

ליה שמטוב: זה נכון, זה יותר חשוב.

ליה שמטוב: אבל אם היו מודיעים לתקשורת שפה יהיה אקשן, הם היו מגיעים.

ליה שמטוב: נמצא כאן מנהל רשת ב', מר מוטי אמיר, בבקשה.

מוטי אמיר: כבוד השרה, חברי הכנסת, תודה שהזמנתם אותנו.

מוטי אמיר: אני גם שמחתי לראות שבחוברת של חברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ רשת ב' לא נמצאת.

מוטי אמיר: רשת ב' מואזנת על ידי 1.700,000 אזרחים כל יום.

מוטי אמיר: לקול ישראל מאזינים כמעט 2.5 מיליון אנשים כל יום, למהדורות החדשות בכל הרשתות בעברית.

מוטי אמיר: יש לנו שידורים, מלבד עברית וערבית, בעוד 14 שפות, לעולים חדשים ואצלנו זה עולים חדשים, זה לא משויך מאיפה, מהיכן וכולי, רק לפי השפות.

מוטי אמיר: יושב לידי מר שמוליק בן צבי, שמנהל את החטיבה של השפות, שעושה עבודת קודש גם ברשת רקע וגם בשפות אחרות, לא רק ברוסית, באמהרית כמובן.

מוטי אמיר: זה שירות שאנחנו נותנים לעולים חדשים.

מוטי אמיר: כשהוריי עלו לארץ אז היה להם גם מן הסתם שירות דומה כזה, לא בדיוק אותו דבר, אבל דומה.

מוטי אמיר: אני כיליד הארץ לא רואה הבדל גדול, כשאני רואה עולה חדש, לא משנה מאיפה הוא, הוא בשבילי ישראלי קודם כל.

מוטי אמיר: קודם כל הוא ישראלי.

מוטי אמיר: אנחנו לא עושים את התיוג הזה כאיזה שהוא דבר מובנה.

מוטי אמיר: אני לא מדבר בשם כל אמצעי התקשורת, אני מדבר בשמנו, בשם רשות השידור, אנחנו נזהרים מלתייג, יש לנו גם חובה להיזהר מהדבר הזה.

מוטי אמיר: הטענות שנשמעות כאן וגם במצגת שלך, חברת הכנסת שמאלוב, הן טענות שאפשר לראות אותן כל יום בעיתונים, או בתכניות סאטירה, אבל זה עדיין מלמד איזה שהוא דבר על החברה כולה, זה לא מלמד רק על העלייה מרוסיה, או רק על האנשים שעלו ממדינה כזו או אחרת.

מוטי אמיר: החברה הישראלית כולה היא בתהליך לא טוב, זה עניין שכולם רואים אותו, כולם חשים בדבר הזה, יותר עושים ריצה להצלחה, יותר רוצים להצליח כלכלית, להתעשר מהר יותר וכולי וכולי, וכבר 'כל ישראל ערבים זה לזה', זה לא בדיוק ככה, לצערי.

מוטי אמיר: אבל עדיין, בקשר לתקשורת ולמה שאנחנו עושים, אנחנו בקול ישראל מעסיקים, לדעתי, אמצעי התקשורת שמעסיק הכי הרבה עולים חדשים זה קול ישראל, ולא כיוון שזה עולה לנו פחות כסף, אנחנו גוף ציבורי, עולים חדשים.

מוטי אמיר: ..

מוטי אמיר: מה זה עולים חדשים?

מוטי אמיר: האם אני אקרא לשמוליק לידי עולה חדש?

מוטי אמיר: אני זוכר שהוא בא לארץ, אבל זה היה לפני 30 שנה.

מוטי אמיר: אז מה, הוא עולה חדש?

מוטי אמיר: מה זה עולה חדש?

מוטי אמיר: איך מגדירים דבר כזה?

מוטי אמיר: המדינה הזאת כולה בנויה על עולים חדשים, מי שלא שם לב, כל המדינה הזאת הוקמה על ידי אנשים שבאו, יהודים שבאו מכל העולם.

מוטי אמיר: אז אני לא רואה מה זה עולה חדש, בשבילי כולם ישראלים, לכולם יש את אותן חובות ואותן זכויות, כולם חייבים לעמוד בחוקים של המדינה הזאת וכל הנתונים שאני לא יכול להתווכח איתם, כי אין לי פה לוחות סטטיסטיים, כמה שותים ומי שותה יותר או מי שותה פחות, אלה נתונים שהם יותר, לדעתי, סיפורים עיתונאים.

מוטי אמיר: אולי יש נתונים סטטיסטיים כאלה, אני לא מכיר, אבל כשיש כתבה על בני נוער ששותים באיזה שהוא גן ציבורי, אז אני לפחות ראיתי שתי כתבות כאלה שיש שם ישראלים, לא ראיתי שם הרבה עולים חדשים, או לפחות לא הציגו אותם כעולים חדשים.

מוטי אמיר: ואלה כתבות שהיו בטלוויזיה.

מוטי אמיר: כך שלא נראה לי שיש פה איזה שהיא, לדעתי, כוונה של אמצעי התקשורת, שלנו או של מישהו אחר, לתייג את העולים מראש, כאילו כאיזה שהוא דבר זדוני.

מוטי אמיר: אין דבר כזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה זה?

מוטי אמיר: לדעתי זה לא ככה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם זה לא זה, אז מה זה?

מוטי אמיר: אני חושב שהסיפורים העיתונאיים שאנחנו רואים אותם לפעמים, וגם אנחנו כעיתונאים לפעמים אומרים 'אה, זה לא בסדר שכתבו ככה', זה יותר תהליך של הצהבה של העיתונות בכלל.

