ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 263, 2010-01-05 11:00

משה גפני: בוקר טוב.

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: על סדר היום משבר בתעשיות הטקסטיל מקומי והעדפת תוצרת הארץ.

משה גפני: רבותיי, תעשיית הטקסטיל הייתה חלק מבניית המדינה בשנים עברו כאשר בישובים רבים בארץ, בעיקר בערי פיתוח, תעשיית הטקסטיל הייתה חלק מרכזי מבניית יצירת מקומות עבודה ומפעלי תעסוקה במקומות שונים.

משה גפני: אני מדלג על תקופות רבות.

משה גפני: גרתי הרבה מאוד שנים באופקים ומפעל אופה היה המפעל הגדול ביותר בישוב.

משה גפני: אגב, את החיים הציבוריים שלי אני התחלתי שם.

משה גפני: גרתי באופקים וסייעתי אז לעובדים שאיבדו את מקום עבודתם.

משה גפני: אופקים אז קיבלה מכה אנושה מבחינת התפתחות הישוב וגם מנהלים של המפעל שעזבו את המקום, היו להם שם דירות מגורים כי הם גרו במקום, וגם העובדים.

משה גפני: אני לא אשכח את המראה הטראומתי הזה שהייתי אצל משפחה שהאבא היה המפרנס היחיד והוא פוטר מהמפעל והמקרר היה ריק ולא היה להם אוכל לשבת.

משה גפני: לאט לאט המדינה הפכה להיות מדינה שבעצם יותר מאשר הגדרה של מדינה, היה אפשר להגדיר את זה כמפעל כלכלי.

משה גפני: מה שמרוויח חי, ומה שאיננו מרוויח, אפשר לקנות את זה במקומות אחרים בעולם, בסין או במקומות אחרים, ולאותו מפעל אין זכות קיום וממילא לעובדים אין מקום עבודה והישוב הולך ונעלם גם מבחינה חברתית וגם מבחינה כלכלית.

משה גפני: אנחנו נמצאים היום בעידן רע מאוד מבחינת העניין הזה שבו אנחנו עושים רק את מה שכדאי ומה שלא כדאי, לא מעניין אותנו ואנחנו לא מסתכלים על השני בכלל.

משה גפני: לאחרונה התוודעתי לעניין של ציוד שהמשרד לביטחון פנים אמור לרכוש, שבעצם גם מבחינת רמתו של הציוד, המפעלים בארץ טובים יותר, גם מבחינת היכולת להשתמש במוצרים האלה, מעדיפים משרדי הממשלה – במקרה הזה המשרד לביטחון פנים אבל לא רק – לרכוש את זה במחיר זול יותר במפעלים אחרים בעולם, בסין או במקומות אחרים.

משה גפני: אני ביקשתי לקיים את הדיון הזה שלא יהיה דיון יחיד.

משה גפני: הנושא של העדפת תוצרת הארץ יהפוך להיות דיון מרכזי כאן.

משה גפני: מצד אחד אנחנו צריכים שאכן המוצרים יהיו זולים ושהמחיר יהיה שווה לכל נפש, אבל מצד שני אנחנו צריכים לדאוג לעובדים כך שיהיה מי שיקנה את המוצרים הללו ובעניין הזה אנחנו נמצאים במדינה על פרשת דרכים אמיתית, איזו חברה אנחנו רוצים שתהיה כאן.

משה גפני: נמצא כאן נציג המשרד לביטחון פנים.

משה גפני: מה שעומד עכשיו על הפרק הוא המכרז או הרכישה של מדים לסוהרים שלא רוכשים אותם במפעלים בארץ, שלמיטב הבנתי – ואני לא איש מקצוע בעניין אבל למדתי בחודשים האחרונים – המוצרים בארץ הם באיכות גבוהה יותר עד כדי כך שיכולים לבוא מפקדים, על אף שהם מקבלים את המדים ביבוא, ומבקשים שכמה מדים ייקנו כאן בארץ מכיוון שהמדים שמיובאים הם באיכות נמוכה והם נפרמים או באיכות ירודה יותר.

משה גפני: אם הסיפור הזה נכון, הוא חמור כשלעצמו אבל אני רוצה היום לדבר רק על העיקרון.

משה גפני: האם המשרד לביטחון פנים העדיף רכישה של מוצרים כאלו מסין על פני רכישה ממפעלים קיימים בארץ שמייצרים את זה?

עודד ברוק: תקנות חובת המכרזים שחלות על המשרד לביטחון פנים, על משטרת ישראל ועל שירות בתי הסוהר נותנות העדפה של 15 אחוזים לתוצרת הארץ על פני תוצרת חוץ לארץ.

שי חרמש: בכל הארץ או רק בפריפריה?

עודד ברוק: בכל הארץ.

שי חרמש: אז מה ההעדפה לפריפריה?

משה גפני: זה בכל הארץ.

שי חרמש: הרי גרנו יחד באותו מקום.

משה גפני: נכון.

משה גפני: הוא צודק.

משה גפני: החוק היבש הוא 15 אחוזים העדפה של תוצרת הארץ וככל הנראה את החוק הזה אנחנו עומדים לשנות.

עודד ברוק: המשרד לביטחון פנים, המשטרה ושירות בתי הסוהר פועלים בהתאם לחוק.

עודד ברוק: זאת אומרת, העדפה שנדרשת ניתנת בהחלט ואנחנו שמחים על כך.

עודד ברוק: המצב של תעשיות הטקסטיל מוכר לנו וכיום נעשית בחינה במשרד התעשייה ובמשרד האוצר כיצד לשנות את המצב הזה.

עודד ברוק: המשרד לביטחון פנים, בהיותו מודע לנושא הזה, בהנחיית השר לביטחון פנים ובאמת בהסכמה מלאה של נציב שירות בתי הסוהר, עיכב בשבועיים את המועד האחרון להגשת הצעות לאותו מכרז עליו דיברת, המכרז של מדי סוהרים, כדי לראות כיצד אנחנו מקדמים את הנושא הזה.

עודד ברוק: ההחלטה של שינוי התקנות היא לא החלטה שבידי המשרד לביטחון פנים אלא היא החלטה שבידי משרד האוצר.

עודד ברוק: אם יוחלט אחרת, על כל המשמעויות שנובעות מכך, הן משמעויות תקציביות, הן משמעויות של תחרות שקיימת או לא קיימת בשוק וכדומה, זה יוחל על המשרד לביטחון פנים.

משה גפני: אתם בדקתם גם את הנושא - מעבר לנושא של המחיר  - של האיכות?

עודד ברוק: כל ציוד הטקסטיל שנרכש עובר בדיקות איכות וגם תוצרת סין עוברת בדיקות איכות באותה רמה.

משה גפני: זאת אותה רמה?

עודד ברוק: אני לא רוצה לומר אותה רמה או לא אותה רמה, אבל היא עוברת את הדרישות שהמשרד מציב.

משה גפני: אני לא ייצרתי אף פעם בענף הטקסטיל.

משה גפני: אני למדתי בכולל ולכן אני לא יודע לדבר על זה, אבל סתם, השכל הישר.

משה גפני: כאשר אתה עושה מכרז והאיכות לא שווה, המכרז לא שווה.

משה גפני: אני טועה?

משה גפני: יכול להיות שרק בגמרא זה כך?

עודד ברוק: כאשר אתה עושה מכרז, אתה קובע מה הדרישות שלך במכרז.

עודד ברוק: התוצרת שאנחנו רוכשים עומדת בדרישות שלנו.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: עכשיו אני שואל שאלה מאוד ממוקדת.

משה גפני: אתה עושה מכרז, פלוני מציע לך מאה שקלים והשני מציע לך שמונים שקלים ומבחינת הדרישות והתקן, שניהם עומדים בתקן ובדרישות, אבל זה שמבקש את המאה שקלים נותן לך מדים ברמה יותר גבוהה.

משה גפני: האם גם זה נבדק?

משה גפני: לא האם זה עומד בתקן.

משה גפני: עומד בתקן, זה בסדר.

משה גפני: האם זה ברמה יותר גבוהה?

משה גפני: האם גם זה נבדק?

עודד ברוק: כאשר אתה יוצא למכרז ואתה קובע תנאי סף, אלה התנאים שאתה בודק.

עודד ברוק: אני לא רוצה להיכנס לשאלה אם האיכות יותר גבוהה או לא.

שי חרמש: יש לו מינימום והוא לא חייב מעבר לזה.

משה גפני: הבנתי את התשובה.

משה גפני: זאת תשובה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני מבקש לשמוע את התאחדות התעשיינים.

רמזי גבאי: בוקר טוב.

רמזי גבאי: תודה כבוד הרב על הזימון המהיר של הישיבה.

רמזי גבאי: נמצאים כאן תעשיינים מבית ג'אן, מירכא, מדימונה, מקריית שמונה, וכמו שכבוד הרב אמר, זאת התשתית של הטקסטיל בארץ.

רמזי גבאי: ענף הטקסטיל עבר תקופות מאוד קשות בשנים האחרונות, חלקן בצדק וחלקן בגלל הגלובליזציה.

רמזי גבאי: זה היה במודה לומר גלובליזציה, כפר עולמי, למרות שעכשיו, אחרי השנה האחרונה, הרבה מדינות – ובראשן ארצות הברית – התחילו לחשוב שנית על כל הפתיחות הזאת והיבוא המסיבי הזה, כי גם שם נהרסו תעשיות וגם אצלנו נהרסו תעשיות בגלל הגלובליזציה.

רמזי גבאי: בכל זאת נשארו כאן תעשיות, וכפי שכבוד הרב אמר, רובן מרוכזות וממוקדות ביישובי הפריפריה, בעיירות הפיתוח ובכפרי הדרוזים.

רמזי גבאי: המסה העיקרית של העובדים בטקסטיל, בדרך כלל אלה אוכלוסיות שאין להן דובר וכאשר קורה מה שקורה עם תפרון עם אלף עובדים, זה עושה הרבה רעש, אבל בדרך כלל המתפרות הקטנות – ויושבים כאן הרבה אנשים כאלה – אין להן פה ואין להן דובר כך שפה ושם נסגרת מתפרה.

