ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 175, 2009-12-29 09:30

אילן גילאון: אני פותח את הישיבה המיוחדת במסגרת יום הוקרה לחברה למתנ"סים במלאות 40 שנה להיווסדה.

אילן גילאון: הנושא המתנ"סים כמודל לשילוב אוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים בקהילה.

אילן גילאון: זו פגישה מרגשת, לא במקרה אתם רואים את חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס שהיא אישה עסוקה מאוד אבל היא באה לכבוד החברה למתנ"סים.

אילן גילאון: לכבוד יחשיב לי לנהל את הישיבה הזאת היום.

אילן גילאון: אם הייתי צריך לחשוב מי יוכל לציין את המודל לניגשות, החלוץ או הממציא, בכלל של התפיסה ההוליסטית המהפכנית ביותר מאז הציונות במדינת ישראל, ואני אומר את זה בלי הפרזה, אני קצת משוחד כי גם אני צמחתי קצת במסגרת החברה למתנ"סים, את הקריירה שלי התחלתי כמדריך ביחידה לקידום נוער היום ואז זה נקרא "נוער רחוב" שברבות הימים זה המועדון שהפך למתנ"ס.

אילן גילאון: אני אפילו מכיר את האגדות על חיים ציפורי שלצערי לא יצא לי להכיר אותו.

אילן גילאון: אם הייתי צריך לחשוב מי תהייה סיירת המטכ"ל של המושג שנקרא אצלנו נגישות, זו לגמרי ערך וזו לא תפיסה טכנית.

אילן גילאון: נגישות, לכל דבר ושפה חדשה, זו הציונית בהתגלמותה הנוכחית והיא אפילו ציונות שנוגעת באנשים לא ציוניים, היא כל כך ציונות - זאת החברה למתנ"סים בתפיסתה.

אילן גילאון: כשמדברים על רעיון הנגישות ההוליסטי אנחנו לא מדברים על מהלך טכני או חקיקתי.

אילן גילאון: אני רוצה להקדים ולומר לכם שאנחנו עוסקים בחקיקה חשובה אבל הטמעת רעיון הנגישות כערך היא הדבר היותר חשוב לנו.

אילן גילאון: החקיקה יכולה להישאר, ויש מאות ואלפים של חוקים ותקנות שאף אחד לא אוכף אותם ואף אחד לא מקבל אותם על עצמו.

אילן גילאון: ערך הנגישות בכל תחומי החיים, כמו אדם נגיש, אנשי ציבור נגישים, אני רואה הרבה מאוד אנשים שמדברים על נגישות ורובם אפילו לא מופיעים ב- 144, זה המבחן ראשון לכל איש ציבור.

אילן גילאון: כדי שהוא יהיה נגיש לא די בכך שהוא רק יופיע אלא שיהיה נוח לגשת אליו.

אילן גילאון: נגישות במידע, שהיא בעייתית, היום התוודעתי לבעיה, אני בן 53 ואני עדיין מתקשה לקרוא את תלוש המשכורת, יש לי בעיה של הנגשת החומר.

אילן גילאון: זה לא סתם, זה לא בכדי, וזה קורה ביד מכוונת כדי להטביע ציבור ואנשים בתוך אין סוף מידע בלתי נגיש, בלתי מובן.

אילן גילאון: לדעתי צריך לפשט את המידע, ברמה כזאת שאפילו חבר כנסת יוכל להבין את זה.

אילן גילאון: זה סוג אחד של נגישות, הנגישות האנושית, הנגישות למידע, הנגישות הטכנית.

אילן גילאון: אנחנו בונים בתים ואנחנו חושבים על הנוף לים, אנחנו חושבים על אסטטיקה, ואפילו "הפלצנים" חושבים על פנג שואי, ועל דברים שהם כל כך בסיסיים לחלק מאיתנו לא נותנים את הדעת, דברים שלחלק נכבד בחיינו, אבל במיוחד לאנשים שמתבגרים ומזקנים לא נותנים על זה את הדעת.

אילן גילאון: היום אנחנו עוסקים באופן קדחתני במימוש חקיקה שהחלה את דרכה כבר בשנת 1998 בפרק של הנגישות.

אילן גילאון: למעט פרק התעסוקה שהוא הפרק החשוב ביותר לדעתי כי הוא השפה של העניין שלנו.

אילן גילאון: אנחנו עוסקים היום בהתקנת התקנות וזו עבודה סיזיפית מתוך רצון להגיע להסכמה כוללת בין כולם, זה משחק של win win.

אילן גילאון: יש כאלה שעושים את השלום ומנהלים את הפוליטיקה, אנחנו נסתפק בקטן ביותר, בדברים שכל אדם מתחיל את היום יום שלו, הוא לא מתחיל בגרעין האירני, הוא לא מתחיל בסכנות הגדולות והגרנדיוזיות אלה בדברים היומיומיים.

אילן גילאון: אני שמח לפגישה אתכם.

אילן גילאון: רשות הדיבור כאן תהייה לכם ולאנשים שלנו מהוועדה.

אילן גילאון: הדיון הוגדר בקשרים בתוך הקהילה.

אילן גילאון: החברה למתנ"סים היא זו שהשתיתה את התפיסה ההוליסטית הרציפה, כאשר בבסיס קיימת אמונה שלמעשה כל האנשים מוגבלים בצורה כזו או אחרת, אפילו מוגבלי בנקים הם מוגבלים.

אילן גילאון: למעשה האנשים המוגבלים הם הפרולטריון החדש בעייני, הם המעמד הלא זכאים במדינת ישראל.

אילן גילאון: את המהלך הזה אנחנו צריכים להוביל למהפכה ציונית חדשה.

אילן גילאון: אתם סיירת המטכ"ל ואתם אלה בחברת המתנ"סים שהתחלתם לדבר על הנושאים האלו עוד קודם שאנחנו חשבנו על החקיקות האלה.

אילן גילאון: בזעיר האנפין התפיסה של הקהילה הנגישה, המרכז הקהילתי, הקהילה כתורמת, הקהילה כמשתתפת, זה הבסיס.

אילן גילאון: אני מזהיר את כולנו כי הגענו למצב שמתוך טרחה רבה ביותר ובמאמצים בכיוון הנכון שחררנו את הממלכה מאחריותה.

אילן גילאון: אני מציע שנהייה מאוד זהירים כי יש תפקידים שצריך להשאיר למדינה אחרת כל המדינה הזאת תתנהל באמצעות מרכזים קהילתיים או חברתיים וארגוני המגזר השלישי או קבלנים.

אפרים חוצ'ה: אני תובע את עלבונה של המדינה, המדינה שותפה לזה .

אילן גילאון: המדינה שותפה לזה ואני אומר שלא צריך לשחרר אותה.

אילן גילאון: אני רגיש למדינה במכרז, בואו נהייה זהירים, המתנ"סים הם חלק מהמדינה, משרד החינוך והמשרדים האחרים.

אילן גילאון: אני מדבר על המדינה שצריכה לקבל החלטות, לא זאת שאומרת שהפקידים עושים את הדברים.

איתן מזרחי: ראשית, אדוני היושב ראש אילן גילאון תודה.

איתן מזרחי: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס.

איתן מזרחי: בשבילנו זה כבוד שהיום אתה מנהל את הישיבה הזאת, גם כחבר וגם כמי שמעורב בכל הנושא של נכים ונכויות וגם כמי שצמח, צומח וגדל איתנו הרבה מאוד שנים במתנ"ס ומכיר את עבודתנו מבפנים.

איתן מזרחי: אני רוצה כמה דברים קצרים לפתיחה ואחר כך אמנון רייכל יציג את העבודה של המחלקה לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים.

איתן מזרחי: לפני כמה שנים הוקמה המחלקה הזאת בחברה למתנ"סים, אתחיל עם סיפור קצר כי אולי המציאות של היום היא משמעותית ביותר.

איתן מזרחי: בתחילת דרכה של המחלקה הזאת לפני הרבה מאוד שנים כשהיו מגיעים אנשים למתנ"סים וראו אנשים עם נכויות או אדם עם קושי מסוים שנכנס לבריכה שאלו שאלות של למה ואיך, היום אחרי כמעט עשר עשרים שנים אחרי, אני לא חושב שמישהו שואל שאלה כזאת.

איתן מזרחי: המנהל לא מתבלט בכלל בשילוב של אוכלוסיות עם צרכים יותר מיוחדים במתנ"סים.

איתן מזרחי: על זה גאוותנו, לא עובד, לא תושב וזה חלק מהקהילה במלוא מובן המילה.