מוטי אמיר: זה פשוט צהוב יותר.

מוטי אמיר: העיתונות הפכה להיות צהובה יותר.

מוטי אמיר: זה לא איזה שהיא בעיה נגד עולים חדשים מרוסיה.

ליה שמטוב: צהובה מאוד, אני חושבת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה כתומה כבר.

ורד פאר סוייד: אם יעשו את זה ליהודים, אתה תתייחס לזה כאל משהו צהוב?

מוטי אמיר: עושים את זה.

ורד פאר סוייד: אם בארצות הברית יתייחסו למאפיה יהודית דמיונית?

מוטי אמיר: עושים את זה גם למאפיה ישראלית בניו יורק, עושים את זה בכל---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אתה מצדיק אותם?

מוטי אמיר: אני לא מצדיק את זה.

ורד פאר סוייד: אנחנו רואים את זה מיד כאנטישמיות ושנאת זרים.

מוטי אמיר: לא, על רקע פלילי לא חושבים שזה אנטישמיות, אבל עדיין אומרים, גם כשירו בבית הכנסת בניו יורק, מיד אמרו שזה לא היה אנטישמי, זה היה פלילי, וזה היה נכון, זה היה ריב בין שלושה ישראלים בתוך איזה שהוא משהו שהוא מחוץ לחוק.

מוטי אמיר: אבל זה לא קשור לעניין.

מוטי אמיר: אני רוצה להסביר, אנחנו לא בעד זה ואנחנו לא עושים את זה.

מוטי אמיר: רשת ב', אני שמח, לא מופיעה ואני הייתי מוכן לשבת איתך ולראות אם יש לך ציטוטים של רשת ב', כדי לתקן, אם יש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא חושבת שתהיה בעיה.

מוטי אמיר: אז אפשר לתקן גם את זה.

מוטי אמיר: זאת לא הבעיה, צריך לתקן את זה.

מוטי אמיר: אני מודה, צריך לתקן.

מוטי אמיר: אם יש בעיה כזאת, צריך לתקן אותה.

מוטי אמיר: אני רק אומר דבר אחד, שימו לב, אנחנו יושבים פה ואתם אומרים ככה, אני שמעתי את חברי הכנסת, רוסים וישראלים.

מוטי אמיר: אין דבר כזה.

מוטי אמיר: בעינינו אין דבר כזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בעיני מי אין דבר כזה?

מוטי אמיר: בעיניי, בעיניו של מר שמוליק בן צבי, האנשים שיושבים פה מהתקשורת, תשאלי אותם, אין דבר כזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שאתה עוד מעט תשמע את האנשים מהתקשורת והם יגידו---

אלכסיי לורמסון: בעיני מנחים מאוד מכובדים, כמו מר ירון דקל למשל, יש.

אלכסיי לורמסון: כשהוא מקריא את הטוקבקים, שאם בטוקבטים האלה במקום מלה רוסי, היה מופיע שם של כל סוג אוכלוסייה אחר, היו צולבים אותו, אבל עם רוסים זה אפשרי.

אלכסיי לורמסון: אלכוהוליסטים, רוצחים---

מוטי אמיר: ירון דקל עשה תהליך גדול של הגנה---

ליה שמטוב: אתמול בערוץ 2, וחברת הכנסת מיכאלי היתה שם, המנחה אומר 'זה נכון שלא יהודים רצחו...?' מה?

אנסטסיה מיכאלי: את יודעת כשאני יצאתי מהדיון, היית צריכה לשמוע מה שאלו את הבחורה הזו, 'אז מה, את לומדת בתל אביב?

אנסטסיה מיכאלי: ' 'איפה את לומדת?

אנסטסיה מיכאלי: במופת?

אנסטסיה מיכאלי: אה, כן, כן, אז אחרי בית הספר את בטח הולכת לפאבים'.

אנסטסיה מיכאלי: הוא יצא מהמעלית אחר כך---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מוטי, תתעורר.

אנסטסיה מיכאלי: זה לא ייתכן, יושבת בחורה שהיא הולכת---

מוטי אמיר: איפה זה היה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא משנה, זה בחברה שאתה חי בה, אז תתעורר, זה לא כמו שאתה חושב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה חברה שאתה חי בה, זה מדינת ישראל.

ליה שמטוב: בערוץ 2, 'נכון שזה לא יהודים רצחו?

ליה שמטוב: ' מה זה לא יהודים?

ליה שמטוב: כולם הגיעו פה לישראל, כולם תושבי ישראל, כולם רוצים להיקלט, כולם רוצים להשתלב בחברה.

שמואל בן צבי: אני מנהל השידורים בשפות למנויי רקע.

שמואל בן צבי: אני רוצה להגיד לכם דבר מאוד חשוב.

שמואל בן צבי: הישיבה היום מראה שאנחנו הולכים אחד לקראת השני.

שמואל בן צבי: אנחנו כאן כדי שיהיה שילוב בין צברים שנולדו כאן ובין אלה שבאו מברית המועצות לשעבר, מחבר המדינות.

שמואל בן צבי: אגב, לא חבר העמים, זה חבר המדינות, זה מאוד חשוב, זה הבדל.

שמואל בן צבי: מה פה חשוב?

שמואל בן צבי: חשוב שנמצא לידי בן אדם שהוא צבר ועוד כמה מהם בכלי התקשורת המעטים והם בעצם יחד איתנו דוגלים בזה שאנחנו נתקן כל מה שמר לורמסון אמר.