רמזי גבאי: אין ספק שכל מערכת הביטחון – ואני מדבר על כל מערכת הביטחון, גם המשרד לביטחון פנים, גם המשטרה וגם הצבא – עשו את כל העבודה כאן ונהנו מהעבודה הזאת.

רמזי גבאי: אנשי הרכש של המשרדים האלה, בשיחות בחדרי חדרים, אומרים שהם מעדיפים לקנות בארץ.

רמזי גבאי: יותר נוח להם, הם לא צריכים לתת כמויות כאלה.

רמזי גבאי: יש לנו את כל האפשרויות אבל כאן נכנס היבט הכסף והיבט הכסף הוא זה שמכריע את הכף כי מנסים לחסוך.

רמזי גבאי: אני רוצה לומר שהחסכון בכסף, שהוא באמת כמה מיליוני שקלים, עולה למדינת ישראל עשרות רבות של מיליוני שקלים בתשלומי אבטלה, בתשלומי רווחה, איך שתקראו לזה.

רמזי גבאי: כמו שכבוד הרב אמר, חשוב שתדעו שהגרעין הקשיח של המובטלים שקיים היום בארץ, אלה אותן אוכלוסיות שאין להן אלטרנטיבה תעסוקתית.

רמזי גבאי: לא מדובר באיש מכירות, לא מדובר בקניין שיכול ללכת  ולעשות עבודה אחרת, אלא אלה אנשים שיודעים לעשות טקסטיל ולא משהו אחר ואין להם אלטרנטיבה.

רמזי גבאי: אם אלה אותם גברים, אם זאת אותה עלייה גדולה מרוסיה, אנשים מבוגרים שהגיעו ואלה האנשים שעובדים אצלנו.

רמזי גבאי: המשמעות של כל סגירת מפעל היא אנשים שהולכים הביתה ואין להם אלטרנטיבה תעסוקתית.

רמזי גבאי: זאת נקודה מאוד מאוד חשובה.

רמזי גבאי: מעבר לצד של החסכון הכספי,  אני גם מזכיר את העניין של הצורך שיהיו כאן מתפרות ומפעלים שייצרו עבור מערכת הביטחון וביטחון הפנים.

רמזי גבאי: אני מזכיר שבעופרת יצוקה הצבא הלך וקנה תחתונים וגרביים ביפו-תל אביב כי לא היה, כי לוקח זמן לשלוח מסין ואנחנו כבר התחלנו לייצר.

רמזי גבאי: אלה דברים שאסור שיקרו גם אם הם עולים כסף למדינה.

רמזי גבאי: אני מסכים עם מה שאמר היועץ המשפטי של המשרד לביטחון פנים בעניין חוק חובת המכרזים.

רמזי גבאי: החוק הזה הוא חוק מאוד מאוד בעייתי מהרבה מאוד היבטים שלו ואנחנו לא מצליחים לתקוף אותו כבר שנים.

רמזי גבאי: אני מוביל את העניין הזה הרבה שנים.

רמזי גבאי: הייתי בחדר הזה גם לפני עשר שנים ודיברתי כאשר דיברו על החשיפה של הטקסטיל וקראנו את המפה וראינו מה עומד לקרות.

רמזי גבאי: חשוב מאוד, כבוד הרב, שבעניין הזה מישהו מלמעלה באמת יבוא ויכריע את הכף ויאמר לגופים האלה שייצרו בארץ.

רמזי גבאי: זה נותן תעסוקה וזה נותן לכם איכות.

רמזי גבאי: אפרופו איכות.

רמזי גבאי: יש פרמטרי סף לאיכות, אבל למשל היום אתה תראה שוטרים שהולכים שניהם במסדרון, אחד הולך עם חולצה תכלת ואחר הולך עם חולצה תכלת בגוון אחר.

רמזי גבאי: בתוצרת הארץ זה לא היה קורה.

רמזי גבאי: נכון, מגדירים רמת צבע, אבל אחרי שמכבסים את החולצה מסין, הצבע שלה קצת יורד, אבל אם עושים את הבדים האלה בדימונה, יציבות הבדים היא הרבה יותר טובה.

רמזי גבאי: זה בעצם פרמטר של איכות עליו מדברים.

רמזי גבאי: גם העניין של מספר התפרים בחולצה.

רמזי גבאי: נכון, יש סף מינימום, אבל רבותיי, אם סף המינימום הזה הוא יותר טוב ועושים אותו בחוט יותר טוב, אז החולצה לא נפרמת והשוטר לא יבוא אחרי חצי שנה ויאמר שנפרמה לו החולצה.

רמזי גבאי: אלה נקודות מאוד מאוד חשובות שאני מאוד מבקש שתבינו אותן.

רמזי גבאי: אני לא יכול להתמודד עם הכסף הזה, אבל אמרתי לא פעם ואני חוזר ואומר שאם אנחנו מגיעים לעניין של כסף, בואו נביא שוטרים מסין, כמו שמביאים פועלים בניין מסין.

רמזי גבאי: נביא שוטרים, נעמיד אותם במחסומים, נחסוך בעזרת השם גם חיים של יהודים והם יהיו במחסומים.

רמזי גבאי: נחסוך הרבה כסף.

רמזי גבאי: מדובר כאן בסכומי כסף קטנים.

משה גפני: זאת החלטה אצלכם באיגוד להביא שוטרים סינים?

רמזי גבאי: אני רוצה לתמוך במשטרה.

פניה קירשנבאום: נחסוך למשרד לביטחון פנים.

משה גפני: גם נחסוך חיי אדם.

שי חרמש: שקודם כל יאפשרו להגיע לתאילנדים לפני שמביאים את הסינים.

רמזי גבאי: אני רוצה להוסיף הערה אישית.

רמזי גבאי: אני מנכ"ל של חברה שנמצאת באזור תל אביב, אבל אני מנכ"ל שכיר ולא בעל הבית.

רמזי גבאי: כל מה שאני אומר – ואני מוביל את המאבק הזה כבר הרבה מאוד שנים – זה בראייה של האנשים האלה שנמצאים בפריפריה.

רמזי גבאי: אני נולדתי שם, אני גדלתי במעברות ומשם הגעתי.

רמזי גבאי: אני יודע מה משמעות המצוקה הזאת.

רמזי גבאי: לכן אני מבקש מכל חברי הכנסת בכל לשון של בקשה, רבותיי, תשאירו את התעשייה הזאת בארץ, לפחות את מה שנותר.

רמזי גבאי: זה חשוב גם למשרדים עצמם.

רמזי גבאי: לא לאנשי הרכש, לא לאנשי התקציבים, להם זה מהווה בעיה.

רמזי גבאי: תודה רבה.

אביגדור ליברמן: אם בראייה כלכלית עסקינן, אמרתי את זה מספר פעמים, עשינו עבודה כלכלית עם משרד מאוד מאוד מכובד – שלא אזכיר כרגע את שמו – והמסקנה, מספר מאוד מאוד עבה כלכלי שעשו, בראייה משקית כוללת, קיימת כדאיות כלכלית ממשית לייצור.

משה גפני: ממה אתה קורא?

אביגדור ליברמן: תקציר מנהלים של עבודה כלכלית שעשתה חברת VDO על ידי דוקטור זיו חגי.

אביגדור ליברמן: עשינו עבודה האם כדאי לקנות במדינת ישראל מדים וכל מה שקשור לטקסטיל ביטחוני בכלל.

אביגדור ליברמן: המסקנה שעולה היא שבראייה משקית כוללת קיימת כדאיות כלכלית ממשית לייצור המוצרים בישראל.

אביגדור ליברמן: זה לא אני אמרתי אלא  את זה אמרו כלכלנים בכירים מאוד.

אביגדור ליברמן: על מה אנחנו מדברים בסיכומו של דבר?

אביגדור ליברמן: כבוד היושב ראש, אתה בעצמך חתום או קבוצת חברי כנסת, אנחנו מנסים להעביר איזשהו חוק במדינת ישראל כבר במשך שלוש שנים.

משה גפני: כחול לבן.

אביגדור ליברמן: כחול לבן, בנושא של טקסטיל ביטחוני.

אביגדור ליברמן: סליחה על הביטוי, עושים מאתנו פורפרה, עושים מאתנו צחוק.

אביגדור ליברמן: הלוך חזור, הלוך חזור, ואנחנו לא מצליחים לקדם.

אביגדור ליברמן: הכנסת לא יכולה להחליט בוקר אחד כן, אנחנו קונים, בחוק?

אביגדור ליברמן: אנחנו לא יכולים יותר.

אביגדור ליברמן: כל יום אנחנו רואים מכרזים כאלה ואחרים יוצאים לחוץ לארץ.

אביגדור ליברמן: לפני חודשיים בלבד שישים אלף חליפות לאסירים, כולה עבודה שיכלה להעסיק לפחות חמישים עובדים במשך שנה שלמה, יצאה לסין.

אביגדור ליברמן: עכשיו מדובר על מכרז.

אביגדור ליברמן: מה אומר המכרז הזה?

אביגדור ליברמן: אולי מדובר בסדר גודל של 10 מיליון שקלים בשנה, מכרז תלת שנתי, ההפרש בין היבוא לבין השוק המקומי יכול להסתכם ב-30-40 אחוזים, אז נכון, זה יעלה למדינת ישראל עוד 4 מיליון שקלים אם יקנו את זה בארץ, אבל יהיו למעלה מ-100 עובדים שיעבדו בארץ.

אביגדור ליברמן: כיתן בדימונה יוכל לייצר מאה אלף מטרים בד שאם לא כן, שלושים עובדים בדימונה ילכו הביתה.

אביגדור ליברמן: כנ"ל אצל החברים שלנו הדרוזים ובפריפריה, ובעיקר בצפון.

אביגדור ליברמן: אני כבר יותר משלוש שנים מדבר על הנושא.