איתן מזרחי: החזון של החברה למתנ"סים הוא חזון של מעורבות ואחריות חברתית.

איתן מזרחי: חזון שרוצה למעשה לשתף וערב את האוכלוסייה עצמה בתהליך קבלת ההחלטות מכיוון שזה ערך בסיסי.

איתן מזרחי: כאשר הם שותפים הם חלק מאותה אחריות קהילתית ואותה מעורבות קהילתית והמסר הזה עובר כחוט השני אצלנו מרמת ההנהלה, הדירקטוריון, המתנ"ס.

איתן מזרחי: ולכן אנחנו יכולים למצוא גם באוכלוסיות של הנכים עם צרכים מיוחדים הרבה מאוד מתנדבים, הרבה מאוד פעילים שהם חלק ממעגל העבודה השוטף של המתנ"סים ברחבי הארץ.

איתן מזרחי: זו אינה מערכת שרק נותנת שירות לאוכלוסייה, זו מערכת שיודעת להכיל את האוכלוסייה בתוכה, לגרום למתנדבים גם מהאוכלוסיות עם הצרכים המיוחדים להיות חלק מאותה תהליך ואותו שירות של אותה תפיסה והם חלק מהעניין.

איתן מזרחי: המתנ"ס בתפיסתנו הוא יצירה ארגונית מדהימה שנמצאת בשותפות בין הרשות המקומית לבין החברה למתנ"סים שהיא כמו שכולם יודעים חברה ממשלתית.

איתן מזרחי: כאשר המתנ"ס הוא הבית של כולם הוא מאפשר לכל אוכלוסייה להיות בו.

איתן מזרחי: אין שום תיוג, שום סימון, שום מקום שאומר לאדם שמגיע למתנ"ס שיש לו זהות מיוחדת, כל הקהילה מגיעה למתנ"ס, כולם מגיעים למתנ"ס ובתפיסתו הוא סוג של הבאר הקהילתית שממנה שואבים ואליה נותנים את המים ואת היכולות הקהילתיות.

איתן מזרחי: אני רוצה לספר לכם סיפור שאולי מאפיין שדווקא בשעת החירום של המדינה, במלחמת לבנון השנייה ועופרת יצוקה, בא לידי ביטוי.

איתן מזרחי: אנחנו אומרים תמיד שמי שטוב בשגרה, מי שעובד עם האוכלוסייה בשגרה, כמי שנמצא ומעורב בתוך התהליכים בשגרה גם עם האוכלוסיות המבוגרות, גם עם האוכלוסיות של הנכים, בשעת החירום שהייתה בעופרת יצוקה או במלחמת לבנון השנייה, מצא את עצמו כמי שיודע מי יכול לרדת למקלט, מי יכול להדריך, מה קורה איתו במקום, ולפעמים ואני לא מתבייש להגיד, מה יש לו במקרר ומה חסר לו במקרר באותה שעת מצוקה.

איתן מזרחי: כל הכוחות החיצוניים שמגיעים לא יודעים מי גר ואיפה.

איתן מזרחי: לא יודעים לאיזה מקלט הוא צריך ללכת, דווקא אותם פעילים מתנדבים שנמצאים במתנ"סים מכירים ויודעים.

איתן מזרחי: לא במקרה קיבלנו כל כך הרבה מחמאות בשתי התקופות הקשות האלה, וזאת כי אנחנו מעורבים עם אותן אוכלוסיות בשגרה ולכן אנחנו יודעים מה קורה איתן, אותם פעילים מתנדבים שמכירים ויודעים לעשות את העניין.

איתן מזרחי: אני רוצה לספר סיפור נוסף שמאוד ריגש אותי, יש לנו תכנית שאנחנו מפעילים יחד עם משרד הבריאות שהיא תכנית "עמיתים".

איתן מזרחי: לפני תקופה לא קצרה המחלקה עשתה, טליה היא האחראית לתכנית, בבית ציוני אמריקה תערוכת ציורים של אנשים בריאים ואנשים נפגעי נפש.

איתן מזרחי: לאורך הקירות ראית את התערוכה ולא ידעתי להבדיל מי של מי ומה של מה.

איתן מזרחי: דיברנו וברכנו ולפתע הגיע אדם שביקש לדבר, הוא לקח את המיקרופון וכולם נתנו לו ופיננו לו את המקום, הוא אמר "חברים אני נפגעתי בפיגוע לפני כמה שנים ומאז אני סובל מבעיות חרדה, שנים ישבתי בבית ולא יצאתי מהבית כלל, אבל התכנית הזאת הצליחה להוציא אותי אל המתנ"ס, אל המקום.

איתן מזרחי: אני רוצה לומר לכם שזו הפעם הראשונה שאני נמצא עם קהל גדול, ומסוגל אחרי שנים רבות לדבר בפני קהל ולהגיד תודה, לא הייתי מסוגל כל השנים".

איתן מזרחי: ישנן הרבה מאוד תכניות קטנות כאלה, לא כל כך קטנות שעושות עבודה כל כך איכותית בתוך המתנ"סים.

איתן מזרחי: תרשו לי לומר מילה לכל החברים שלי פה, רבים מהם הם מנהלי מתנ"סים, רבים מהם פועלים במחלקה לנכים ולאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים.

איתן מזרחי: לאורך כל השנים האלה באמונה עושים בעבודה כל כך יפה בשילוב האוכלוסיות האלה.

איתן מזרחי: אני מבקש להגיד להם תודה, לכל הרכזים על העבודה השוטפת, על העבודה הקשה במשך כל השנים.

איתן מזרחי: עבודה ששמה את החברה למתנ"סים במקום הזה שאנחנו ראויים, למקומות שהיושב ראש אילן גילאון אמר בדברי הפתיחה.

איתן מזרחי: תודה לכל השותפים שלנו, למתנדבים גם לאלה שסובלים מנכות כל שהיא וגם אלה שבריאים ומסייעים בתחום הזה ובכל הפעילויות במתנ"סים.

איתן מזרחי: תודה לכל אלה מהמנהיגות שמלווים את הפרויקט של השילוב בחברה למתנ"סים, קהילה נגישה, ארגון הנכים, וכל הארגונים ששותפים לנו.

איתן מזרחי: תודה רבה.

איתן מזרחי: אני גם אודה ליושבי ראש הנהלות המתנ"סים ששותפים לאורך כל הדרך בפעולה הזאת.

איתן מזרחי: תודה.

אילן גילאון: איתן מזרחי, זה לא מהשפה לחוץ, אני בטוח שיש לי הרבה מאוד שותפים.

אילן גילאון: אני לא מכיר במדינת ישראל ארגון בסדר גודל כזה, הוא בעצם המציא את ה פוליטיקלי קורקט, אני לא מתעכב על הפוליטיקלי קורקט, זה ארגון שאין בו אפליה בשום צורה והאנשים הם רקמה אחת.

אילן גילאון: אנחנו כבני אדם לא צריכים תמיד לבחון במבחן התוצאה כי מבחן התוצאה יכול להיות משופר יותר ויותר, אבל במבחן ההתכוונות, ובזה זה מתחיל, אפס תקלות, אני יכול להגיד לכם אפס תקלות.

אילן גילאון: זה מוכיח שבמבחן התוצאה זה להוציא את הדברים.

אמנון רייכל: תודה ובוקר טוב ושלום, אני בדרך כלל מורגל לאירועים ומגיע אליהם די שקט וככה גם הגעתי לכאן הבוקר.

אמנון רייכל: כשנכנסתי למבואה לקראת הכניסה לאולם וראיתי את האנשים שהגיעו, ברכיי פקו, אני מוכרח לומר לכם שאני יודע לדבר ואני מסתדר בהופעה בפני קהל.

אמנון רייכל: מהתרגשות קשה לי לדבר כי זה לא עניין של מה בכך להגיע לכנסת ישראל לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ולהיות חלק מדיון שעוסק באפשור, קליטה, קבלה, הנגשה של אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים בכלל הקהילה.

אמנון רייכל: זה בהחלט יום חג לנו.

אמנון רייכל: אני מסתכל כאן על האנשים שאת רובם אני מכיר לאורך התחנות של 20 שנה כמעט, צדקת אנחנו כמעט 20 שנה, ולאורך התקופה הזאת יש לנו סימני דרך או נקודות ציון של אנשים שפגשנו ויצרנו יחד את התהליך שאנחנו נמצאים היום בשיאו.