שמואל בן צבי: מה שאתם עושים, ההתכנסות הזאת וההידברות הזאת קודם כל טובה בזה שבסוף יש הצעה מה צריך לעשות ואנחנו, גם לפי ההצעה הזאת וגם לפי מה שאנחנו עושים בשטח, נקבע את הדברים.

שמואל בן צבי: עצם העובדה שיש כאן היום ישיבה, זה ייתן להרבה עיתונאים לחשוב פעמיים בעתיד, אנחנו חושבים על העתיד, לא על מה שהיה עד עכשיו, האם באמת לצאת לכלי התקשורת עם ההאשמות האלה והאמירות האלה.

שמואל בן צבי: אני חושב שבסך הכל הדרך היא טובה, היא נכונה, עצם הקיום של ההתכנסות נותן לנו אפשרות להמשיך להיאבק בעד זה ועל זה אני רוצה להודות לכם.

מוטי אמיר: אנחנו גם הכנסנו ברשת ב', אולי לא שמתם לב, גם סקירת עיתונים שמופיעים בשפה הרוסית, וזה נאמר בעברית.

מוטי אמיר: כלומר מתרגמים את העיתונות שיוצאת כאן בארץ ברוסית, כדי שהישראלים דוברי העברית ושאינם קוראים רוסית יוכלו להבין מה מעניין את הציבור שכן קורא רוסית, הציבור הישראלי שקורא רוסית.

שמוליק בן צבי: אם אנחנו נחבר עכשיו את רשת ב' יחד עם רקע, והם יהיו חלק בלתי נפרד אחד מהשני, וזה כבר בדרך, זה הישג אדיר.

מוטי אמיר: ויש לנו עיתונאים שעובדים גם ברקע וגם ברשת ב'.

מוטי אמיר: אנחנו משתמשים בהם גם לפה וגם לפה.

שמוליק בן צבי: אנחנו מדברים עכשיו על רקע.

שמוליק בן צבי: אגב, מכל הצדדים מנסים לעזור לרקע והעזרה הזאת קיימת ושוב פעם, יש לנו דיון בשבוע הבא, ב-19 לחודש, בענייני המשדרים ברקע, אנחנו משנים כל הזמן תדרים ושינוי כל תדר זה 100,000 שקל, אבל גם זו דרך חשובה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: נמצאת פה דר' אינה לוי?

ליה שמטוב: כתבת יפה בעיתון 'ישראל היום' על המקרים שקרו בראשון ושכאילו בגלל המקרים האלה כל תושבי ראשון פושעים ורוצחים.

ליה שמטוב: גם ממלא המקום ראש העיר של ראשון לציון, מר קורפצ'וב, אמר 'אני 12 שנים בארץ ועשו כזו תדמית שכאילו אני עכשיו לוקח את הסכין מהמטבח ורץ לרצוח מישהו'.

ליה שמטוב: בבקשה.

אינה לוי: אני קרימינולוגית חברתית שיקומית ואני מרצה במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון.

אינה לוי: אני לא באה להגן על התקשורת ואני מרגישה ככה תחושה דו ערכית לגבי מה שקורה בתקשורת, כיוון שמצד אחד היא מעלה קולות מאוד גזעניים, אבל מצד שני אני אומרת, ביום שהתקשורת תפסיק לדווח על המקרים הבודדים האלה שפה רצחו ושם רצחו, אני אגיד שאז קיימת תופעה ואני אתחיל לדאוג.

אינה לוי: כי כל עוד זה מעניין את התקשורת וזה צהוב לה, זה אומר שזה לא תופעה וזה לא מאפיין את כלל יוצאי חבר העמים או כלל יוצאי העדה האתיופית, כך שאני רואה בזה, אני מתייחסת לזה כסימן דווקא לדבר קצת יותר טוב.

אינה לוי: כשאני מנסה להבין לאן הולכת החברה הישראלית ומה קורה לה, אני חושבת שאני לא שמעתי מקרים שתרבות של מיעוט השתלטה על תרבות של רוב, לא שמעתי על תופעות כאלה שבה המיעוט שניסה להיקלט השליט את התרבות שלו על הרוב הקולט, כך שאני חושבת שהתופעות שמתרחשות בחברה הישראלית הן תופעות ששייכות לחברה הישראלית ולא באו מרוסיה או מקום כזה או אחר.

אינה לוי: לדעתי אנחנו כן עוברים תהליך של אולי אמריקניזציה.

אינה לוי: אנחנו עם הפנים למערב ולא פנים צפון לכיוון רוסיה.

אינה לוי: חשוב לי להגיד מה המחקרים מראים.

אינה לוי: המחקרים מראים שבדור של ההורים, הוריי, אני עליתי בשנת 90', בדור ההורים השכיחות של פשיעה בדרך כלל נמוכה מהשכיחות של פשיעה בחברה הקולטת וזה נמצא בכל המחקרים בארצות הברית, במדינות אירופה, בניו זילנד.

אינה לוי: המדינה היחידה שבה העולים גוברים בפשיעה זה שווייץ, קשה להתחרות עם השוויצרים.

אינה לוי: מה שכן, יש תופעות של פשיעה בקרב בני נוער, והסיבה לכך שיש תופעות של פשיעה בקרב בני נוער זה לאו דווקא התרבות שממנה הם באים, אלא זה האובדן של התרבות.

אינה לוי: אפשר להיקלט בשתי צורות, אפשר להיטמע לגמרי, אני מרגישה שאני למשל לגמרי ישראלית, אני לא כל כך מחוברת לתרבות הרוסית.