אביגדור ליברמן: בדרך לכאן עשיתי גימטרייה קטנה.

אביגדור ליברמן: אדוני עוז לעמו ייתן, אדוני יברך את עמו בשלום.

אביגדור ליברמן: בגימטרייה זה 1,826.

אביגדור ליברמן: המקבילה של זה הוא חוק הטקסטיל לכוחות הביטחון חשוב ונחוץ בישראל.

אביגדור ליברמן: זה גם 1,826.

אביגדור ליברמן: אתם הפרלמנט, אתם המחוקקים, תעבירו לנו את החוק הזה.

אביגדור ליברמן: האוצר מתנגד, בסדר.

אביגדור ליברמן: המשרד לביטחון פנים מתנגד, בסדר.

משה גפני: חברת הכנסת יחימוביץ, היכן עומד החוק?

שלי יחימוביץ': החוק עבר דין רציפות והוא בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אביגדור ליברמן: הוא עבר דין רציפות בוועדה.

שלי יחימוביץ': אני יודעת איפה החוק עומד.

שלי יחימוביץ': הוא בוועדת החוקה כי מכרזים הם בוועדת החוקה.

שלי יחימוביץ': הוא עבר קריאה שנייה ושלישית בוועדה אבל הוא תקוע ולא עולה למליאה בגלל התנגדות משרד הביטחון.

שלי יחימוביץ': אנחנו בהידברות עם משרד הביטחון.

שלי יחימוביץ': מי שלקח את זה על עצמו, זה סגן השר מתן וילנאי, אבל זה תקוע.

משה גפני: למה זה לא מגיע למליאה?

שלי יחימוביץ': כי אין הסכמה.

משה גפני: עזבי את ההסכמה.

משה גפני: למה טכנית זה לא מגיע?

משה גפני: אם תבקשי מדוד רותם להעלות למליאה?

שלי יחימוביץ': הוא לא יעלה את זה למליאה.

שלי יחימוביץ': יש התנגדות ממשלה.

שי חרמש: אם שר הביטחון מתנגד, הוא לא יעלה את זה.

שלי יחימוביץ': ההתנגדות היא של משרד הביטחון.

משה גפני: נמצא כאן נציג של משרד הביטחון?

פניה קירשנבאום: לא. למה שיבוא?

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני מבקש להוציא מכתב לשר הביטחון עם העתק לראש הממשלה, מכתב ממני ומחברי הוועדה.

משה גפני: לומר במכתב שאנחנו קיימנו דיון -  אנחנו עדיין ממשיכים לקיים אותו, אבל זה המכתב שיצא אחרי הישיבה – בנושא של רכישת מוצרי טקסטיל בארץ על ידי משרד הביטחון ונציג משרד הביטחון כדרכו לא הגיע לישיבה.

משה גפני: בין יתר הדברים שעלו לדיון בוועדה היה אישורה של הצעת החוק להעדפת תוצרת הארץ על ידי משרד הביטחון.

משה גפני: זה רק משרד הביטחון?

שלי יחימוביץ': לא. הוא כולל את משרד הביטחון, את המשרד לביטחון פנים.

שלי יחימוביץ': כלומר, את כל כוחות הביטחון.

שלי יחימוביץ': את שירות בתי הסוהר ואת המשטרה.

שלי יחימוביץ': כאשר זה נוגע לכוחות הביטחון, אין מגבלות של הסכמים.

משה גפני: ישבתי אתם.

שלי יחימוביץ': אתה חתום על זה.

משה גפני: נכון.

משה גפני: על כל פנים, החוק אושר בוועדת החוקה, חוק ומשפט לקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: אנחנו ביקשנו, בעקבות מכרזים שהוצאו למדינות אחרות בעולם, בעיקר בסין, והולכים לפגוע באופן אנוש במפעלי הטקסטיל בארץ, ובעיקר בצפון הארץ, ולא רק אבל בעיקר בצפון הארץ,  אנחנו מבקשים משר הביטחון ומראש הממשלה – מכיוון שנציג משרד הביטחון כדרכו לא הגיע לדיון, אי אפשר היה לקיים את הדיון הזה אתו – להביא את זה למליאה לאישור בקריאה שנייה ושלישית ומבקשים את האישור של ראש הממשלה לכך.

אמנון כהן: בלי הסכמת משרד הביטחון.

משה גפני: אומרת חברת הכנסת יחימוביץ שחבר הכנסת רותם לא יעלה את זה.

אביגדור ליברמן: צריך גם את הסכמת שר האוצר.

שלי יחימוביץ': לא, ההסכמה של האוצר היא לא משמעותית כי אף אחד לא חושב שהאוצר צריך לתקצב את זה.

שלי יחימוביץ': זה צריך לבוא מתקציב משרד הביטחון.

שלי יחימוביץ': העלות של זה למשרד הביטחון היא 10 מיליון שקלים עם תקציב של 54 מיליארד שקלים.

שלי יחימוביץ': ב-10 מיליון שקלים הם מסדרים עבודה למאות ואלפי אנשים.

משה גפני: בטוח 10 מיליון?

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': זה בתחשיבים המחמירים של המשרד.

משה גפני: משרד האוצר.

ליאור אגאי: אני מנהל מינהל הרכש הממשלתי.

ליאור אגאי: אמנם נציג משרד הביטחון לא הגיע, אבל יש לי נתונים שהועברו על ידו והוגשו לוועדה.

משה גפני: לא מוכן לשמוע.

משה גפני: תאמר את עמדת משרד האוצר.

משה גפני: משרד הביטחון לא מעניין אותנו בכלל.

משה גפני: יש חצי מיליארד שקלים של משרד הביטחון שתקועים בוועדה והם לא באים לבקש אותם.

אמנון כהן: הם לא צריכים אותם.

משה גפני: אם הם לא צריכים, ניקח מהסכום הזה  10 מיליון שקלים ונפתור את הבעיה של הטקסטיל.

שי חרמש: תשמע את הנתונים.

משה גפני: לא, מה שמשרד הביטחון אומר, לא מעניין אותי.

שי חרמש: אני רוצה לשמוע את הנתונים.

משה גפני: נציג משרד האוצר, בבקשה.

ליאור אגאי: בכל זאת לגבי הנתונים שהובאו אלי על ידי הממשלה.

משה גפני: לא, אני רוצה קודם התייחסות של משרד האוצר לרעיון העקרוני.

שי חרמש: כדאי לקבל נתונים פיזיים.

משה גפני: אני יודע שבארץ זה עולה יותר.

ריקי ארמן: אני אתן את התייחסות כללית לרעיון העקרוני.

ריקי ארמן: אין ספק שבמכרז ההצעה הטובה ביותר היא זו שצריכה לזכות, שילוב של מחיר, שילוב של איכות, ואני רוצה לומר באופן ברור שהרכש הממשלתי לא יכול להיות כלי לסבסוד מפעלים.

ריקי ארמן: כאשר עושים דבר כזה, פותחים פתח למספר דברים בעייתיים כמו יעילות של הרכש הממשלתי שנפגע.

שלי יחימוביץ': זה מאוד יעיל לתת עבודה לפועלת סינית בדולר ליום מאשר לפועל ישראלי בשכר מינימום.

שלי יחימוביץ': מאוד מאוד יעיל.

שלי יחימוביץ': אחרי כן משקיעים מיליארד וחצי בתוכנית ויסקונסין כדי לעשות השמה בעבודת ניקיון בחצי משרה.

פניה קירשנבאום: מאיפה המציאו את המשרה הזאת אם סוגרים מפעלים?

משה גפני: אני מבקש לתת לנציגת משרד האוצר לדבר.

שלי יחימוביץ': אגב, ברגע שזה ייפתר מול משרד הביטחון, זה ייפתר.

ריקי ארמן: נקודה שנייה.

ריקי ארמן: זה מתחיל בטקסטיל אבל יכול להיות שעכשיו יהיו תעשיות נוספות שירצו לקבל העדפה  למרות שהמחירים שהם מציעים הם לא תחרותיים.

ריקי ארמן: הדבר הזה גורם לכך שהתמריץ  להגיש הצעות למכרזים ממשלתיים של מציעים זרים יורד ופערי המחירים הולכים ועולים.

שלי יחימוביץ': זה לא נכון.

משה גפני: חברת הכנסת יחימוביץ, תעזבי אותה, לך יש חוק.

משה גפני: אנחנו נצטרך להילחם על החוק אבל לא אתה.

ריקי ארמן: לכן זה לא נכון להשתמש ברכש הממשלתי ככלי לסבסוד מפעלים.

ריקי ארמן: יש מסלולי סיוע אחרים של המדינה שניתן להפעיל אבל לא להשתמש ברכש הממשלתי כהעברה עקיפה למפעלים.

ליאור אגאי: אני אשלים.

ליאור אגאי: בכל זאת אני אומר חלק מהנתונים.

משה גפני: תן נתונים שלך.

ליאור אגאי: מדברים  כאן על ענף הטקסטיל.

ליאור אגאי: לפי הנתונים שהועברו לנו, ברכישות שבוצעו ב-2008 במערכת הביטחון – משרד הביטחון בלבד – רכשו ב-188 מיליון שקלים טקסטיל.

ליאור אגאי: מתוכם 158 מיליון שקלים נרכשו בארץ, שזה 83 אחוזים.

ליאור אגאי: לעניין משטרה ושירות בתי הסוהר, 92 אחוזים מהרכישות של הטקסטיל בוצעו בארץ.

שלי יחימוביץ': דבר על המכרז שיוצא עכשיו.

ליאור אגאי: לא, אני לא יודע.

ליאור אגאי: אני לא יכול לדעת.

קריאה: זה ממש לא נכון.

ליאור אגאי: אם אתה רוצה שאני אתן תת פירוט, אני יכול לתת אותו ולומר איך הגיעו לזה.

ליאור אגאי: המשטרה העבירה נתונים שהיקף הרכש השנתי למוצרי טקסטיל עומד על כ-9 מיליון שקלים.