אמנון רייכל: אם אני נטפל אל יואב קריים, זה הקשר שלנו עם יואב כילד במועדון החברתי במרכז ספיבק ברמת גן, היום יואב קריים דמות ציבורית לכל דבר ועניין.

אמנון רייכל: או הכרת עם אדם אחר, אבי סלומה עם הקמת "קהילה נגישה", הוא היה אחד הפעילים הראשונים שאיתו פגשנו, כמו כן יושב ראש מטה מאבק הנכים רוני שכטר, חברתנו ליאורה הופמן מהנציבות שחברה ושותפה ותמיד נענית לכל בקשה שלנו.

אמנון רייכל: אני מדבר כרגע על גורמים מחוץ לחברה למתנ"סים.

אמנון רייכל: אני אומר כמה מילים על חבריי וראשית אני צריך להזכיר פה, ושיהיו בריאים והרבה שנות בריאות, את המנהל הכללי המיתולוגי שלנו דב גולדברגר שבתקופתו הוקמה המחלקה הזאת.

אמנון רייכל: בזמנו מישיל ויבוא על הברכה, וכמובן דוד שלומי מנהל האגף, ואיתן מזרחי המנהל הכללי שלנו דהיום שמלווה אותנו בתחילה עוד כמנהל אגף בהמשך כמנהל מחוז והיום כמנהל הכללי של החברה למתנ"סים.

אמנון רייכל: רצף של אנשים, וכמובן שבלעדיכם שום דבר לא היה קורה.

אמנון רייכל: אני מדבר על הרכזים, על המתנ"סים, על מנהלי המתנ"סים, על חברי ההנהלות של המתנ"סים, יושבי הראש, כולם יחד וחברנו למטה החברה למתנ"סים.

אמנון רייכל: , יש כאן מערכת מפרגנת ועוזרת, אני לא מכיר ארגונים אחרים שאנשים שיוזמים או יוצאים לדרך עם איזה רעיון או פרויקט זוכים לכל כך הרבה עזרה ופרגון.

אמנון רייכל: בזכות כל זאת אנחנו מרגישים טוב בחברה למתנ"סים.

אמנון רייכל: בהזדמנויות רבות אני אומר, שלעובד בארגון בדרך כל יש טענות כלפי הנהלה, המשכורת לא בזמן ולא מספיקה, החופשה ניתנת לא מתי שרוצים, לי יש להגיד דברים טובים על הנהלת החברה למתנ"סים.

אמנון רייכל: ההנהלה של ארגון שהחליטה, אף אחד לא חייב את החברה למתנ"סים לתפיסת העולם שלה להקים את המחלקה.

אמנון רייכל: להקים מחלקה כזאת זה כוח אדם ותקציבים, אלו יוזמות וזה מאבקים וזו לא מחלקה שפועלת בדברים אטרקטיביים ופופולאריים.

אמנון רייכל: זו עבודה חברתית, במפעל חברתי וזה לא קל.

אמנון רייכל: החברה למתנ"סים עשתה את זה וכמו שאמרת אדוני היושב ראש היא הייתה הראשונה והחלוצה.

אמנון רייכל: אני גאה להיות חלק מהארגון הזה.

אמנון רייכל: אני יום יום אומר את זה ויודעים את זה חבריי וחברותיי הקרובים לעבודה.

אמנון רייכל: אין לנו, אין עוד ארגון עם פתיחות כזאת, עם תפיסת עולם כמו שקיימת בחברה למתנ"סים.

אמנון רייכל: אנחנו רואים באדם עם הצרכים המיוחדים כחלק מהקהילה לכל דבר ועניין.

אמנון רייכל: אנחנו כמשרתי ציבור חובה עלינו לתת את השירות.

אמנון רייכל: זה לוקח זמן ופה ושם זה דורש הסברה, זה דורש מאבקים.

אמנון רייכל: אבל בעבודה אנחנו הטמענו את הנושא הזה של שילוב ואפשור לאנשים עם הצרכים מיוחדים במתנ"ס ובאמצעות בקהילה, הפכנו את זה לדבר מובן מאליו.

אמנון רייכל: אנחנו לא מה שהיינו פעם כשהיינו צריכים לרוץ ולבקש הכרה או לגיטימציה, היום החברה למתנ"סים מוכרת כגורם מפעיל.

אמנון רייכל: ישנם מקומות או ארגונים "דינוזאורים" שקשה להם עדיין להשלים עם זה, אבל רוב הארגונים כולל משרדי הממשלה, ותודה לך אפרים חוצ'ה ידיד טוב שלנו במשרד הרווחה, משרדי הממשלה כמו משרד הרווחה, הבריאות, החינוך שהוא כמובן משרד האם שלנו, שהפנימו את זה והפכו לשותפים ולדוחפים.

אמנון רייכל: כמו שאמרתי בתחילת דבריי, אנחנו רואים את כל האנשים שווים.

אמנון רייכל: הם זכאים מתוקף היותם אזרחים במדינה הזו לצרוך את השירותים ולהגיע למקומות שכל אזרח זכאי להגיע אליהם.

אמנון רייכל: אנחנו חייבים לפלס להם את הדרך ולאפשר להם להגיע לכל מקום מבלי שהמוגבלות שלהם תהווה להם מכשול.

אמנון רייכל: בזה אנחנו פועלים.

אמנון רייכל: באמת עשינו במדינה הזאת, ועם הרבה צניעות, כמה דברים שנפרצו הודות לפעילות של החברה למתנ"סים.

אמנון רייכל: רק לציין כסימן דרך, היום אני שומע על הרבה ארגונים שמתגאים בהנגשה של אתרי טבע וטיולים, חברות וחברים מי שדחף ומי שיצא לדרך זו הייתה החברה למתנ"סים.

אמנון רייכל: להזכיר לכם שאנחנו יחד עם שותפנו מהג'וינט שגם הם זכאים למילה טובה על השותפות רבת השנים, ג'וינט ישראל לאורך שנים שותף ותומך מבחינה מקצועית, מבחינה חברית, באמת יצאנו לדרך הודות לו.

אמנון רייכל: להזכיר לכם שבשנתיים הראשונות לפעילותנו, אנחנו שפילסנו, תרתי משמע, דרכים ושבילים באתרי טיולים ושמורות טבע, היום זה כאילו הפך כמעט מובן מאליו.

אמנון רייכל: אני זוכר ויכוחים עם רשות שומרות הטבע, שאמרו קודם אתם מאשרים לנו את הכסף או קודם נכין את התכניות, והיום הם גאים בפרסומים שלהם.

אמנון רייכל: זו באמת הייתה הפתיחה.

אמנון רייכל: מאוחר יותר כשמשרד התיירות לקח על עצמו את ההנגשה ואז בהוראת המנהל הכללי מירב המאמצים שלנו הופנו פנימה.

אמנון רייכל: באמת הנחתה אותנו התפיסה שאנחנו אמורים לתת תשובות לכל ארגוני הנכים, לכל הסקטורים.

אמנון רייכל: אנחנו מדברים על נכויות מוטוריות – אנשים בכיסאות גלגלים, הליכונים, אנחנו מדברים על חרשות, עיוורון, על פיגור שכלי, על פגועי נפש, ולאחרונה נכנסנו גם לתכנית, זה לא כל כך לאחרונה זה עניין של 8 שנים, לציבור גדול שלא הייתה אליו התייחסות, שהם בגדול לקויי למידה, דיסלקטים, תסמונת אספרגר, ציבור של אלפי צעירים בארץ שנדחפו מהמרכז, מהוויה החברתית לשוליים ומצאו את עצמם כנערים, כמתבגרים, כאנשים מבוגרים ללא כל מערכת חברתית.

אמנון רייכל: אנחנו יצרנו תכנית שמוכרת היום לכל אחד בשם "רעים" שמהווה בית לאנשים האלה.

אמנון רייכל: אני אומר את זה בהרבה צניעות, אנחנו היינו הראשונים ופרצנו דרך והיום יש אלינו פניות לפתח את זה מרשויות, מארגונים, ממתנ"סים.

אמנון רייכל: היום אנחנו נמצאים ב- 22 מתנ"סים ברחבי הארץ עם תכנית "רעים".

אמנון רייכל: ב- 22 האלה בכל מקום אפשר לעשות כפולות של 3 מכיוון שזה מחולק על פי גילאים, יש שנות העשרה, יש מתבגרים 20 פלוס ויש מבוגרים יותר.