אינה לוי: דווקא הסגנון הטוב יותר זה לשמור על הישן, זה בריא יותר מבחינה נפשית.

אינה לוי: מאמרים מראים שאלה ששמרו על הישן והתחברו לחדש הם יותר מבחינה פסיכולוגית-נפשית במצב טוב יותר.

אינה לוי: ויש את שני המצבים הלא כל כך בריאים, זה ההיסגרות בתוך הגטו התרבותי, אבל זה עוד מצב יותר טוב מאובדן מוחלט של התרבות הרוסית והיעדר קליטה לחברה הישראלית, והחבר'ה האלה כן נקלטים, אבל נקלטים דווקא בתת התרבות העבריינית שקיימת, ואני חושבת שחשוב מאוד להגביר את המעורבות של בני נוער עולים בחברה הישראלית וזו אחת הדרכים למנוע פשיעה בעתיד.

אינה לוי: תודה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: השרה סופה לנדבר ביקשה להיפרד מאיתנו.

זבולון אורלב: תודה רבה על ההשתתפות.

סופה לנדבר: אני חושבת שאתם ואנחנו עוסקים היום בדבר נכון ואני חושבת שאנחנו צריכים לתת שיעור לחברה הישראלית.

סופה לנדבר: כולנו ישראלים וזה לא משנה המוצא של בן אדם.

סופה לנדבר: המוצא של בן אדם ופשע, זה לא קשור.

סופה לנדבר: בהחלט אנחנו צריכים כנראה גם ללמד את התקשורת.

סופה לנדבר: להיות אגרסיביים אחד כלפי השני זה לא בארצנו, כך אני חושבת, כשרה לקליטת עלייה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: ביקש רשות דיבור מר יצחק הילדסהימר.

יצחק הילדסהימר: אני עיתונאי ממקור ראשון.

יצחק הילדסהימר: אני מדבר היום במיוחד כעיתונאי, אני שמח היום שאני לא דובר רוסית, זאת אומרת שאני לא מייצג את המגזר הזה, למרות שאני מצטער שבביקורים הרבים שלי בברית המועצות לא הצלחתי ללמוד את השפה, בגלל בעיות שמיעה בעיקר, אבל אני מרגיש שאני רוצה לדבר על התקשורת.

יצחק הילדסהימר: עצם העובדה שהתקשורת לא באה, לא בהמוניה, אבל במספר גדול יותר של אנשי תקשורת ועיתונאים לדיון הזה, כשהנושא המרכזי כאן הוא התקשורת, אלא הלכו לוועדה אחרת שהנושא בה הוא לא התקשורת, אני חושב שזה דבר חמור מאוד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו ועדה שגם שם הנושא הוא תקשורת, אבל זה יותר חשוב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שם זה תקשורת בקטע של להגן על התקשורת, ולא בקטע שאנחנו פה מנסים ללכת נגד הזרם של התקשורת.

זבולון אורלב: הוא מדבר על ועדת הכלכלה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן.

זבולון אורלב: זה נושא אחר לגמרי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב ראש, אני רק רוצה להגיד שאחת הסיבות שלדעתי אין פה אף חבר כנסת דובר עברית, בגלל שאף אחד לא רוצה לבוא ולהגיד שהתקשורת מתנהגת לא טוב.

זבולון אורלב: מה זאת אומרת?

זבולון אורלב: שאף חבר כנסת?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חוץ ממך, אדוני היושב ראש---

זבולון אורלב: מה זה חוץ ממני?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא מספיק, זה לא מספיק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה אמנם---

זבולון אורלב: תדעי לך שאני אפילו לא יודע אידיש, כי אני צבר, בגלל שבילדותי עשינו טעות גדולה מאוד.

זבולון אורלב: אחותי ז"ל אמרה 'בוא נעשה חרם על האידיש', כי התביישנו שילדים באים אלינו הביתה ומדברים בבית אידיש, אז מאז הוריי ידעו עברית ואנחנו שכחנו את האידיש.

זבולון אורלב: כזה צבר אני.

יצחק הילדסהימר: לפי דעתי, זה כבר נאמר, הנושא העיקרי כאן הוא התקשורת.

יצחק הילדסהימר: האשמה העיקרית בכל מה שקורה זה התקשורת ואין מישהו אחר ולכן אני באופן מיוחד, כאיש תקשורת ותיק מאוד, תוקף כאן את התקשורת לא רק על מחדליה, אלא על מעשיה השליליים, בפרסום שלילי במשך כל השנים, של נושאים ועבירות ופלילים ופרוצות וכולי של העלייה.

יצחק הילדסהימר: זה התחיל לאו דווקא עם העלייה הרוסית, גם היו עליות קודמות, אבל זה בולט מאוד לגבי העלייה הדוברת רוסית.

יצחק הילדסהימר: אגב, אחד החטאים הוא שיש הרבה שמדברים על רוסים במקום על יהודים רוסים, ובצדק אומרים הרבה מהיהודים הרוסים ש'במוסקבה, בקייב קראו לנו יהודים וכאן קוראים לנו רוסים'.

יצחק הילדסהימר: זו אחת העברות הראשונות.

יצחק הילדסהימר: אני זוכר שלפני 20 שנה, כשהיה פרסום שרוב הפרוצות בארץ הן עולות מברית המועצות, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה פרסמה אז מספרים בדוקים שהוכח שזה כלל לא נכון.