ליאור אגאי: רכש הטקסטיל מבוצע באמצעות רשת השיווק O&H והיקף הרכש השנתי למוצרי טקסטיל בשירות בתי הסוהר עומד על כ-6.5 מיליון שקלים, מזה 92 מוצרי טקסטיל שמיוצרים בישראל.

ליאור אגאי: ההגדרה של יצור תוצרת הארץ, לפי החוק הקיים כיום, שיכול להיות שכאן הפער בין כמה שהוא קונה לעומת כמה שהוא מייצר ומה נכלל ברכיבים שנחשבים לצורך יצור ישראלי, כי אני מזכיר שגם מאחורי מערך יבוא יש משפחות שמועסקות וכולי, ויכול להיות שזה נכלל בגדר של יצור.

שלי יחימוביץ': ממש.

שלי יחימוביץ': הרבה משפחות סיניות.

ליאור אגאי: החוק כיום אומר שמספיק ש-35 אחוזים מהמוצר בארץ מיוצר בארץ, עד כדי שתעשייה מקומית תוכל להציע מחיר של 15 אחוזים יקר יותר.

ליאור אגאי: אני מתקן איזושהי דעה רווחת, אולי כאן יודעים שזה לא המצב, ואומר שלא מדובר על ייקור ההוצאה ב-15 אחוזים אלא מדובר על הזכות להתיישר לספק זר ב-15 אחוזים.

ליאור אגאי: זה אומר שאם מגיע מישהו במקום השני והצעה של ספק זר זולה ממנו עד 15 אחוזים, ניתנת לו האפשרות להתיישר.

ליאור אגאי: מהניסיון שלנו במכרזים, ההפרשים הם הרבה הרבה יותר גבוהים מ-15 אחוזים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

משה גפני: הנתונים שנתת, להערכתי הם לא נכונים.

ליאור אגאי: היה עליהם דיון.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: אתה קראת מנייר.

משה גפני: מאיפה יש לך את הנייר הזה?

ליאור אגאי: הנייר הזה הוגש גם לוועדה.

משה גפני: לא, לא הוגש.

משה גפני: מאיפה הנייר?

ליאור אגאי: נייר שאני כתבתי לוועדה.

משה גפני: מי נתן לך את הנתונים?

ליאור אגאי: משרד הביטחון ושירות בתי הסוהר.

משה גפני: משרד הביטחון נתן לך את הנייר הזה?

ליאור אגאי: את הנתונים.

משה גפני: את הנתונים, כמובן.

משה גפני: זה בכתב ידך אבל קיבלת את הנתונים האלה.

משה גפני: זאת אומרת, מה שאתה אומר על האחוזים, את זה אמר לך משרד הביטחון.

ליאור אגאי: משרד הביטחון, 83 אחוזים.

משה גפני: את זה אמר לך משרד הביטחון.

ליאור אגאי: זה נכון לשנת 2008.

משה גפני: וזה אמר לך משרד הביטחון.

ליאור אגאי: כן.

ליאור אגאי: יש לי את הנייר.

משה גפני: עכשיו דע לך, היות שאני נוהג על פי ההלכה ואני משתדל שדיוני הוועדה גם הם יהיו על פי ההלכה, ההלכה קובעת שאין עד מפי עד.

משה גפני: אין דבר כזה.

משה גפני: התורה אומרת מפיהם ולא מפי כתבם.

משה גפני: לא מאמין לחצי מילה של הנייר בגלל שאת הנתון נתן משרד הביטחון והוא לא כאן, ואתה לא שליח שלו.

משה גפני: כל הנתונים שאמרת, לא נכונים, מבחינתי.

שלי יחימוביץ': גם אני בעד חוקי ההלכה.

שי חרמש: לפחות בחלק הזה.

משה גפני: לא בא בחשבון שאני מקבל את הנתון הזה.

משה גפני: הנתון הזה הוא שקרי, איננו מדויק, לא נכון.

משה גפני: נמצאים כאן אנשי המקצוע והם אומרים שהוא לא נכון והעדות הזאת לא קבילה.

אריה בורנשטיין: בעבר סיפקתי את רוב המדים של משטרת ישראל, עד 2006, אז הם יצאו למכרז ובמכרז זכה אמנם גוף ישראלי – O&H  שהיא חברת שיווק – אבל את כל הסחורה, לא שבעים אחוזים ולא שלושים אחוזים, את כל הסחורה הם מביאים מסין.

אריה בורנשטיין: אני יכול להעיד במפורש שמשטרת ישראל ושירות בתי הסוהר קונים את כל הסחורה למעט אי אילו הזמנות של ענפים בודדים שנותנים לנו לתפור בארץ וזה בגלל שנפסלה הסחורה כאשר היא הגיעה לארץ.

משה גפני: הסחורה מחוץ לארץ.

אריה בורנשטיין: נכון.

ליאור אגאי: אבל הם עומדים בהגדרה של תוצרת הארץ, מבחינת ההיקפים והתשומות שהם מוציאים בארץ.

ליאור אגאי: אולי הם לא מייצרים פיזית.

אריה בורנשטיין: רק משווקים.

אריה בורנשטיין: זה מגיע במכולה מסין, זה מגיע למחסנים של O&H ואז זה עובר למשטרה.

רמזי גבאי: מאה אחוזים מוצר מיוצר בסין.

אריה בורנשטיין: לגבי המספרים.

אריה בורנשטיין: אני חוזר ואומר שמשטרת ישראל ושירות בתי הסוהר קונים את כל הסחורה, את כל המדים, בסין.

אריה בורנשטיין: לגבי האיכות.

אריה בורנשטיין: אני כבעל מקצוע וכבעל מפעל יכול לומר במפורש – ויושב כאן נציג של משטרת ישראל – כמה עשרות אלפי פריטים – חולצות, מכנסיים ומעילים – נפסלו כאשר הגיעו מסין.

אריה בורנשטיין: זה מספר שאף אחד לא רוצה לחשוב עליו ולא לדבר עליו.

משה גפני: סגן ניצב קובי לויאן.

משה גפני: אתה יכול להתייחס לדברים?

קובי לויאן: אני ממחלקת הרכישה של המשטרה ואני רוצה לומר משהו בנימה אישית.

קובי לויאן: אני גדלתי במעברות, גדלתי גם בקריית גת, ויש לי הרבה סנטימנטים לענף הטקסטיל ואני מכיר כאן את מרבית האנשים.

שלי יחימוביץ': אני מרגישה שתכף יבוא "אבל".

קובי לויאן: אכן.

קובי לויאן: הוא מגיע.

קובי לויאן: אני חושב שצריך לתת העדפה.

קובי לויאן: אני חושב ששוק הטקסטיל, צריך לתת לו העדפה.

קובי לויאן: יחד עם זאת המשטרה חושבת שההעדפה שניתנת היום, 15 אחוזים, היא העדפה שהיא לא מספקת והיא פוגעת במפעלי התעשייה, ואני אומר את זה גם בנימה אישית, גם ככלכלן וגם כאיש משטרה שעושה את הרכש.

קובי לויאן: דיברו כאן על הפרשים של 30-40 אחוזים לעומת המחירים בסין.

קובי לויאן: אני חושב שצריך להעלות את שיעור ההעדפה מ-15 אחוזים ל-30 אחוזים ול-40 אחוזים.

קובי לויאן: מצד אחד זה יביא להגדלת התחרות, ומצד שני למתן תעסוקה.

קובי לויאן: אני חושב שהעדפה מוחלטת היא בעייתית והיא גורמת לאי יעילות.

קובי לויאן: אני רוצה להזכיר לאריה ברונשטיין ידידי שעד לשנת 2006  הוא ומקד מכרו לנו כמעט את רוב המדים וגם אצלם היו בעיות, היו בעיות של מועדי אספקה, היו בעיות של איכות, היו בעיות גם בתוצרת המקומית והיו בעיות גם בתוצרת סין ואחרים.

קובי לויאן: אני חושב שצריך למצוא את נקודת האיזון בין היעילות הכלכלית לבין מתן תעסוקה לאנשים בפריפריה.

קובי לויאן: אני אומר את זה באמת בנימה אישית כי אני מבין את המצוקה שלהם.

משה גפני: זה גם מבחינה לאומית.

קובי לויאן: כן.

שלי יחימוביץ': זאת הערה נכונה.

קובי לויאן: אני חושב שהאיזון הזה צריך להביא שלא תהיה העדפה מוחלטת אבל העדפה צריכה להשתנות.

קובי לויאן: אני לא יודע אם זה שלושים אחוזים או ארבעים אחוזים.

שלי יחימוביץ': יש מנגנונים כאלה בחוק.

שלי יחימוביץ': שלא תחשבו לרגע שזה אומר שכל יצרן ישראלי יוכל לתקוע מחיר בשמים.

שי חרמש: שאלה אינפורמטיבית.

שי חרמש: המזרח הרחוק וסין חתומים על GPA?

קריאה: לא.

שלי יחימוביץ': כל הסכמי הסחר לא חלים על המשרדים הביטחוניים.

שלי יחימוביץ': לכן ארצות הברית למשל, הקפיטליסטית, את כל המגבלות האלה מחילה על עצמה בכל מה שקשור לצבא האמריקאי, למשמר החופים וכולי.

שי חרמש: שאלתי על ה-GPA משום שבחומר שהוכן לנו וקראתי אותו – והחומר הוא חומר טוב – יש כאן בהחלט מפלטים.

שי חרמש: אני מצטרף לדבריו של סגן ניצב לויאן.

שי חרמש: אני אומר כאן דבר שהוא מראיית המקרו ולא קשור לתעשיית הטקסטיל הביטחונית.

שי חרמש: מהעובדה שהשוק העולמי פתוח, מדינת ישראל רק נשכרת.

שי חרמש: יושב כאן נציג התאחדות התעשיינים והוא יכול לומר לכם שארבעים אחוזים מהתוצר הישראלי מיוצר בחוץ לארץ.