אמנון רייכל: אנחנו הגענו ואנחנו נותנים שירות לציבור שבעבר הרחוק אף אחד לא ידע עליו, לא שמע על קיומו והנה הוא קיים, הוא מגיע והוא רואה במתנ"ס את הבית שלו.

אמנון רייכל: כמה מילים על העבודה שלנו.

אמנון רייכל: כמו שאמרתי שבלי העבודה של המתנ"סים בשטח אנחנו היינו יכולים לעמוד בכיכרות לצעוק ולהכריז ולפרסם, להוציא פליירים ולהוציא הודעות לעיתונות, אבל אם העבודה לא הייתה מתבצעת ביום יום בשטח לא היה קורה כלום, וקורה המון.

אמנון רייכל: קחו את מפת המתנ"סים מאילת בדרום ועד קרית שמונה בצפון, לאורך ולרוחב יש היום בית פתוח, דלת פתוחה, יש כתובת לאנשים עם צרכים מיוחדים ועל כך גאוותנו.

אמנון רייכל: סקירה על הציבור שאנחנו נותנים לו את השירות.

אמנון רייכל: לצעירים יותר יש את תכניות "נועם" שמנהל אותה אורי, תכנית שמשלבת ילדים ובני נוער עד גיל 21 שזה גיל חופף לחינוך מיוחד.

אמנון רייכל: יש לנו להם תכניות מגוונות, אבל ברמה העקרונית גם פעילויות קבוצתית בתחום ספורט ובתחומי פנאי אחרים.

אמנון רייכל: בעיקר גאוותנו היא בתכנית "עם כולם", זו תכנית שמעניקה מלגות לכל ילד מהחינוך המיוחד שמגיע למתנ"ס ומעוניין בתכנית מסוימת שתתאים ליכולתו, לתחום העניין שלו, ויש לו מלגה.

אמנון רייכל: זה בהחלט דבר שפיתחנו בחברה וגם על זה גאוותנו.

אמנון רייכל: יש לנו תכנית מובילה, שלצערי מי שמנהלת אותה לא יכלה להיות איתנו כאן הבוקר, תכנית "קהילה נגישה", את התכנית מציינים כעת 10 שנים לפעילותה.

אמנון רייכל: תכניות "נועם" מתקיימות ב- 110 מתנ"סים בארץ, תכנית "קהילה נגישה" מתקיימת ב- 50 מתנ"סים ברחבי הארץ.

אמנון רייכל: זו תכנית שמשלבת מתנדבים פעילים מתחום כל הנכויות בצוות היגוי שפועל לקידום הנגישות בישוב.

אמנון רייכל: מדובר בנגישות הפיזית ולא פחות לנגישות לשירותים.

אמנון רייכל: אנחנו רוצים להביא ומביאים לכך שכל גורם ברשות או בכל ארגון אחר שיש לו סדר יום שנתי שייתן את הדעת שמכלל התושבים יש כ- 10% של אנשים עם צרכים מיוחדים.

אמנון רייכל: האנשים האלה זכאים לכל דבר ועניין שכלל הציבור זכאי להם.

אורלי לוי אבקסיס: מה העלות של משתתף בתכנית עצמו?

אמנון רייכל: ברוב המקרים העלות אפסית, לפעמים אולי איזה סכום סמלי.

אורלי לוי אבקסיס: אמרת שמדובר במלגות.

אורלי לוי אבקסיס: ואדם שאינו מקבל את המלגה, מה אז ההשתתפות שלו?

אורלי לוי אבקסיס: אותי זה מאוד מעניין.

אמנון רייכל: אני לא יכול לתת לך מספרים.

אורלי לוי אבקסיס: מהו המחיר המלא?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מחלקים כאן

אורלי לוי אבקסיס: מחמאות ואני שותפה לכל המחמאות אבל אם בסופו של דבר זה לא מתקיים ברוב המתנ"סים וכאשר אנשים בעלי מוגבלות נאלצים לשלם מהכיס שלהם, סביר להניח שלחלקם אין את היכולת וביניהם כאלה שלא מקבלים את המלגה, מעניין אותי לדעת מה העלות.

אמנון רייכל: אני יכול להציע לך כאן באחריות מלאה, אולי נשאל את חבריי - - -

אילן גילאון: אורלי לוי-אבקסיס, השאלה מובנת, אנחנו ניתן לאמנון רייכל לסיים את דבריו ואחר כך מישהו ימסור את העלויות.

אילן גילאון: כפי שאני זוכר מהתקופה שהדברים התחילו היו הרבה מאוד גורמים שעזרו וסייעו, היו עוד ארגונים שהשתתפו יחד עם המתנ"סים.

אורלי לוי אבקסיס: גם אני זוכרת כשהייתי ילדה רוב החוגים שהיו במתנ"סים היו כמעט חינם.

אמנון רייכל: גברתי, אני יכול להתחייב כאן, אם יש ילד או ילדה בישוב שקיים בו מתנ"ס והילד רוצה להגיע למתנ"ס הוא יקבל את השירות הזה.

אילן גילאון: אתה אומר שלא יהיה מצב שאדם בגלל חסרון כיס לא יוכל לקבל פעילות.

אמנון רייכל: איתן מזרחי הזכיר את תכנית "עמיתים", את "רעים" אני הזכרתי ויש לנו תכניות פנאי לכל סקטור הנכים.

אמנון רייכל: לגבי ההצעות וההמלצות שלנו.

אמנון רייכל: ההצעה הראשונה לגבי סל שירותים לכל נכה.

אמנון רייכל: לילדים במסגרות של חינוך מיוחד אין שום מימון ממלכתי לפעילות פנאי.

אמנון רייכל: יש פה ושם שמשרד החינוך מעמיד לנו אבל אין שום חוק או תקנה למכסות כאלה.

אפרים חוצ'ה: יש, הייתה וועדת לרון.

אפרים חוצ'ה: יש שזכתה במכרז להפעלת פעילות לשעות הפנאי.

אמנון רייכל: אני דיברתי על ילדים.

אמנון רייכל: אני מכיר את וועדת לרון, אני מכיר היטב את הספר, אני מדבר על ילדים.

אמנון רייכל: לגבי האוכלוסייה הבוגרת יש מכסות אבל הן דלות תקציב והן לא מספקות.

אמנון רייכל: לפעמים אתה נמצא במצב שבמועדון מסוים יש 50 משתתפים אבל יש לו רק 10 מכסות.

אמנון רייכל: מתקנים אותי שיש 7 מכסות.

אמנון רייכל: אני מבקש, מציע, ממליץ שהמדינה תיישר קו.

אמנון רייכל: בתחומים מסוימים יש מכסות והזכרנו את משרד הבריאות בנושא של פגועי נפש, בנושא של פיגור שלהם באמת יש סל מסודר.

אמנון רייכל: הייתי רוצה להחיל את הסל הזה לכלל הנכים בארץ ולא למועדון של כמה עשרות אנשים לקבל 7 או 10 מכסות.

אמנון רייכל: הדבר הנוסף שהייתי מבקש להציע, גורמים ציבוריים שניזונים מתקציב מדינת ישראל, כמו שהחברה למתנ"סים ובתחילת הדברים אמרתי, שפתחה את השערים שלה, אולי לחשוב על הרעיון שכל גורם בתחום הפנאי שניזון מתקציב מדינת ישראל ייתן את הדעת לכך.

אילן גילאון: זה בדיוק הרעיון של חוק הנגישות, כעת זה לא יהיה באופן וולונטרי.

אילן גילאון: אנחנו הולכים להנגיש קודם כל את המערכת הציבורית, קל וחומר שאנחנו ננגיש קודם כל את בית המשפט ולאחר מכן את האחרים.

אילן גילאון: שהמדינה ראשית תנגיש את עצמה ואחר כך את האחרים.

אריה ביבי: אדוני היושב ראש מכובדי, אני מבקש לומר לכם שהחברה למתנ"סים היא הציונות בהתגלמותה.

אריה ביבי: אני זוכר שהייתי צעיר ואורלי לוי-אבקסיס עדיין לא נולדה, היה גדנ"ע, היה נוער עובד, היה השומר הצעיר, היה בית"ר, מכב"י, הפועל והיום בעצם הרבה מתנועות הנוער נמחקו, היום לא רואים את התנועות האלה אבל כן רואים את המתנ"סים.

אריה ביבי: התמזל מזלי או שלא שהרע מזלי שהייתי גם יושב ראש וועדה קרואה בלוד שנתיים וחצי, אני אומר לכם ואתם יכולים לשאול את אנשי המתנ"סים, שאחד הדברים שעודדתי בלוד בזמנו זה את המתנ"סים.