יצחק הילדסהימר: אגב, היו הרבה שבכלל לא היו עולות, אלא הוברחו משם למקצוע העתיק הזה, הוברחו, מוסחרו, האחוז הוא בכלל לא יותר גדול בין אלה שהגיעו מברית המועצות לבין הישראליות הוותיקות, כך שאין לישראלים מה להתגאות בזה.

מרינה סולודקין: כדי להבריח נשים מכל העולם, הם אמרו שזה עולות חדשות.

יצחק הילדסהימר: ברור.

יצחק הילדסהימר: אני הייתי פעם במטוס שהגיע מליטא, שהבריחו שם שתיים.

יצחק הילדסהימר: אנחנו גילינו למשטרה והחזירו אותן במקום.

יצחק הילדסהימר: אני זוכר שידור מלפני עשרים שנה, שראיינו כמה בחורים חיילים ששירתו בצבא, דוברי רוסית, ושאלו אותם, '

יצחק הילדסהימר: אם זה היה בידך, היית מעדיף לא לשרת בצבא?

יצחק הילדסהימר: ' במקרה בין הבחורים האלה שראיינו היה כנראה רוב קטן של כאלה שאמרו 'הייתי מעדיף שלא', למרות שידוע והוכח אחר כך שההיפך הוא הנכון, שדווקא בין דוברי הרוסית, בין העולים מברית המועצות שלעבר, יש רצון חזק, גם בין הבנות, לשרת בצבא כי הם רואים בזה כלי שיעזור להם בקליטה בחברה הישראלית.

יצחק הילדסהימר: כך שלדעתי המסקנה הראשונה היא שצריך לדאוג לפרסום סטטיסטיקות, גם בנוגע לפשיעה, גם בנוגע לרצח, להוכיח שהדבר הזה הוא לא נכון.

יצחק הילדסהימר: הוזכר כאן על ידי חברת הכנסת מיכאלי, שלצערי הלכה בינתיים, שההיקף של עבירות פליליות ורציחות בין הערבים הוא הרבה יותר גדול, ויש עיתונים שמעלימים את העובדות כאשר הרוצח הוא ערבי, ומבליטים מאוד את העובדה כאשר הרוצח הוא דובר רוסית.

יצחק הילדסהימר: על זה צריך, לדעתי, למחות, אני מסכים בהחלט עם חברת הכנסת סולודקין שצריך לגשת לבתי המשפט ולהגיש תביעות על הוצאת דיבה ועל יצירת סטיגמות וכך הלאה.

יצחק הילדסהימר: יחד עם זה, אני חושב שאם שמענו פה שיש 15 חברי כנסת דוברי רוסית, אולי עשיתם את זה, אבל הגיע הזמן שיוקם לובי של חברי כנסת דוברי רוסית שיפעלו באופן מרוכז למגר את התופעות האלה וגם לדאוג לפרסום תופעות חיוביות, לא רק ביקורת, פרסום התרומה החיובית העצומה, כמו שמוזכר פה קצת בחוברת שהוציאה חברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ.

יצחק הילדסהימר: ברור שלובי כזה, אם הוא רוצה לפעול, צריך להחזיק דובר או איש יחסי ציבור שידאג לפרסום נכון ומתאים בכל כלי התקשורת.

יצחק הילדסהימר: דבר נוסף צריך לפרסם.

יצחק הילדסהימר: נאמר פה ששישית מהחיילים הקרביים הם דוברי רוסית.

יצחק הילדסהימר: אני חושב שחשוב מאוד לפרסם.

יצחק הילדסהימר: לצערנו הרב---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם אנחנו חושבים, פשוט לא מפרסמים את זה.

יצחק הילדסהימר: צריך לדאוג לזה באמצעים---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה יכול לראות מה שקורה פה, אתה יכול להבין מה באמת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: .. מה שקורה פה, זה מה שקורה.

יצחק הילדסהימר: צריך לדאוג לזה באמצעים הנכונים.

יצחק הילדסהימר: הצעתי שיוקם לובי ויהיה דובר שידאג לזה, באמצעים הנכונים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וזה יהיה בערוץ 9, ברקע, ב---

יצחק הילדסהימר: אותו דבר לצערנו גם כשנופלים קרבנות בצבא, במלחמות, בקרבות, אנחנו לא פעם שומעים במספרים, באחוזים די גדולים, שמות שנשמעים שמות שבאו מברית המועצות לשעבר.

יצחק הילדסהימר: הובא פה קטע מערוץ 7, חברת הכנסת שמאלוב ברקוביץ, שאומר ששלטונות ההגירה צריכים לעשות מיון לפני העלייה לארץ, ומוזכרים שם שני שמות, מוזכר שם לא רק השם של הרוצח של המשפחה הזאת, מוזכר שם גם השם של יעקב טייטל.

יצחק הילדסהימר: עד כמה שידוע לי, הוא לא עלה מברית המועצות, הוא עלה מארצות הברית, כך שאת ערוץ 7 אי אפשר להאשים באפליה, הוא מביא שתי דוגמאות---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, הוא לא יורד רק על עולים מרוסיה, אלא גם על עולים מארצות הברית, אז הוא לא באפליה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אוקי, שימשיך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם הוא ידבר גם על עולים ממרוקו, אז בכלל על הכיפאק, הוא מאוד פלורליסטי.

יצחק הילדסהימר: הוא דיבר בפירוש על עולה מברית המועצות ועל עולה מארצות הברית, בהשוואה מוחלטת---

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אני מדברת על בכלל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם תקרא בעמוד הראשון---

יצחק הילדסהימר: נקודה אחרונה שרציתי לומר.

יצחק הילדסהימר: לדעתי יש יותר מדי הלקאה עצמי בין העולים מברית המועצות על קליטה לא מוצלחת וכך הלאה.