שי חרמש: אם מחר בבוקר, בכל מדינה בעולם, יתחילו לעשות את החשבונות האלה, אני אומר לכם שבסיכום הכללי יהיו יותר מובטלים, תהיה פחות הכנסה, תהיה פחות כלכלה, יהיו פחות הכנסות.

שי חרמש: הדיון הזה הוא דיון קצת טעון והוא טעון כי כולנו בלב אתכם.

שי חרמש: אין ויכוח לא על ירכא, לא על כרמיאל, ודאי לא על קריית שמונה וגם לא על שכניי בדימונה, שכל תעסוקה שם היא קריטית כי ברגע שאין תעסוקה, אין ישוב.

שי חרמש: הדברים האלה ברורים לגמרי.

שי חרמש: לכן כאן צריך להבין דבר אחד, שתעסוקה היא נגזרת של ישוב.

שי חרמש: התושבים לא באים ודור ההמשך לא נשאר.

שי חרמש: צריך לאזן טיפה את התמונה עם כל הסימפטיה ותקבלו אותה מכולנו.

שי חרמש: החוק ששלי יחימוביץ מובילה הוא חוק שיש בו את האיזונים המתאימים, אבל כדאי שלפחות ייאמר – בגלל שיושבים כאן נציגי התאחדות התעשיינים -  חזקי, אתם מייצרים לא רק את תעשיית הטקסטיל לתעשייה הביטחונית.

שי חרמש: בואו לא נתבלבל.

שי חרמש: יושבים מאחוריך שותפים אצלך באותו איגוד כאלה שמחר בבוקר יתחילו להרים להם מכס, כולם יבואו לכאן ולא מדובר רק בהיי-טק.

שי חרמש: היי-טק קל וחומר, אבל גם דברים אחרים.

שלי יחימוביץ': זה לא רלוונטי.

אביגדור ליברמן: אנחנו לא מבקשים חובות מכס.

משה גפני: חבר הכנסת חרמש, הטקטיקה ברורה.

משה גפני: כאשר אתה פונה אליהם ואתה רוצה שהם ישיבו לך, אבל אין לנו זמן.

שי חרמש: אני אסכם את הדברים.

שי חרמש: באותן נישות שאפשר לחצות אותן בשלום, בלי לסכן את ההסכמים הבינלאומיים מצד אחד ובלי ליצור מציאות בה ברגע שאין השוואת מחירים, מי יודע, השמים הם הגבול.

שי חרמש: הם אומרים שתעשיין הוא תעשיין כאשר הוא נמצא בתל אביב או בקריית שמונה ובכל המקרים ברור לגמרי מה הוא רוצה להשיג וזה לגיטימי לגמרי.

שי חרמש: חייב להיות קו משווה, נקודת התייחסות ואם נקודת ההתייחסות לא נמצאת בארץ, היא נמצאת בחוץ לארץ.

שי חרמש: הופתעתי מדבר אחד.

שי חרמש: עד היום כתושב פריפריה, הייתי בטוח שה-15 אחוזים יישמרו לפריפריה.

שי חרמש: אם החוק הזה לא קיים, אנחנו בכלל בצרות.

משה גפני: לא, זאת תוצרת הארץ.

שי חרמש: הייתי מציע כאן תוספת.

שי חרמש: אם מדובר בהגנת תוצרת הארץ ולא מופיעה ההפרדה בין פריפריה לבין מרכז, הייתי מציע להכניס את זה משום שעדיין יש בעיה שונה בין היצע העבודה בתל אביב לבין היצע העבודה בדימונה ובאופקים.

שלי יחימוביץ': אני לא מכירה מפעלי טקסטיל ענקיים בתל אביב.

שלי יחימוביץ': הסר דאגה מלבך.

שלי יחימוביץ': זה חוק שהוא פריפריאלי פר אקסלנס.

משה גפני: חבר הכנסת חרמש, סתם הצעה.

משה גפני: אם אתם מצטרפים לקואליציה או חלקכם, תתנה את זה בקבלת החוק של חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

שי חרמש: שלי יחימוביץ לא יכולה להעביר את זה כי הקואליציה נלחמת נגדה.

משה גפני: אתה תדרוש, ותקבל.

מאג'ד קבלן: אני מעסיק 150 עובדים בכפר בית ג'אן, כפר דרוזי.

מאג'ד קבלן: ידוע לכם לגבי הכפרים וידוע לכם שהבנות שלנו לא יוצאות מהכפר.

מאג'ד קבלן: יש לנו בעיה לגבי העובדים שאנחנו משלמים להם שכר מינימום.

מאג'ד קבלן: במדינה אנחנו חייבים לשלם את המסים, דבר שלא קורה בסין.

מאג'ד קבלן: את המדים של המשטרה מביאים מסין ואני רואה איך הולכים השוטרים עם המדים שלהם.

מאג'ד קבלן: היום יש לי משלוח בתוך המפעל שהביאו אותו מסין וצריך לתקן אותו.

מאג'ד קבלן: יש לי מחסן וגם אני יכול להביא את המדים של המשטרה מסין.

מאג'ד קבלן: אני יכול לזכות במכרז, לשים פקידה, ללכת לסין ולהביא את העבודה משם, אבל מה נעשה עם העובדים בכפר בית ג'אן?

מאג'ד קבלן: אני שולח 150 עובדים לאבטלה.

מאג'ד קבלן: אנחנו באים מהשטח ויודעים מה כואב לנו.

מאג'ד קבלן: אנחנו מבקשים, תעזרו לנו.

מאג'ד קבלן: כל פעם אמרו שצריך לשנות את החוק, במשרד הביטחון אומרים לנו שצריך לשנות את החוק, כולם רוצים לעזור לנו, אבל תעזרו לנו אתם לשנות את החוק כך שתהיה תוצרת כחול-לבן ואז הכל יהיה בסדר.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

פניה קירשנבאום: תודה.

פניה קירשנבאום: אני רוצה להביא זווית אחרת של הדיון הזה.

פניה קירשנבאום: אני קראתי לא מזמן איזשהו מחקר לגבי מכרזים.

פניה קירשנבאום: בזמן האחרון בכל המכרזים אנחנו רצים אחרי מחיר ולאו דווקא משלמים את נושא האיכות.

פניה קירשנבאום: היה דוח של ועדת החקירה לגבי איכות הבנייה, כאשר רצים אחרי חברות זולות ובסופו של דבר יש סכנה בהרבה מבנים שלא נבנו באיכות.

פניה קירשנבאום: אני יכולה להשליך את הנושא הזה גם לענף הטקסטיל, אבל כאן אני לוקחת זווית אחרת.

פניה קירשנבאום: אנחנו דנים בוועדה הזאת וגם בוועדת העבודה והרווחה בנושא שקשור מאוד למקומות עבודה.

פניה קירשנבאום: ויסקונסין.

פניה קירשנבאום: תוכנית ויסקונסין עולה בין מיליארד למיליארד וחצי שקלים בשנה.

פניה קירשנבאום: מחזיקים חברות שמנסות להכניס אנשים לעבודה, אבל לאיזה עבודה הולכים להכניס אותם?

פניה קירשנבאום: אין מקומות עבודה.

פניה קירשנבאום: מצד שני אנחנו יודעים שליצור כל מקום עבודה נוסף, עולה מאה אלף שקלים.

פניה קירשנבאום: אנחנו דיברנו כאן על מפעל תפרון, וזה כבר לא לאו-טק אלא זה היי-טק של הטקסטיל ועדיין בתמיכה של שבעה-שמונה מיליון שקלים היה אפשר לפתור בעיה של אלף עובדים.

פניה קירשנבאום: כמה כסף יעלה ליצור אלף מקומות עבודה?

פניה קירשנבאום: אנחנו יכולים לדבר כחול-לבן, וזה חשוב מאוד, אבל תמיכה בייצור מקומי, זה הבסיס.

פניה קירשנבאום: אנחנו חיים מזה.

פניה קירשנבאום: אלה האנשים שלנו.

פניה קירשנבאום: איך אפשר לסבסד או לשלם למדינות אחרות וכאן לשלם על ניסיון להכניס אנשים לעבודה?

פניה קירשנבאום: האם אנחנו נהיה עובדים זרים של מדינת ישראל?

פניה קירשנבאום: אנחנו נעבוד בניקיון?

פניה קירשנבאום: אנחנו נעבוד בבנייה?

פניה קירשנבאום: את כל הדברים שאפשר לעשות בכבוד, כמו טקסטיל, אנחנו נייבא מחוץ לארץ.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שזה ממש לא בסדר.

פניה קירשנבאום: אני קוראת את הפרוטוקולים גם של הוועדה וגם של ועדות אחרות.

פניה קירשנבאום: מתקיימים דיונים ואני לא רואה את הסיכום.

פניה קירשנבאום: אני לא רואה מה קורה מהדיון הזה והלאה ומה אנחנו עושים.

משה גפני: הדיון הזה הוא אחד הפשוטים שמתקיים.

משה גפני: אנחנו פשוט צריכים להעביר את החוק של חברת הכנסת יחימוביץ שחלקנו חתום עליו.

שלי יחימוביץ': הוא גם שלך.

שלי יחימוביץ': אתה בין היוזמים.

משה גפני: אמרתי.

משה גפני: זה הנושא.

משה גפני: בזה נצטרך להתמקד.

פניה קירשנבאום: אי אפשר להתכסות באמרה שאנחנו קונים את זה מרשתות ישראליות, כי רוב הרשתות מייבאות את החומר מחוץ לארץ.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: דוד בוקאי.

דוד בוקאי: אני מנהל מפעל באזור עטרות בירושלים, מפעל טקסטיל שמתעסק דווקא בטקסטיל הכבד.

דוד בוקאי: אני מלווה את הנושא הזה של הישרדות של תעשיית הטקסטיל מעל לעשר שנים.

דוד בוקאי: זה לא נכון שמדובר בשלוש שנים.

דוד בוקאי: העסק הזה נמצא כאן בבניין הזה, בפורומים האלה, מעל עשר שנים.