אריה ביבי: אני חושב שמתנ"סים זה טוב בכל מקום, אבל המתנ"סים זה טוב יותר בערים המעורבות, בערים עם מצב סוציו-אקונומי נמוך, ומתנ"סים טוב גם לאנשים עם מוגבלויות.

אריה ביבי: המתנ"סים נותנים להם תכן.

אריה ביבי: אם בתנועות הנוער קיבלנו ספורט, חוגי דמקה, משחקי חברה, במתנ"סים לא רק נותנים את זה אלא הם גם נותנים את סל של שיעורים ולימודים, קורסים, פעילות לאנשים מבוגרים שנהנים מהתכנים.

אריה ביבי: לדעתי מדינת ישראל הייתה עושה טוב אם בכל עיר ללא יוצא מהכלל, שבכל רובע יהיה מתנ"ס, בכל רובע.

אריה ביבי: לרשת את הערים - - -

אורלי לוי אבקסיס: קודם כל שהמתנ"סים הקיימים יעבדו.

אריה ביבי: עד רבה.

אריה ביבי: אני אומר שניתן לסבסד, ודווקא כאן כמו שמסבסדים, אני לא נגד סבסוד של חלק מהחברה שמסובסדת בכל מיני דרכים, אני לא מדבר על ישיבות כאלה ואחרות, אבל המתנ"סים בוודאי צריכים להיכלל ברשימה של מקבלי סבסוד ובמיוחד בערים שאני ציינתי, ערים מעורבות וערים עם מצב סוציו-אקונומי נמוך כאשר לראש העיר אין את היכולת להעביר את חלקו למתנ"ס.

אריה ביבי: לכל ראש עיר יש סכום כסף שצריך להעביר ובערים האלה אין את הסכום הזה.

אריה ביבי: המדינה צריכה להשלים את החלק הזה.

אריה ביבי: מעבר לכך, וכדי לאפשר לכם לדבר אקצר, אני מבקש שתראו בי כאחד שמוכן לתת כתף בנושא המתנ"סים בפרט ובכלל בנושא שאתם פועלים.

אריה ביבי: כל מתי שאדרש אני לרשותכם, אני אומר את זה כאן ואני מתחייב.

אבי סלומה: תודה לך חבר הכנסת אילן גילאון.

אבי סלומה: אני זוכר את עצמי כחבר במועדון, במתנ"ס של בית לדרוס, הוא היה למעשה המתנ"ס החלוץ, הפיילוט של החברה למתנ"סים לאנשים עם מוגבלויות.

אבי סלומה: היו שם 200 איש חברים קבועים במתנ"ס בחולון, והגיעו מכל מקום וקיבלנו מכסות ל- 200 איש, ולמרות הכל הצלחנו להקים מתנ"ס לתפארת מדינת ישראל.

אבי סלומה: אחריו קמו כמה מועדונים בארץ הודות למועדון הזה.

אבי סלומה: אני הייתי הנציג של המועדון הזה והגעתי לכאן לכנסת לומר כמה דברים, ללא המתנ"ס לא הייתי מגיע לכאן.

אילן גילאון: אתה בוודאי יודע שהדבר הזה פאסה.

אילן גילאון: התפיסה האקסקלוסיבית לגבי המתנ"סים והמרכזים רק לאנשים עם אנשים עם מוגבלויות היא לא התפיסה הנוכחית.

אילן גילאון: אנחנו מדברים על שילוב מלא בכל מקום.

אילן גילאון: אנחנו רוצים לייצר רצף, רפידה אורטופדית שלכל מקום אדם יוכל להגיע ולהתחבר.

אילן גילאון: לא לקחת וליצור מקום ספציפי.

אבי סלומה: דבר שני הייתי חבר בפיילוט בטיולים בפארקים, הייתי בין הראשונים שדאגו לנגישות בפארקים.

אבי סלומה: לדאבוני אחרי שהיינו קבוצה גדולה היום בגבעתיים יש מתנ"ס שלא פועל בגלל שאגף השיקום נותן רק 7 מכסות.

אבי סלומה: זה הכל לא יותר אני רוצה להודות לאמנון רייכל ולעובדי המתנ"סים.

30555: אני יושבת ראש מתנ"ס יוקנעם וחברת מועצת העיר יוקנעם.

30555: ללא ספק החברה למתנ"סים זכאית למחמאות.

30555: זה הגוף היחיד שבנוי לזהות אוכלוסיה עם הצרכים של הקהילה, לכתוב את החזון ולהוציא אותו לפועל עם אנשים מקצועיים, קרי הנהלה ולווי והכשרה, גם מנהלים ויישר כוח.

30555: לתרגם את זה למציאות, ואני חולקת עליך, ביום שאנחנו נגיד שכל ילד שרוצה יוכל לקבל אז הכנסת סיימה את עבודתה לדעתי, כי זה חזון אחרית הימים.

אילן גילאון: זה שאלת העולם, הקדוש ברוך הוא מסתבר היה גם שכחן והוא שכח לעשות את הדברים לא בלתי מוגבלים, מאותו היום קיימת פוליטיקה כי במה אנחנו עוסקים, בשאלה אחת כל חיינו, מי מקבל, למה וכמה, מי משלם למה וכמה.

אילן גילאון: זו שאלת השאלות.

30555: אנחנו צריכים להבין שרוב התקציב שלנו במתנ"ס הוא מהרשות, אנחנו גם יודעים מה מצבם של הרשויות.

30555: זאת אומרת שאם המתנ"ס שלנו לא נמצא בתכנית הזאת, קרי אותו ילד משלם בין 120 ל- 250 שקלים, תלוי באיזה חוג הוא בחר.

אילן גילאון: אני רוצה להזכיר לכם.

אילן גילאון: אנחנו נפגשנו לנושא מסוים.

אילן גילאון: יש לנו תכניות למכביר על תנועות נוער, על מועדונים, על תכנים, על נוער מתנ"סים ועל הכל.

אילן גילאון: אבל האוכלוסייה המוגבלת.

30555: אני מדברת על האוכלוסייה המוגבלת, על האוכלוסייה הזאת בלבד ואני מתרכזת בנושא.

30555: אותו ילד שצריך לשים אוזניות כדי לראות הצגה, ואותו ילד שצריך להיכנס לפעילות אצלנו בחוגים כמו שחיה, או שהוא דיסלקט שצריך לשלם מחיר מלא.

30555: אני אומרת שזה בין 120 שקלים ל- 250 שקלים.

30555: לכן גם אנחנו מאוד רוצים, ואנחנו מתרימים קרנות וגם מתאמצים, וילדים נכנסים ואנחנו משתדלים כי התפיסה של החברה למתנ"סים היא לא להשאיר ילד בחוץ, אבל כל אחד נותן מה שיש לו והעוגה קטנה.

30555: כאן המקום להגיד שאם החזון כל כך חשוב, והגוף המדהים הזה ששם את הדברים האלה בראש מעייניו וגם מתקצב את זה כדי שנוכל לעשות את זה יותר טוב ובאמת כדי להגיע לכמה שיותר ילדים, צריך תקצוב מדינה.

יואב קריים: אתם מכירים אותי כאוהב מסיבות אני שותף לכל הברכות וכל מה שאמרו זה נכון, אבל מקומה של מדינת ישראל בסיפור הזה, אתה זוכר אילן גילאון שבשנת 1999 הייתה הפגנה הנכים הראשונה של העשור האחרון.

יואב קריים: במסגרת ההסכם של אותה הפגנה השגנו 2.5 מיליון שקלים שהיו אמורים להגיע לחברה למתנ"סים לפעילויות פנאי.

יואב קריים: לא זו בלבד שבמהלך ה- 10 שנים האחרונות התקציב לא עלה בשקל, אלא לא משנה מי היה שר החינוך, היינו צריכים להיאבק כדי שהכסף יינתן, והוא נשחק במשך השנים לרמה כזאת, ותקן אותי אמנון רייכל אם אני טועה, הוא עומד על מיליון שקל.

יואב קריים: אדוני, החברה למתנ"סים היא גוף כל כך יקר לליבי, אנחנו נמצאים כאן בכנסת והמדינה כל הזמן מושכת את רגליה וכמעט כל שנה אנחנו נמצאים במצב שהמחלקה המופלאה הזאת שעושה את כל הדברים ששמעתם עומדת בפני סכנת סגירה ואנחנו כולנו נעמדים על הרגליים האחוריות.