יצחק הילדסהימר: אני נסעתי הנה עם חיילת שעלתה ממולדובה, היא אומרת לי ש'רוב העלייה הרוסית, נקרא לזה, לא נקלטה טוב, אמא שלי לא עובדת במקצוע שלה והרבה לא עובדים במקצוע שלהם, הרבה עזבו את הארץ' וכך הלאה.

יצחק הילדסהימר: גם את זה צריך לדעתי לשנות, כי אם העולים עצמם, חלק מהם, אני יודע שרק חלק מהם---

יהודה סקר: אבל אלה עובדות.

יצחק הידלסיימר: אבל רוב העלייה הדוברת רוסית לדעתי נקלטה מצוין ורק אחוז קטן עוזבים את הארץ.

יצחק הידלסיימר: אפשר לבדוק סטטיסטיקות.

יצחק הידלסיימר: זה שאתה אומר שאלה עובדות, זה מוכיח שזה לא ידוע.

יצחק הידלסיימר: גם בעניין הזה צריך לחנך את העולים עצמם שלא יהיו להם רגשי נחיתות לגבי הקליטה שלהם.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה, גב' אילת מצגר.

אילת מצגר: כבוד יושבת הראש וחברי הוועדה, תודה רבה שהזמנתם אותנו.

אילת מצגר: הדיון הזה הוא חשוב ואותי הוא מאוד מעניין.

אילת מצגר: אני רוצה קודם כל להגיד כמה מלים ואז אני אתייחס לזה בהיבט הרגולטורי שאנחנו ברשות השנייה יותר עוסקים בו, והוא פחות ההיבט החדשותי של הדברים.

אילת מצגר: התופעות שעולות כאן והנושאים לא כולם קשורים רק בעניין התקשורתי ובאופן הסיקור.

אילת מצגר: יש כאן גם עניין של תופעות חברתיות שלא תמיד קשורות לתקשורת, אבל בוודאי שהדברים משתלבים זה בזה.

אילת מצגר: מטבע הדברים התקשורת גם משקפת את מה שקורה בחברה וגם מובילה דברים מסוימים שקורים בחברה.

אילת מצגר: אני סבורה שבדיווח חדשותי נכון, צדקה חברת הכנסת יוליה שמאלוב שאמרה שקודם כל צריך להציג את העובדות.

אילת מצגר: אני מאמינה גם, אני מצטרפת לדברי מר מוטי אמיר, שאין פה אג'נדות שמובילות עיתונאים שמציגים ספקולציות מעבר לעובדות היבשות.

אילת מצגר: אני חושבת שהרבה פעמים ספקולציות מוצגות בדיווחים לא רק בהיבט של הנושאים שאנחנו מדברים עליהם כאן.

אילת מצגר: תיקחו לדוגמה את הסיפור של המשא ומתן על החייל השבוי גלעד שליט, כמעט כל הסיקור בנוי מספקולציות, כי יש מעט מידע והרבה ספקולציות לגבי מה עלול לקרות, מה עשוי לקרות, מה אומר איש ביטחון שלא מזדהה זה או אחר, והרבה פעמים העיתונאים ניזונים מספקולציות שנותנים להם אנשי מקצוע בתחומים שהם מסקרים, שחלקם שגויים.

ורד פאר סוייד: כן, אבל מה עובר על המשפחה.

ורד פאר סוייד: לא חושבים על זה שהמשפחה קוראת את זה ו---

אילת מצגר: נכון, בצד השני של המטבע יש את מי שקורא.

ורד פאר סוייד: ---של פרסום של משהו שאין לו שום בסיס במציאות ואף אחד לא חושב על המשפחה---

אילת מצגר: את צודקת, אבל זה לא נושא הדיון כאן.

מרינה סולודקין: אני חושבת שאת טועה.

מרינה סולודקין: לפוסט ציונות יש אג'נדה, יש פוסט ציונות של שמאל ויש פוסט ציונות של ימין.

מרינה סולודקין: יש לכם אג'נדה, לעצור את העלייה.

אילת מצגר: בהחלט, אבל זה תלוי איפה זה בא לידי ביטוי.

מרינה סולודקין: וזה לא חשוב מאיזה מדינה, לעצור.

אילת מצגר: אני חושבת שזה תלוי על איזה חלק מהתקשורת אנחנו מדברים.

אילת מצגר: התקשורת היא מאוד רחבה ומאוד רב גונית, אפילו את, חברת הכנסת שמאלוב ברקוביץ, הבאת במצגת שלך דוגמה נהדרת של אייטם מארץ נהדרת שבעצם הוא אייטם שהמטרה שלו להעיר את תשומת לבנו כחברה לתופעה הזו שאתם דנים בה היום.

אילת מצגר: אני חשבתי שזו מקריות שהוא שודר בדיוק יום לפני הדיון בוועדה, אבל האייטם הזה באמת הביע בדיוק את הדברים שבאים לידי ביטוי כאן, ששיש בעיה באופן הצגת המיעוטים בחברה, וזה נכון לגבי ההיסטוריה של עם ישראל, ארץ ישראל היא ארץ רב תרבותית והיא בנויה מגלויות ממקומות שונים ולאורך הזמן---

ורד פאר סוייד: מי שחושב ש---

אילת מצגר: אני מבקשת לתת לי לדבר ואז את בהחלט יכולה לשאול.

אילת מצגר: מה שאני כן רוצה להדגיש זה דווקא את הצד של מה יכול להיות חיובי בעניין הזה.