דוד בוקאי: לפני שלוש שנים פג איזשהו הסכם שהיה לנו עם מערכת הביטחון, הסכם שאמר שמערכת הביטחון מתחייבת לעשות דברים כאלו ואחרים, אבל תשעים אחוזים ממה שמערכת הביטחון התחייבה להם – אני מדבר על משרד הביטחון, על התחייבויות של משרד הביטחון – לא קוימו.

דוד בוקאי: יש כאן תהליך מאוד מעניין.

דוד בוקאי: משרד הביטחון מנסה לייבש ולהרוס את תעשיית הטקסטיל בארץ.

דוד בוקאי: אני אומר כאן דברים מאוד מאוד חמורים ובקול רם.

דוד בוקאי: הם מנסים לייבש את התעשייה המקומית כדי שכל החוק הזה שאנחנו מתדיינים עליו כאן היום, לא יהיה לו כל ערך.

דוד בוקאי: זאת מגמה.

פניה קירשנבאום: או עד שיעבור החוק, כבר יהיה מאוחר.

דוד בוקאי: נכון.

דוד בוקאי: המגמה הזאת לצערי הגדול, זה לא נכון שמדובר בכסף.

דוד בוקאי: יושב כאן נציג האוצר ואם הוא היה רואה את אותם מיליון שקלים שנחסכו במשרד הביטחון על תרמיל זה או אחר ושנשלחו חמישים אנשים הביתה, את התרמיל הזה מביאים מסין במחיר מטורף, אבל יש כאן יש אבל מאוד מעניין, מוציאים עוד 5 מיליון שקלים על אנשים שנמצאים במשלחות בכל מיני ארצות כאלו ואחרות ועושים תפקידים לא מוגדרים.

דוד בוקאי: הכסף ישנו.

דוד בוקאי: אנחנו כאן הורסים את התעשייה ואת החברה, את התשתיות ואת העתיד שלנו.

דוד בוקאי: את העתיד.

דוד בוקאי: אנחנו כאן מייבשים תעשייה, מחסלים בעלי מקצוע.

דוד בוקאי: מקצוע האריגה, יאמר לכם מנכ"ל כיתן או מישהו אחר, אנחנו מחסלים את ענף האריגה בארץ.

דוד בוקאי: אין יותר אורגים.

דוד בוקאי: ענף הסריגה, ענף התדמיתנות, עשרות של מקצועות שהולכים ונעלמים.

דוד בוקאי: אני רוצה לומר שהטרגדיות שמלוות את הדברים האלה, אנחנו כאן רק משמיעים קולות ומלים, אבל יש כאן טרגדיות אנושיות איומות שלאיש לא איכפת.

דוד בוקאי: לחבר הכנסת חרמש, אני לא מסכים אתך לחלוטין.

דוד בוקאי: החוק הבין לאומי מאפשר – וחברת הכנסת יחימוביץ ציינה את זה אבל אתה לא שמת לב למה שהיא אמרה – לכוחות הביטחון לעשות את מה שאנחנו מנסים לעשות.

דוד בוקאי: אתה יודע מה?

דוד בוקאי: קח את כל ארצות אירופה, תנסה למכור שם חולצה אחת לצבא הצרפתי, לצבא האיטלקי, לכל מי שאתה רוצה, אתה לא תמכור כלום.

דוד בוקאי: אין לך שום צ'אנס למכור משהו.

דוד בוקאי: משרד הביטחון מתרגם את המכרזים, שולח נציגים, ארוחות ערב וכל מה שקשור בזה.

דוד בוקאי: רבותיי, הדבר הוא רע.

דוד בוקאי: הדבר הוא חמור מאוד.

דוד בוקאי: אני ממפעל של 150 עובדים בעלי מקצוע הגעתי למפעל של פחות משלושים עובדים כאשר כל מי שפיטרתי, זאת טרגדיה אנושית איומה.

דוד בוקאי: תודה רבה לכם.

אמנון כהן: יש כאן בעייתיות ואני רואה שבעולם הגלובלי יש תחרות כזאת כאשר כוח העבודה הוא זול מאוד ואנחנו ראינו את זה לפני מספר שנים בענף היהלומים, כאשר עשרות מפעלים נסגרו וכל העבודה הועתקה לסין ולהודו, ואנשים שכל חייהם עסקו בתחום הזה, מקצוענים ברמה בין לאומית, מצאו את עצמם בחוץ.

אמנון כהן: זה הולך ומתרחב לענפים אחרים.

אמנון כהן: ציינו כאן אנשי מקצוע בתחום הטקסטיל את כל המקצועות שלאט לאט נכחדים ועוברים מן העולם.

אמנון כהן: ארצות הברית שנותנת סיוע ביטחוני למדינת ישראל וכופה עלינו בהסכם שאת הרכישות נעשה אצלה.

ליאור אגאי: רק בגובה מה שהם מעניקים לנו.

אמנון כהן: ארצות הברית דואגת לעצמה, ואולי בצדק, אבל גם אנחנו צריכים לדאוג למפעלים שלנו ולמקומות העבודה של האזרחים שלנו.

אמנון כהן: כל חוק שמיטיב עם הנושא הזה, כמובן באיזונים והבלמים הנכונים, שאנחנו ניתן לגופים האלה – למשרדי ממשלה, למשרד הביטחון ולמשרד לביטחון פנים – לקנות בייצור כחול-לבן וכך נחזק את המפעלים האלה.

אמנון כהן: כמדינה אנחנו חייבים את זה כי אם לא נטפל בסיוע בתחום הזה, כל המובטלים האלה הופכים להיות נטל על המדינה וההשקעה בהם אחר כך, ליצור מקום עבודה חדש, היא עולה הרבה מאוד כסף ולפעמים היא גם בלתי אפשרית במקומות פריפריאליים.

אמנון כהן: אדוני היושב ראש, קבל החלטה.

אמנון כהן: כל החלטה שתקבל, אנחנו כמובן נגבה אותך.

משה גפני: החוק הוא הפתרון.

אמנון כהן: אנחנו כשותפים בקואליציה נבקש מראש הממשלה, משר האוצר ומשר הביטחון לקדם את החקיקה כמה שיותר מהר.

אמנון כהן: אולי יש להם איזושהי הסתייגות, אבל נידבר אתם.

אמנון כהן: חייבים להעביר את החוק הזה.

אמנון כהן: אם הם אומרים הולכים לפי החוק, אנחנו נשנה את החוק.

אמנון כהן: אם יש חוק טוב, בוודאי אנחנו נתמוך בו.

אלכס מילר: כמי שמתעסק בנושא עסקים קטנים ובינוניים – אני יושב ראש ועדת משנה לנושא הזה – הגעתי למסקנה שאנחנו הפכנו להיות מדינה מזוכיסטית.

אלכס מילר: בצורה שיטתית אנחנו מנסים לדפוק את האנשים שעובדים בתוך המדינה.

אלכס מילר: אנחנו עושים את זה בצורה שיטתית בכל התחומים.

אלכס מילר: מצד שני, כאשר חסר לנו כסף לקופת המדינה, אנחנו מחפשים דרך יצירתית לקחת כסף מאותם אנשים שאמורים לשלם, אבל אין להם מקומות עבודה.

אלכס מילר: מה קורה?

אלכס מילר: מעלים את תעריפי המים, מביאים כל מיני רפורמות מוזרות במס ובמע"מ.

אלכס מילר: בנוסף לכך, אנחנו כבר הופכים להיות מדינה שבמקום לייצר היא מדינה של מתווכים.

אלכס מילר: יש לנו כאן הרבה מאוד אנשים שאוהבים לנסוע לחוץ לארץ ולתווך בין ישראל למדינות אחרות ולחפש שם כל מיני קומבינציות במחירים.

אלכס מילר: בסופו של דבר מגיעים לכאן ומתלוננים על איכות המוצרים שמגיעים מחוץ לארץ.

אלכס מילר: אדוני היושב ראש, לא רק שאני חושב שבנושא של הטקסטיל החוק צריך לעבור, אלא גם ביתר התחומים.

אלכס מילר: כל מה שקשור לייצור בתעשיית הביטחון, כל מה שקשור לעניינים שקשורים להיי-טק, אותם מוצרים שאמורים לבוא ואנחנו אמורים לעודד אותם, אנחנו רוכשים אותם בסין.

אלכס מילר: צריך לקחת דוגמה מיתר המדינות.

אלכס מילר: שמעתי שאחת החברות שלנו בדרך כזו או אחרת הצליחה להגיע למצב שהיא מתמודדת במכרז בגרמניה אבל כאשר הם שמעו שיש איזשהו קשר לתעשייה הביטחונית של גרמניה, אמרו חד משמעית לא, יש להם ייצור גרמני והם בחוץ.

אלכס מילר: אני חושב שהגיע הזמן שכך ננהג גם בישראל.

אלכס מילר: אנחנו חייבים לעודד תעשייה כחול-לבן, ואם זה יעלה 10 מיליון שקלים, 20 מיליון שקלים, תאמינו לי שכל שקל שווה את זה.

חמד עמאר: אני רוצה לקחת את הדיון הזה ולהסביר קצת על העדה הדרוזית.

חמד עמאר: לפני כמה שנים בכל ישוב דרוזי היה מפעל או שניים או שלושה מפעלי טקסטיל.

חמד עמאר: המפעל היה מעסיק בין 500 ל-1,000 בנות ונשים שמתגוררות בישוב.

חמד עמאר: הישוב הדרוזי היה אז בצמיחה וכל משפחה הסתמכה על שתי הכנסות.

חמד עמאר: מה שקרה בשנים האחרונות – ואנחנו רואים את זה באופן דרסטי במגזר הדרוזי – שיש ירידה דרסטית ברמת החיים במגזר הדרוזי כי אין יותר טקסטיל במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: כמעט ואין טקסטיל.

חמד עמאר: היכן שהיו שני מפעלים, לא נמצא מפעל אחד.