יואב קריים: זה הדבר שצריך לדון בו גם היום שהוא יום חג כדי שהמחלקה הזאת תוכל להמשיך לפעול.

יואב קריים: אם אנחנו עוסקים בסמנטיקה אז כל מי שאמר שהוא סובל מנכות, יש לי נכות ואני לא סובל ממנה, אני אולי סובל מהיחס של החברה ולא מהנכות.

יואב קריים: לכן אני מבקש מהוועדה הנכבדת הזאת מעבר לטפיחה לחברה למתנ"סים על השכם כי מגיע לה, גם להעביר דרישה למשרד האוצר ולמשרד החינוך, להעביר את המינימום שבמינימום, את מה שהם התחייבו בשנת 1999 להמשיך לשלם.

קריאה: זה תקציב או שזה היה חד פעמי?

יואב קריים: 2.5 שקלים בבסיס התקציב.

אפרים חוצ'ה: קודם כל וידוי אישי, יש לי פינה חמה לחברה למתנ"סים, הייתי 11 שנה יושב ראש תלפיות מזרח בזמנו של ציפורי זכרונו לברכה, כך שאין צורך לשווק לי את החברה היא בתוך תוכי.

אפרים חוצ'ה: אני מגיע מטעם משרד הרווחה.

אפרים חוצ'ה: אנחנו בהחלט מברכים את החברה והיא באמת ראויה לברכות ולכל המחמאות על המדיניות ועל לקיחת כל הנושא הזה באופן רציני, ואמנון רייכל הוא באמת המוביל.

אפרים חוצ'ה: אנחנו מצטרפים לנושא של "קהילה נגישה" יחד עם הרשויות המקומיות שעובדות בשותפות, הג'וינט כמובן, וכמובן החברה למתנ"סים ובהחלט והנכים עצמם.

אפרים חוצ'ה: אותם אנחנו רואים חלק מהעצמה, חלק מהשוויוניות והם בעצם יוצקים את התוכן ושותפים לעולם התוכן, וזה מה שחשוב.

אפרים חוצ'ה: אנחנו נמצאים בתחילתו של תהליך, אני חושב שזו תחילה לא רעה של שינוי מגמה, שינוי המגמה זה לראות את הנכה, להסתכל על הצרכים הקהילתיים שלו בשעות הפנאי.

אפרים חוצ'ה: אני מסכים שהתקציבים לכך אינם גדולים.

אפרים חוצ'ה: בנושא "קהילה נגישה" זה לא כסף גדול, 3.1 מיליון ואנחנו נותנים 400,000 שקל לשנה וזה לא הרבה כסף, אבל התוצאות הן הרבה וזה פועל ב- 50 ישובים.

אפרים חוצ'ה: כמו כן במועדונים החברתיים.

אפרים חוצ'ה: לגבי ההערה שלך, בהחלט צריך עוד כסף.

אפרים חוצ'ה: אנחנו נותנים כ- 2 מיליון שקל לנושא של מועדונים חברתיים.

אפרים חוצ'ה: והדבר האחרון שבעדו פנתה וועדת לרון והוא המתווה הנכון וזה להכניס את קבוצת הנכים לשוויוניות ולקבלת שירותים ודברים אחרים שהם לא קיבלו - - -

יואב קריים: אז למה החברה למתנ"סים קיבלה חלק כל כך קטן מהמכרז - - - צריך לומר אמת, אי אפשר לדבר בסיסמאות.

קריאה: יואב קריים, אתה לא יכול ללכת נגד המחוקק, לחוק המכרזים- - -

דוד שלומי: אני מנהל אגף בחברה למתנ"סים כאשר המחלקה היא אחת המחלקות בתוך האגף.

דוד שלומי: המחלקות האחרות הן המחלקה לגיל הרך ואזרחים בוגרים, אלו הן שלושת המחלקות.

דוד שלומי: הגענו לכאן כדי לקדם מעט את החקיקה שמובילה הוועדה, חקיקה בנושא הנגישות.

דוד שלומי: אנחנו באים עם ניסיון, ידע, יכולות.

דוד שלומי: אנחנו מבקשים - - -

אילן גילאון: צריך להבין שהחקיקה כל הזמן מתעבה, אנחנו עוסקים שיפוצים, בכל פעם יש טכנולוגיות חדשות ואנחנו רודפים אחרי ההתפתחויות.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית זה יישום החקיקה ולא החקיקה עצמה.

אילן גילאון: החוקים במדינת ישראל ברוך ה' הם רבים ומתקדמים, אפילו מתקדמים יחסית ל- OCD ולכל מערכת שאנחנו משווים.

אילן גילאון: הבעיה היא המימוש ובזה אני רואה את חשיבות החברה הזאת, המימוש ראוי שיעשה על ידי בני אדם, בנהלים שלהם, בהתנהגות שלהם, בחלוקת המשאבים.

דוד שלומי: אני מסכים איתך אבל בסוף, אם שמת לב איפה נמצאת סערת הרוחות, כאשר מגיעים בסוף לשורה התחתונה של המשאבים.

דוד שלומי: כאשר המדינה בחוק אחר שמה משאבים אז המשאבים מגיעים ואתה יכול להסתמך על משאבים שהמחוקק חוקק ואתה עושה איתם מהלך.

דוד שלומי: פה אנחנו מבקשים שלמבוגר בישראל יהיה סל שירותים כדי שיוכל בעצמו להחליט שהוא מקבל את שירותי הפנאי.

דוד שלומי: הסל של החרשים הוא קטן, הוא דל, משתמשים בו רק - - -

אילן גילאון: יש לך הצעה בנושא הזה לחברה למתנ"סים?

דוד שלומי: זה מה שאנחנו רוצים.

דוד שלומי: אנחנו אומרים שהגיע הזמן שהחברה הישראלית או המחוקק ישראלי שהרים רף מאוד גבוה בעבודה שלו עם נכים בשנים האחרונות.

דוד שלומי: הגיע הזמן להתייחס למבוגר בישראל, למבוגר הנכה בישראל בצורה מכובדת.

דוד שלומי: כדי שחברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס לא תשאל מה גובה הסבסוד, והיא צודקת.

דוד שלומי: לא תמיד צריך סבסוד כי לא לכל נכה יש מגבלה כספית, אבל כן לתת את האפשרות.

דוד שלומי: אנחנו אומרים שהסבסוד יוכל לשלב, שאותו נכה באשר הוא יוכל להגיע לכל ארגון בישראל ולהשתלב בתוך התכניות הרגילות שלו.

דוד שלומי: מהי הנגישות עליה אנחנו מדברים, כל חמשת האצבעות באותה יד שוות והן באותה יד.

דוד שלומי: אנחנו רוצים לקדם את זה כדי שכל ארגון יוכל לקבל, כדי שכל נכה יוכל להיכנס לכל ארגון שהוא ארגון פנאי - - -

אורלי לוי אבקסיס: לחשוב על הנצרך ולא את המצרך.

דוד שלומי: אנחנו מבקשים להגדיר מיהו ארגון פנאי משלב, להגדיר.

דוד שלומי: כאשר המדינה מקציבה לארגון פנאי תקציב שהיא תבקש לראות בתקציב שלו שהוקצה כסף לשילוב.

דוד שלומי: זה לא יעלה כסף למדינת ישראל, זה יעלה כסף לארגון.

דוד שלומי: החברה למתנ"סים אומרת שהיא ארגון פנאי משלב ומציגה את הסכום שהיא הקצתה לטובת הנושא הזה.

דוד שלומי: אני חושב שזה לא תלוי בתקציב של המדינה זה תלוי בפעולת המחוקק שמשפיע על אותו ארגון כשהוא יבקש לראות אם הוקצה כסף לשילוב לארגון שמתוקצב מכספי המדינה.

דוד שלומי: המחוקק יכול בתקנות שלו לומר שארגונים חברתיים וארגוני פנאי אם הם מבקשים תקציב מהמדינה שיראו שבתקציב שלהם הוקצה כסף לנושא של שילוב נכים.

דוד שלומי: את זה המחוקק יכול לחוקק.

אילן גילאון: יש לי חדשות בשבילך, גם אם הם לא ירצו כסף מהמדינה הם יהיו חייבים להראות את זה אם זה ארגון ציבורי.

אילן גילאון: את הנורמה שאתם קבעתם בחברת המתנ"סים לפני החלת החוק, ברמת התפיסה וזה מה שמפליא כאן, היום זה יחול על אנשים - - -

קריאה: מה זה ארגון פנאי משלב?

אילן גילאון: הסדר הוא הפוך במקרה שלנו.