אילת מצגר: אנחנו ברשות השנייה עסקנו לא מעט בנושא של ייצוג המיעוטים בתקשורת, עשינו מחקר בעניין הזה לפני כמה שנים ואנחנו מתעתדים לעשות מחקר נוסף ב-2010 כדי לראות אם חל איזה שהוא שינוי בעניין הזה, ואחת מהמטלות שאנחנו הצבנו בפני הזכיינים של ערוץ 2 במיוחד, ועכשיו גם ערוץ 10 בעתיד, זה לעשות שילוב של המיעוטים באופן שהם יוצגו לא רק בפן השלילי של החדשות בהקשר של אירועים שליליים.

אילת מצגר: הדבר אמור לגבי הרבה קבוצות מיעוטים באוכלוסייה---

אלכסיי לורמסון: ישראלים דוברי רוסית אינם מיעוט.

מרינה סולודקין: לא צריך להשתמש במלה 'מיעוטים'.

אילת מצגר: אני משתמשת במלה מיעוט רק בגלל שזה היה הנושא של המחקר, וכמובן שהדבר אמור לגבי המגוון של קבוצות האוכלוסייה שקיימות במדינה ושאינן בתקשורת כלכאורה הקבוצה המרכזית והדרך שהדבר הזה בא לידי ביטוי בהיבט החיובי זה למשל בסדרות דרמה כמו מרחק נגיעה, שזה סיפור אהבה בין בחור ממוצא רוסי ובחורה מהעדה החרדית.

אילת מצגר: שתיהן קבוצות אוכלוסייה שלא זוכות לחשיפה בדרך השגרתית בתקשורת ובאמצעות הסדרה הזאת אפשר היה לראות את דרך החיים בשתי הקבוצות האלה מפן חדש, אחר וחיובי.

אילת מצגר: עצם העובדה שמשודרת סדרה בשפה הרוסית בפריים טיים בערוץ 2 לטעמי זה הישג מאוד גדול בנושא של שילוב כל האוכלוסיות במדינה, ולא רק המיינסטרים לכאורה התל אביבי, היאפי, האשכנזי הלבן הגברי, שזה מה שהמחקר הראה לנו, אלא גם---

מרינה סולודקין: הירושלמי המזרחי.

אילת מצגר: עכשיו גם זה.

אילת מצגר: אני יכולה לתת דוגמאות נוספות.

אילת מצגר: למשל הסדרה סרוגים, שעוסקת היום בנוער הדתי חופש הכיפה, שזה נוער שלא בא לידי ביטוי בתכניות אחרות ובאמצעות הסדרה הזו הרבה אנשים למדו על דרך החיים של פלח אוכלוסייה מאוד מאוד משמעותי במדינת ישראל, אבל שלא מקבל תצוגה בשום דרך אחרת.

אילת מצגר: סדרה כמו עבודה ערבית או כוונות טובות, שאלו סדרות דוברות ערבית, גם בפריים טיים של ערוץ 2, אלה מסוג הדברים שלטעמי יכולים לקדם את מה שנאמר כאן; גם הצגת הדברים החיוביים, שילוב בחברה ולא רק סטיגמטיזציה.

אילת מצגר: אני חושבת שהכיוון צריך להיות כיוון כזה, לנסות לראות איך משלבים את הדברים בכל הדרכים ולא רק לראות את זה בפיקים החדשותיים של דיווחים על אירועים סנסציוניים.

מרינה סולודקין: אבל לא מספיק, נכון?

אילת מצגר: לא מספיק, זה צריך ללכת ולגדול, בהחלט.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את יכולה להגיד כמה מלים על המחקר שנעשה אצלכם כדי להראות פה לחלק מהאנשים מה באמת קורה בתקשורת?

אילת מצגר: אני לא כל כך אוהבת לדבר עליו כי עשינו אותו לפני הרבה שנים ולכן אנחנו רוצים לעשות מחקר נוסף, אבל הוא בהחלט הראה שהטיפוס המרכזי שמוצג בתקשורת הוא הגבר הלבן, האשכנזי, הוותיק, החילוני.

אילת מצגר: החברה שלנו, שהיא מורכבת מכל כך הרבה קבוצות אחרות, הקבוצות האחרות האלה זוכות להרבה פחות חשיפה בתקשורת.

אילת מצגר: זאת אומרת אם לצורך העניין מישהו היה מגיע ממאדים ומסתכל בטלוויזיה ומנסה להתרשם איך נראית החברה הישראלית, לא בטוח שמצפייה במהדורת החדשות או במגיש או מגישת החדשות הוא היה מתרשם שכך אכן נראית החברה הישראלית.

אילת מצגר: השאיפה שלנו שהטלוויזיה יותר ויותר תיתן מקום לכל האוכלוסייה, על כל רבדיה וגווניה, גם באופנים החיוביים ולא רק באופנים של סיקור חדשותי שלילי, ולכן אנחנו רוצים לעשות מחקר נוסף בעניין הזה כדי לראות אם חלה התקדמות בחמש השנים האחרונות ומה אנחנו יכולים לעשות בעתיד כדי לקדם את הדבר הזה.

אילת מצגר: אני אגיד עוד משפט אחד, זו לא בעיה שהיא ייחודית לישראל, זו בעיה שהולכת וגוברת גם במדינות אירופה שהופכות להיות יותר ויותר מדינות מהגרים.

אילת מצגר: אמנם הקייס של ישראל הוא ייחודי, כי אנחנו מדינה יהודית של גלויות.

אילת מצגר: אלו הדברים.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה, הדובר האחרון הוא גרגורי קוטלר ואנחנו מסיימים.