חמד עמאר: אני חושב שהיום יש כשישה-שבעה מפעלים של טקסטיל בכל המגזר הדרוזי, דבר שמהווה ירידה דרסטית ברמת החיים במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אני מדבר אתך על כך שמשפחות במגזר הדרוזי, הממוצע לפי סקרים של היום, משתכרות 5,000 שקלים בחודש.

חמד עמאר: אנחנו מדברים על איך להרים מגזר שלם ואיך להציל אותו, ואנחנו באים לכאן ומה שקורה כאן זה שהורסים מה שנשאר.

חמד עמאר: כל המפעלים שהיו, העבירו אותם לירדן ואני שומע שמירדן מעבירים אותם עכשיו להודו ולסין.

חמד עמאר: אנחנו כאן נשארים בלי כלום.

חמד עמאר: מה שיש לנו, יש לנו משהו קטן, כמה מפעלים שמספקים לתעשייה הביטחונית.

חמד עמאר: רק בשבוע שעבר אני בעצמי דיברתי עם השר לביטחון פנים  אחרי שישבתי עם החברים מענף הטקסטיל.

חמד עמאר: הוא אמר לי שהוא מכיר את הבעיה והוא רוצה לפתור אותה ולעזור, אבל יש לו בעיה עם הדלתא, להשלים את המחיר.

חמד עמאר: אמר לי השר לביטחון פנים שהוא דיבר  עם שר התעשייה  ועם שר האוצר וכי הם מנסים למצוא את הפתרון.

חמד עמאר: בינתיים אני רואה שאנחנו לא מוצאים את הפתרון.

חמד עמאר: אנחנו לא מצליחים למצוא את הפתרון.

חמד עמאר: אני חושב שבחקיקה  אנחנו יכולים לעשות את זה, להעדיף את התעשייה המקומית, תעשייה כחול-לבן, להציל את המשפחות,  כי בסופו של דבר המשפחות האלה ילכו לאבטלה ובסופו של דבר זאת עלות של המדינה שתצטרך לשלם להן את דמי האבטלה.

מיכאל איתן: אני מנהל משאבי אנוש בכיתן ובאתי לומר לכם שאני עייף מלפטר עובדים.

מיכאל איתן: סגרנו את בית שאן, סגרנו את נצרת ואנחנו עייפים.

מיכאל איתן: הגענו לנקודה שכל אדם ששולחים הביתה, שוחטים את הענף.

מיכאל איתן: נשארו רק בעלי המקצוע שהם התשתית, הם הבסיס, הם העוגן.

מיכאל איתן: אי אפשר לרדת יותר וגם משם אנחנו מתחילים כבר לרדת.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר משפט אחד על איכות.

מיכאל איתן: בסין המוצר מבלה בתהליך בשבע-שמונה-תשע פעולות ובכיתן הוא עובר בלמעלה מעשרים פעולות.

מיכאל איתן: זה ההבדל וזה הבדל תהומי.

מיכאל איתן: בגד של כיתן אפשר לכבס אלפי פעמים והוא נצחי, אבל בגד מסין אפשר אחרי עשרות בודדות לזרוק אותו לפח.

מיכאל איתן: אם מישהו חושב שזה לא עולה כסף, זה כן עולה כסף.

מיכאל איתן: בעניין של סבסוד.

מיכאל איתן: לא תסבסד אותו בתעשייה, תסבסד אותו ברווחה.

מיכאל איתן: כל מי שאני מוציא מכיתן דימונה, הוא נטו אגף הרווחה בעיריית דימונה.

מיכאל איתן: בואו נעצור את זה.

ציון פיניאן: הכל כמעט נאמר.

ציון פיניאן: האמריקאים מעדיפים תוצרת אמריקה, הצרפתים מעדיפים תוצרת צרפת, האנגלים מעדיפים תוצרת אנגליה, אבל רק אנחנו מעדיפים את כל התוצרת שלהם וזה מגוחך.

ציון פיניאן: כל עובד, כדי לייצר מקום עבודה, שווה מאה אלף שקלים.

ציון פיניאן: כל מפוטר, אנחנו מפסידים מאה אלף שקלים.

ציון פיניאן: אם אני הולך לפטר 15 אלף עובדים, מדובר במיליארד וחצי שקלים.

ציון פיניאן: איפה הרווח כאן?

ציון פיניאן: אנחנו לא מסתכלים על מה קורה בעקיפין אלא מסתכלים רק מה קורה במישרין.

ציון פיניאן: בעקיפין אנחנו מפסידים הרבה יותר ולכן לא משתלם לייבא.

ציון פיניאן: אם יבוא שר האוצר, ישב כאן ותאמרו לו שהעובד המפוטר עולה מאה אלף שקלים, אז איפה החסכון?

ליאור אגאי: הערה טכנית לחברת הכנסת יחימוביץ.

ליאור אגאי: מדובר כאן בהעלאה של אחוז העדפה של תוצרת הארץ.

ליאור אגאי: המשמעות היא שנניח שהאוצר עכשיו מסכים להעלות את האחוז ותינתן העדפה לעסקים תוצרת מקומית, אני משער בכוונה שזה לא ייגמר בטקסטיל, הכוונה היא לא שהמשרדים ישלמו 40 אחוזים יותר.

ליאור אגאי: מנגנון העדפה שקיים כיום נותן את האפשרות של אם מישהו הגיע במקום השני עד 15 אחוזים.

ליאור אגאי: אם יש הפרש של עד 40 אחוזים, האם בכלל טכנית זה אפשרי שאחר כך תבוא המתפרה ותמכור ב-40 אחוזים נמוך יותר, ואם זה אפשרי, למה הם לא הציגו את זה כך?

משה גפני: הבנו את זה בהתחלה.

משה גפני: לא היית צריך להוסיף את זה.

ליאור אגאי: אני שואל למה לא הציעו את זה מראש.

משה גפני: העניין הוא שמי שצריך לקבל החלטות -  זאת החלטה של מדיניות – זאת הממשלה ובעיקר הכנסת, והכנסת תקבל החלטה בעניין הזה.

ליאור אגאי: ב-1 בדצמבר הוציא החשב הכללי חוזר למשרדי הממשלה ויחידות הסמך לרבות בתי החולים, שמעודד עסקים קטנים ובינוניים במשרדי הממשלה ונותן העדפה מסוימת.

ליאור אגאי: אני מוכן להעביר את החוזר הזה.

ליאור אגאי: זה חוזר באמת מהפכני.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: התוצאה היא רעה מאוד.

פיני קבלו: הדיון שמתקיים כאן מחזיר אותי עשרים שנים אחורנית, אז היה משבר גדול בענף הטקסטיל.

פיני קבלו: היו 1,500-1,600 עובדים בבית שאן והיום אין עובד טקסטיל אחד.

פיני קבלו: אז יושבת ראש הוועדה הייתה אורה נמיר, אמרו שישנו, אבל לצערי עד היום זה לא שונה.

פיני קבלו: אם אתם חושבים שהנושא הזה הוא רק בענף הטקסטיל, זאת טעות.

פיני קבלו: יש היום עשרות מפעלים גם בענף המתכת וגם בענפים של מפעלים מתוחכמים ושל היי-טק.

פיני קבלו: יש לי כרגע מפעל עם 400 עובדים בבית שאן אבל בזק הייתה מזמינה מאותו מפעל, היום הלכה להזמין את אותה תוצרת בתורכיה והמפעל היום נמצא בסכנת סגירה כאשר יש 200 עובדים בבית שאן ו-200 עובדים במקום אחר.

פיני קבלו: לכן זה לא נעצר רק בענף הטקסטיל אלא זה ממשיך לענף המתכת, האלקטרוניקה ואחרים.

משה גפני: הוועדה הזאת היא ועדה מאוד בעייתית.

משה גפני: אנחנו יכולים לדון כאן על מיליארדי שקלים שיכולים להרוויח הטייקונים או אילי ההון.

משה גפני: אנחנו דנים בזה, אנחנו מעלים להם אחוז אחד לכאן ואחוז אחד לשם, שזה מסתכם במיליארדי שקלים, אבל מצד שני אנחנו מקבלים כאן את כל הצרות של עם ישראל.

משה גפני: ודאי שאנחנו יכולים לדבר על הרבה מפעלים ואנחנו לא מתעלמים מהעניין הזה אלא מקיימים דיונים.

משה גפני: הדיון היום הוא על הטקסטיל.

משה גפני: זה הנושא.

משה גפני: אנחנו לא מתעלמים מהדברים האחרים, מה שאתה מעלה ומה שאתה לא מעלה, שהם קיימים.

משה גפני: אנחנו רוצים להתמקד בעניין הזה ולעניין הזה יש פתרון אלא שהפתרון דורש רצון טוב של משרד הביטחון.

משה גפני: זה הנושא.

משה גפני: משרד הביטחון שהוא השושבין הגדול של החתונה הזאת, לא הגיע.

משה גפני: זה הנושא שעומד כאן עכשיו על סדר היום.

משה גפני: כל הצרות האחרות, לצערנו הרב אנחנו מכירים אותם, אנחנו דנים בהם ולא מתעלמים מהם.

יצחק יואל: אני מייצג את המתפרה במצפה רמון שמבצעת עבודת גזירה ותפירה עבור משרד הביטחון.

יצחק יואל: זה לא מספיק ואנחנו נאלצים כבר בימים הקרובים לפטר כ-15 בנות וכמובן לאחר מכן, כנראה המפעל ייסגר כי הוא עובד בסך הכל ארבעה ימים בשבוע מפאת כמות ההזמנות.

יצחק יואל: שמעתי את כל הדוברים וכולם צודקים אבל יש דבר אחד.

יצחק יואל: אני לא יכול להבין איך משרד האוצר רואה בכלכלת המקרו שהוא צריך ואמור לתת את החישובים כאן, איך הוא רואה להביא מכונות לעומת להביא פריטים של עבודה שבסוף הם כוח אדם ושעות עבודה של אדם.

יצחק יואל: הדבר הזה הוא שעושה את ההבדל.

יצחק יואל: העדפה, כאשר מדברים על אחוזים, לא מעניינים אותנו האחוזים.