אילן גילאון: אנחנו מחייבים עכשיו את כולם בנושא ארגון פנאי משלב, אני פעם ראשונה שומע את הדבר הזה, אני אשמח לשמוע.

דוד שלומי: זה עניין אחד.

דוד שלומי: הדבר השני שיהיה סל מוגדר ומסודר עם משאבים לנכה כדי שהוא יוכל ושלא יצטרך להגיע לוועדה מיוחדת במתנ"ס או ברשות כדי לבקש סיוע.

דוד שלומי: שלנכה תהייה האפשרות לקבל.

דוד שלומי: סוג של שיתוף פעולה ושהוא יוכל לגשת לכל ארגון שהוא רוצה.

דוד שלומי: שיקבל בזכות ושהמדינה תכבד אותו.

דוד שלומי: זאת הבקשה שלנו.

ליאורה רופמן: תודה.

ליאורה רופמן: אני מנציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות.

ליאורה רופמן: אני מבקשת להתייחס לכמה נקודות.

ליאורה רופמן: ראוי לציין נתון שכדאי לדעת אותו, אנחנו מדברים על כ- 11% מקרב אנשים עם מוגבלות חמורה שצורכים שירותי פנאי וזאת לעומת 22% מהאנשים ללא מוגבלות.

ליאורה רופמן: מדובר על 50% בעצם.

ליאורה רופמן: אפשר לנתח את זה בשני מובנים, היושב ראש דיבר קודם על נושא הנגישות, אנחנו מכירים את כל הקונספט הזה שהולך ונבנה בחקיקה סביב נושא הנגשת מבני ציבור וזה תהליך שנבנה לאורך זמן, והוא אלמנט אחד.

ליאורה רופמן: אבל הוא לא האלמנט המרכזי.

ליאורה רופמן: ישנו היבט נוסף של נגישות ובוודאי מוכר לכל מי שיושב סביב השולחן, הוא הרעיון של הנגישות שאיננה פיזית, אותו אלמנט של תיווך שאנשים עם מוגבלות פעמים רבות נדרשים ואנשים עם מוגבלות נפשית יכולים להיכנס למתנ"ס ויכולים לצרוך שירותים.

ליאורה רופמן: הם לא מגיעים לשם כי הם צריכים עוד דחיפה קטנה ועזרה קטנה שצריכה להינתן.

ליאורה רופמן: אגב זה לא נמצא באופן חד משמעי בתוך התקנות וזה משהו שצריך למצוא לו פתרון הרבה יותר עמוק.

ליאורה רופמן: לגבי וועדת לרון, נכון שהוקצה תקציב בסך של 3 מיליון שקלים, רוב התקציב לא הלך לתרבות פנאי - - -

יואב קריים: הם נוספים ל- 2.5 מיליון עליהם דיברתי קודם.

יואב קריים: לא במקום.

ליאורה רופמן: נכון.

ליאורה רופמן: לצערי הרוב לא הלך בשל התהליך המרכזי, ואנחנו לא נפתח את זה כרגע, זה לא הלך למה שהוועדה, להערכתי האישית, קיוותה לה או פיללה לה, שוב זהו התהליך המכרז שאנחנו מחויבים לו.

אפרים חוצ'ה: החברה למתנ"סים לא זכתה בו?

ליאורה רופמן: החברה למתנ"סים כן זכתה, אני לא רוצה לפתוח את זה כרגע, אבל עדיין הסכום הוא מאוד מאוד מוגבל והוא נפרש על הרבה מאוד תחומים.

ליאורה רופמן: הנקודה שאני רוצה לעלות ואני חושבת שהיא המהותית שחוזרת על עצמה וזה נושא הסל, אני חושבת שמבחינה חקיקתית יש לנו נקודת מוצא או בסיס להתחיל.

ליאורה רופמן: יש לנו את פרק הפנאי והתרבות בחוק השוויון שעד היום לא עבר.

ליאורה רופמן: הפרק הזה הוא נקודת מוצא להתחיל לדבר על סל, אפשר לדון בסעיף החוק הזה, היום בנוסח הקיים שלו זה מושט על משרד החינוך - - -

קריאה: זה חוק שיקום.

ליאורה רופמן: חוק שיקום לא קיים היום.

אילן גילאון: זה פשוט תעדוף של הדברים האחרים.

אילן גילאון: אם נניח תהייה נגישות או תעסוקה או שעות הפנאי, במה לדעתך נדון קודם?

ליאורה רופמן: יש לנו תעסוקה, יש לנו כבר נגישות, אנחנו מתחילים לדבר על תהליכים של דיור, בואו נתחיל לדבר על תרבות פנאי.

ליאורה רופמן: יש נקודה שחשוב לזכור, במצב הדברים היום לצערי הרב, מספר גדול של אנשים עם מוגבלות לא עובדים ופעילות פנאי היא בעצם הצינור היחיד שלהם לצאת לעולם, להתחבר, לפגוש אנשים אחרים ולהשתלב בקהילה.

ליאורה רופמן: זה כלי לא פחות חשוב אולי מהיבטים אחרים שאנחנו מתעסקים בהם כל הזמן.

ניסים שדה: אני מנהל את המתנ"ס בגבעת אולגה.

ניסים שדה: רציתי להעיר הערה קטנה.

ניסים שדה: אנחנו מיצגים כאן ערים שבהם החברה למתנ"סים פועלת.

ניסים שדה: צריך לדעתי לחשוב על אותם מקומות שבהם החברה למתנ"סים לא פועלת.

ניסים שדה: למעשה בערים האלה לא מקבלים את אותו סל שיש בחברה, אולי צריך לתת את הדעת על כך - - -

אילן גילאון: אתה מתייחס בין המתנ"סים העירוניים לבין החברה למתנ"סים?

אילן גילאון: לא הבנתי.

ניסים שדה: גם וגם.

ניסים שדה: למשל אם החברה למתנ"סים לא פועלת בעיר כמו רעננה או כפר סבא, אני לא יודע אם תכנית "עמיתים", שהיא תכנית שמשלבת את פגועי הנפש בתוך קהילה, פועלת שם.

ניסים שדה: זאת אומרת שצריך לקחת בחשבון שאולי צריך להקצות תקציב מיוחד לאותם מקומות שבהם החברה למתנ"סים לא פועלת כדי שהשירותים האלה שאנחנו נותנים בתוך המתנ"סים יינתנו גם שם בלי שום קשר אם החברה פועלת שם או לא.

ניסים שדה: לדעתי זה מאוד חשוב.

פרץ חג'ג': אני מנהל מתנ"ס בשכונת רמת אליהו בראשון לציון.

פרץ חג'ג': זה בסדר גמור שמדברים כאן על תקציבים לפעילות חברתית, אני לפחות נוכחתי על בשרי בשנתיים האחרונות שבשביל לקבל רישיון עסק אני חייב להוכיח שכל המתנ"ס ועד הפרט הכי קטן הוא נגיש.

פרץ חג'ג': זה כנראה משהו שהתחולל בשנים האחרונות שבשביל לקבל רישיון עסק צריך להנגיש את כל המתנ"ס.

פרץ חג'ג': זה בסדר גמור וכך צריך להיות.

פרץ חג'ג': אבל אני כמתנ"ס בשנתיים האחרונות מתמודד עם הוצאות כספיות, אני לא רוצה לפרט את ההוצאות הענקיות כדי להנגיש את המתנ"ס ואכן כך צריך להיות.

פרץ חג'ג': אני חושב שחברי הוועדה המכובדת צריכים לקחת בחשבון שלמתנ"ס כמו שלי שנבנה לפני כ- 30 שנה בערך, לתת לו עזרה כספית כדי להנגיש את המתנ"ס לכל אחד ואחד.

אילן גילאון: בזה בדיוק התקנות עוסקות, הם עוסקות בבניינים חדשים ובבניינים ישנים שעלותם פי 77 יותר יקרה, מתוך עזרה באמצעות הרשויות המקומיות ומשרד החינוך במקרה שלכם, שזה יטפטף למטה ואנחנו לא מעבירים פה מעטפות, אנחנו אף פעם לא מעבירים מעטפות, זה מגיע על פי התקנות ובזה אנחנו עוסקים.

רוני שכטר: אני מברך את החברה למתנ"סים, אני גם מברך את המחלקה לאוכלוסיות מיוחדות בחברה למתנ"סים.

רוני שכטר: אני גם רואה את עצמי בעל עניין בפעילות של החברה למתנ"סים.