ליה שמטוב: בבקשה.

גרגורי קוטלר: שלום.

גרגורי קוטלר: אני מנהל מחלקת ישראלים דוברי רוסית בתנועה ליהדות מתקדמת בישראל.

גרגורי קוטלר: אני רוצה לומר דבר אחד, השאלה המרכזית היא שילוב.

גרגורי קוטלר: גם בכלי התקשורת.

גרגורי קוטלר: זה לא מקרה שברשת ב', שבה באמת יש שיתוף פעולה עם רדיו רקע ויש כתבים דוברי רוסית וכולי, הנושא הזה עולה פחות.

גרגורי קוטלר: גם במקור ראשון, אגב, ששם גם יש כותבים דוברי רוסית שכותבים בעיתון.

גרגורי קוטלר: השאלה היא שילוב.

גרגורי קוטלר: עד שלא יהיו בכל התחומים, השינוי בא רק על ידי השתלבות של נציגי האוכלוסייה בתור כתבים, בתור מנחים וכולי.

גרגורי קוטלר: מה שקרה בערוץ 2 עם נטשה מוזגלייב, שלקחו מנחה דוברת רוסית בתכנית בחמש ואנשים כתבו מכתבים איך היא מנחה תכנית במבטא וכולי וכולי, וצריך להוריד אותה, ובסוף הורידו אותה מהמסך, נכון?

גרגורי קוטלר: עמנואל הלפרין שלושים שנה במבטא צרפתי מנחה תכניות בערוץ 1 וזה בסדר, ואף אחד לא בא בטענות שיש לו מבטא צרפתי.

מרינה סולודקין: אתה יודע, עמנואל הלפרין זה טוב, פלאטו שרון באיזה מבטא מדבר ואיך אוהבים את זה.

מרינה סולודקין: והוא גם אישיות מיוחדת.

גרגורי קוטלר: אני אביא עוד דוגמה בערוץ 2.

גרגורי קוטלר: יש כתבים דוברי אמהרית, היה קורס הכשרה מיוחד כדי לשלב את הכתבים דוברי האמהרית בחדשות ערוץ 2, נכון?

אילת מצגר: כן.

גרגורי קוטלר: למה לא עשו דבר כזה לגבי כתבים דוברי רוסית?

גרגורי קוטלר: גדל דור חדש, אנשים הגיעו לפני עשרים שנה, יש אנשים צעירים בני 30, שיש להם השכלה ישראלית, שהם דוברי עברית והם עובדים בערוץ 9, והם מסוגלים לעבוד גם בערוץ 2 בחדשות.

גרגורי קוטלר: זה לא יקרה מעצמו, צריך להיות מאמץ, הרשות השנייה צריכה לעשות מאמץ, כמו שהיא עשתה בנוגע לכתבים דוברי אמהרית, גם לגבי כתבים דוברי רוסית.

מרינה סולודקין: אולי הם מפחדים.

גרגורי קוטלר: לא יודע.

גרגורי קוטלר: גם צריך להבין, נגד כתבים דוברי אמהרית לא כתבו את זה, כי זה נתפס כגזענות.

גרגורי קוטלר: מי שיכתוב נגדם זו גזענות.

גרגורי קוטלר: לכתוב נגד בחורה בלונדינית, זה הרי לא נתפס בעיני החברה הישראלית כגזענות ולכן אנשים כתבו שהיא מדברת במבטא וכולי.

גרגורי קוטלר: עכשיו אנחנו מדינה קולטת עלייה ואפילו אם היא מדברת במבטא, אין בזה שום פסול, כי זה ביטוי לרבגוניות של החברה הישראלית ואני חושב שהרשות השנייה צריכה לעשות את המעשה הזה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: רבותיי, אנחנו חייבים לסיים.

זבולון אורלב: אנחנו רוצים לסכם.

זבולון אורלב: קודם כל להודות ליושבת ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, שארגנה, יחד עם המנהלת, את הישיבה המשותפת ולהודות לחברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ, שעל פי הצעה לסדר שהועברה במליאה הדיון הזה מתקיים.

זבולון אורלב: המסקנות שלנו הן כאלה: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, עם ועדת החינוך, התרבות והספורט, חוזרות וקובעות כי חובת קליטת העלייה וגילוי הרגישות החברתית כלפי עולים חלה על כל חלקי החברה הישראלית ובכללה גם על אמצעי התקשורת הכתובה והאלקטרונית.

זבולון אורלב: הוועדות רשמו לפניהן את דברי נציגי התקשורת שהופיעו בוועדה.

זבולון אורלב: הוועדות מגנות בתוקף אמירות גזעניות, פוגעניות וכוללניות המכפישות ציבור שלם של עולים.

זבולון אורלב: הוועדות קוראות לאמצעי התקשורת להקפיד מאוד ולדייק בדיווחים ובכתבות, בין אם מדובר בכיסוי אירועים פליליים ובין אם מדובר בכיסוי של אירועים אחרים, ולהימנע מהכללה והטלת דופי באוכלוסייה שלמה, אוכלוסיית עולי חבר המדינות, כמו גם עולים ממדינות אחרות, כאמור במקורותינו, בספר במדבר פרק ט"ז, פסוק כ"ב, 'האיש אחד יחטא ועל כל העדה תקצף'?

זבולון אורלב: הוועדות תעקובנה, לראות האם ניתנה תשומת לב ראויה למסקנות אלה ותשקולנה לקיים ישיבה נוספת בנושא זה.

זבולון אורלב: תודה רבה, הישיבה נעולה.