יצחק יואל: מה שמעניין אותנו בהעדפה זה הפער בין מחיר שכר המינימום בארץ לשכר המינימום בסין.

יצחק יואל: זאת ההעדפה.

יצחק יואל: למר מדברים באחוזים ובמספרים?

יצחק יואל: זאת העדפה שצריך לתת.

שלי יחימוביץ': כולם דיברו כאן על הלב יוצא ורגשית אני מזדהה וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא מדברים כאן על שום דבר רגשי או אמוציונאלי.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא עושים טובה לאף אחד.

שלי יחימוביץ': זאת הצעת חוק כלכלית מאין כמותה.

שלי יחימוביץ': כל אדם שמפוטר היום מענף הטקסטיל, הוא הופך לנטל על מערכת שלמה של מימון.

שלי יחימוביץ': זה אומר דמי אבטלה, אלה קצבאות, זה ויסקונסין עם עלות של מיליארד וחצי שקלים בשנה  כדי לסדר לבן אדם עבודה בחצי משרה כמנקה אצל עובד קבלן.

שלי יחימוביץ': כאן יש לנו אפשרות להחזיק אנשים עם משרות מכובדות, לא בשמים כמובן, אבל עם שכר מינימום ואף יותר, שיאפשרו להם קיום בכבוד מבלי שהם ייפלו לנטל על המדינה.

שלי יחימוביץ': אין דבר יותר רווחי מזה.

שלי יחימוביץ': אני מדברת כאן כלכלה ולא על דבר אמוציונאלי.

שלי יחימוביץ': ההגיון כאן הוא כל כך בסיסי וצרוף.

שלי יחימוביץ': ההגיון הכלכלי.

שלי יחימוביץ': עזבו את העניין הרגשי.

שלי יחימוביץ': על הצעת החוק הזאת חתומים, חוץ ממני, אדוני היושב ראש, אתה וסטס מיסז'ניקוב, משה כחלון, מגלי והבה, דב חנין ואחרים.

יצחק וקנין: זה מהקדנציה הקודמת.

משה גפני: כן.

משה גפני: חל על זה דין רציפות.

שלי יחימוביץ': זה עבר רציפות בוועדה.

שלי יחימוביץ': על ההצעה הזו אתה חתום, סטס מיסז'ניקוב, משה כחלון, מגלי והבה, דב חנין, דוד אזולאי ואני.

שלי יחימוביץ': ההגיון הכל כך ברור הוא באמת חוצה מפלגות.

שלי יחימוביץ': כל האנשים שחתומים על ההצעה, אלה אנשים שמבינים דבר או שניים בכלכלה ובחברה.

שלי יחימוביץ': לכן ההתברברות הזאת סביב החוק היא ממש פשע כי כל דקה שעוברת בלי שהחוק הזה עובר, זה פחות ופחות מקומות עבודה ויותר ויותר סגירת מפעלים.

שלי יחימוביץ': אנחנו יכולים כאן בעלות של מינימום לאפשר מאות מקומות עבודה במיידי ואלפי מקומות עבודה בהמשך.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שהשר לביטחון פנים לא יתנגד להצעה וההתנגדות העיקרית היא כרגע של משרד הביטחון ואת ההתנגדות הזאת אנחנו חייבים לפצח ויש לנו כוח לעשות זאת.

שלי יחימוביץ': יש לנו חצי מיליארד שקלים כאן בוועדה, בוא נחזיק אותם אצלנו.

משה גפני: בינתיים אנחנו מחזיקים.

שלי יחימוביץ': נחזיק אותם עד שהם יסירו את ההתנגדות ונעביר את החוק הזה.

שלי יחימוביץ': נאמרו כאן כמה דברים על הסכמי הסחר אבל אין קשר לא לשוק חופשי ולא להסכמי סחר.

משה גפני: נכון.

שלי יחימוביץ': בכל המדינות, לרבות ארצות הברית, יש הגנה על תעשיית הטקסטיל לטובת המשרדים הביטחוניים.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא יכולים לפגר בעניין הזה אחרי כל העולם.

פניה קירשנבאום: אני מתפלאת על עצמי איך שכחתי לומר דבר כל כך חשוב.

פניה קירשנבאום: אתה יודע, אנחנו בכלכלה וזה כמו מעגל חיים.

פניה קירשנבאום: אני כבר לא מדברת על ויסקונסין וחוזרת על כל מה שנאמר, אבל אנשים מפסיקים לעבוד, כמו במצפה רמון, אם סוגרים מתפרה או בדימונה, ואלה בעצם אנשים שמפסיקים לשלם ארנונה.

פניה קירשנבאום: עוד פעם הנטל נופל על הרשויות המקומיות.

פניה קירשנבאום: זה חוזר לאוצר כמו בומרנג במענקי איזון ובכל התמיכות ברשויות המקומיות.

פניה קירשנבאום: אנחנו חיים במדינה שהכל קשור אחד בשני ואי אפשר לשכוח את זה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: רבותיי, אני רוצה לסכם את הדיון הזה.

משה גפני: ועדת הכספים רואה בענף הטקסטיל אחד המרכיבים המרכזיים במפעלי התעשייה ובתעסוקה בפריפריה ובערי הפיתוח.

משה גפני: הוועדה רואה בחומרה רבה ובדאגה שהולכת וגוברת איך המפעלים הללו, איך התעשייה הזאת הולכת ונכחדת בשעה שמדינות העולם שמכבדות את עצמן ומכבדות את אזרחיהן מעודדות את מפעלי הטקסטיל, במיוחד לגבי מה שקשור לתעשיות הביטחוניות שלה.

משה גפני: אני רואה בחומרה רבה, ואני מתכוון לנקוט בצעדים בעניין הזה, בעצם העובדה שאחד האישים המרכזיים שהיה צריך להשתתף בדיון הזה, הוא נציג משרד הביטחון והוא בחר להתעלם מהעניין, ואני רואה בחומרה שאת הנתונים הוא העביר למשרד האוצר.

משה גפני: ממש מכבד את הוועדה.

משה גפני: דרך אגב, כתוב שאת מכבדיי אכבד.

משה גפני: עם כל הכבוד, משרד הביטחון יתייחס כך לוועדה, גם הוועדה תתייחס אליו כך.

משה גפני: נגמרו הסיפורים האלה עם משרד הביטחון שאני עומד דום כל פעם שאומרים את המילה הזאת.

משה גפני: נגמר העניין.

משה גפני: אני רואה את ההתייחסות.

משה גפני: יש שם אישים שהם פשוט מופקרים, לא מעניין אותם שום דבר, הם עושים מה שהם רוצים, מצפצפים על הכנסת, על הוועדות שלה, על הממשלה, על השרים.

משה גפני: הם חושבים שבזה שברק ילך לנתניהו, הבעיות ייפתרו.

משה גפני: לא תיפתר שום בעיה.

משה גפני: זאת ועדה מרכזית בכנסת שמכאן עוברים התקציבים של משרד הביטחון.

משה גפני: אני הצבעתי על ה-3 מיליארד שקלים, הצבעתי בעד, הצבעתי בוועדה המשותפת עם ועדת החוץ והביטחון בעד, אבל נגמר עידן הרנסנס הזה.

משה גפני: שמשרד הביטחון ידע שיש לו היום ועדה עוינת.

משה גפני: מספר בעל המפעל במצפה רמון שפיטרו עכשיו 15 עובדות.

משה גפני: התהליך יהיה תהליך.

משה גפני: אנחנו חיים בעולם עגול, מאוד עגול.

יצחק וקנין: השאלה אם נחוקק את החוק.

יצחק וקנין: החקיקה תדבר.

משה גפני: דוד רותם הוא יושב ראש ועדת החוקה והוא לא מביא את זה למליאה.

משה גפני: כפי שאמרתי במהלך הישיבה, אני מבקש להוציא מכתב לראש הממשלה ולא לשר הביטחון.

משה גפני: לראש הממשלה עם העתק לשר הביטחון ולהעלות את הנתונים שנמסרו כאן, את כל הנושא של החומרה שמשרד הביטחון מתעלם ועושה מה שהוא רוצה בכל מה שקשור לכל הכלים הפרלמנטריים ולכל התקנונים והחוקים שהוא מחויב להם ולא מבצע אותם, ובעיקר מה שקרה כאן היום.

משה גפני: אני מבקש להוציא מכתב ליושב ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, לחבר הכנסת דוד רותם, שאני גם אדבר אתו באופן אישי, ולספר לו בקצרה על הדיון שהתקיים כאן, לבקש ממנו – היות שנציג משרד הביטחון לא הגיע – בכל לשון של בקשה, זאת החלטה שלו, זאת החלטה שאנחנו לא יכולים להתערב בה, אנחנו רק יכולים לבקש ממנו.

משה גפני: חברי ישראל ביתנו – חבר הכנסת אלכס מילר, חבר הכנסת חמד עמאר,  וחברת הכנסת פניה קירשנבאום – אני מבקש, אני אדבר עם חבר הכנסת דוד רותם ואני מבקש שגם אתם תדברו אתו.

משה גפני: מה שאמר חבר הכנסת עמאר על המגזר הדרוזי, אמרת דברים נכונים ואני מבקש לומר לו אותם.

משה גפני: גם אני לא מביא סתם חוקים לקריאה שנייה ושלישית, אם הממשלה מתנגדת, אבל כאן זה כבר גובל בהפקרות.

משה גפני: אנחנו רוצים לעשות את זה עם הממשלה.

משה גפני: אני מבקש לפנות באופן פורמלי לחבר הכנסת דוד רותם ולבקש ממנו להביא את זה לקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: גורם הזמן הוא גורם קריטי.

משה גפני: זאת אומרת, זה לא שלא יהיה חוק עכשיו אלא בעוד שנה, אבל אם לא יהיה חוק עכשיו, כל יום שעובר, התעשייה הזאת נמצאת במצב של קריסה מוחלטת.

משה גפני: אני מודה לכם על ההשתתפות בדיון הזה.

משה גפני: תודה רבה.