רוני שכטר: אני חושב שהחברה למתנ"סים לימדה אותנו כמה דברים, או לפחות בתהליך הזה שנקרא "קהילה נגישה", כמו השותפות של הממסד עם האוכלוסייה עצמה והאפשרות לתת האוכלוסייה עצמה לבטא את הרצון שלה במסגרת ההתנהלות הישוב.

רוני שכטר: צריך לומר עוד כמה דברים, "קהילה נגישה" לא פועלת רק במקומות שיש בהם מתנ"סים, המחלקה הזאת השכילה להגדיל את המעטפת ולפעול גם במקומות שאין בהם מתנ"סים.

רוני שכטר: על זה יישר כוח גדול מאוד.

רוני שכטר: המחלקה הזאת לימדה אותנו עוד משהו ואני מציע לך אמנון רייכל, הגיע הזמן לשנות את השם.

רוני שכטר: אנחנו מדברים על מחלקה לאוכלוסיות מיוחדות, אנחנו לא רוצים להיות אוכלוסייה מיוחדת.

רוני שכטר: אנחנו לפעמים רוצים הנגשות מיוחדות כדי שנהייה מסוגלים להיות משולבים בכל מהלכי החיים ומארג החיים הקהילתי.

רוני שכטר: הגיע הזמן לשנות את השם של המחלקה.

רוני שכטר: תודה רבה לכם על מה שעשיתם עד היום ואני בטוח שביחד נוכל לעשות עוד הרבה דברים.

אילן גילאון: תודה רבה רוני שכטר על הדברים האלה.

רון בולוטין: אני מנהל את המחלקה לספורט ואורח חיים בריא בחברה למתנ"סים.

רון בולוטין: אני עוסק למעלה מ- 30 שנה בתחום של ספורט ופעילות גופנית לאוכלוסייה עם נכויות, צרכים מיוחדים, אני בעצמי קטוע רגל אחרי צבא ההגנה לישראל.

רון בולוטין: את יואב קריים אני מכיר עוד בהיותו ילד כשעבדתי כמדריך במועדון ספיבק הרבה מאוד שנים עוד כשהוא התחיל לשחות שם.

רון בולוטין: דווקא לאור הניסיון וההיכרות שלי עם הפעילות הנפלאה שנעשית בתחום הספורט והפעילות הגופנית במועדונים כמו אילן וספיבק, קריית חיים ובית הלוחם ואחרים, אני חושב שהערך המוסף של המתנ"סים בתחום הזה בכך שהפעילות נעשית בשילוב במסגרת הקהילתית הרגילה.

רון בולוטין: אני חושב שלא צריך להכביר במילים בחשיבות פעילות הגופנית והספורט לכל אדם אבל דווקא לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים, לאוכלוסיות עם נכויות גם בהיבט הגופני, גם בהיבט הנפשי, גם בהיבט החברתי, הפעילות הגופנית מרכיב מאוד חשוב באיכות החיים וזה צורך אמיתי.

רון בולוטין: המהפכה הגדולה שהמתנ"סים והחברה למתנ"סים עשו במשך השנים זה להביא את הפעילות לנגישה, קרוב לבית לכל ילד ומבוגר במסגרת פעילות רגילה.

רון בולוטין: אם לפני כמה שנים ילד עם נכות מסוימת היה צריך להגיע עד ספיבק או קריית חיים, היום במסגרות שונות שפתחנו במתנ"סים הפעילות הזאת נעשית ליד הבית.

רון בולוטין: לדעתי המהפכה הגדולה שנעשתה היא דווקא במגזר הערבי, הבדואי, הדרוזי.

רון בולוטין: יש לנו היום מסגרות במתנ"סים בשגב שלום, בכפר מנדא, ברהט, פרויקטים שמביאים את הפעילות הגופנית והספורט לאוכלוסיות שעד היום לא נגישות לפעילות הזאת במיוחד שהמשפחות היו מתביישות שייצאו לפעילות, אבל השירותים האלה לא היו ניתנים והיום הם ניתנים לכל אחד.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית אני רוצה להגיד, וחשוב לי שלא ישתמע בדבריי שחלילה וחס אני מבקרת את החברה למתנ"סים.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי הייתה ממקום שאני כילדה גדלתי בבית שאן וזה לא סוד, המוגבלות כמו שדיבר היושב ראש בפתיח, היא לא תמיד מוגבלות פיזית היא יכולה להיות מוגבלות בקושי להתקיים בחברה סוציו-אקונומית נמוכה.

אורלי לוי אבקסיס: זה יכול להיות המון חסמים.

אורלי לוי אבקסיס: החברה למתנ"סים, מאז היותי ילדה טיפלה בדיוק באוכלוסייה עם החסמים האלה, ובהחלט לא רק החסמים הפיזיים.

אורלי לוי אבקסיס: שמעתי את רוני שכטר ואני שמחה שהוא דיבר על כך, שהפעילות צריכה להיות משותפת לכולם וצריך להנגיש ולהסיר את החסמים או לטפל שהם יוכלו להשתתף.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני היום מסתובבת ורואה מתנ"סים סגורים כואב לי הלב.

אורלי לוי אבקסיס: באמת כואב לי הלב, כי אני זוכרת את התרבות, את העניין שכולנו היינו שותפים לחוגים כאלה ואחרים בין אם זה היה ספורט או מוסיקה.

אורלי לוי אבקסיס: הילדים לא ישבו על הברזלים הם ישבו על כסאות בתוך המסגרות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: הילדים קיבלו העשרה, הם קיבלו העצמה עצמית.

אורלי לוי אבקסיס: אותו שירות היה מסובסד.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהיום הרבה כישרונות או הרבה צעירים כאלה ואחרים שיצאו זה היה בזכות אותה תכנית, כי ראו את הפוטנציאל האישי של כל אחד והעצימו אותו מעבר ליכולות הכלכליות של אותו ילד.

אורלי לוי אבקסיס: כשהיום אנחנו רואים מה קורה עם בני נוער, אני חושבת שזה בעצם כתוצאה מהפסקת התקציבים או הקיצוץ.

אורלי לוי אבקסיס: ניקח את פרויקט שיקום שכונות, כשדיברנו על הפריפריה ולהקים בערים כמו שדיבר חבר הכנסת אריה ביבי, על הערים המשולבות או ערים במצב סוציו-אקונומי נמוך, אני מדברת שמעבר לכך יש את השכונות גם במקומות המרכזים, גם במקום שעל פניו לא זקוק להם.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב לשים שם את הדגש כי היום מי שלא יכול להרשות לעצמו, וכשלאדם קשה לכלכל את עצמו חודש אחרי חודש לצערי הרב החוגים והרבה דברים אחרים נחשבים כמותרות ומשם מתחיל הקיצוץ בתקציב המשפחתי.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהחובה שלנו כמדינה לדאוג שהשירותים האלה יינתנו כי אז אנחנו נחסוך בהמשך, אנחנו נחסוך בתופעות שאנחנו לא אוהבים, נחסוך עיוותים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על שוויון מהותי, לא שוויון פורמלי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים למקסם את היכולת האישית כמו לאחרים שאולי שפר עליהם גורלם ומצבם יותר טוב.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לחלוק עליך לגבי ההערה שהאלוקים שוכח, אני לא מאמינה שהאלוקים שוכח אבל יש מטרה ואסור לנו לשכוח שדיבורים, מחמאות לא יפתרו את הבעיה האמיתית.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לעבוד.

אורלי לוי אבקסיס: כששאלתי זה היה על מנת להציף את הבעיות, כי אם לא נדע את הבעיות ולא נדע אם אנשים נדרשים לשלם לא נדע איפה להתמקד.

אורלי לוי אבקסיס: אם ילד עם מוגבלות אם פיזית או אחרת, אם הוא נדרש לשלם ואין ביכולת המשפחה לעשות את זה אז פה אנחנו צריכים להיכנס ופה אנחנו צריכים להניף את הדגל.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשתף פעולה בנושא הזה ואתם תצטרכו לפנות אלינו ולתת לנו את התמונה המלאה.

אורלי לוי אבקסיס: כי רק כשנדע את התמונה המלאה נוכל לעשות משהו.

אורלי לוי אבקסיס: אני שותפה לכל הברכות וחיזקו ואמצו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בואו ולא נעזוב את אותם בניינים של המתנ"סים שזכורים לי כמו פיל לבן או במקרה האחר כבית למי שיש לו את האמצעים לממן חוגים פרטיים, וזה מה שקורה עכשיו לצערי הרב.

אורלי לוי אבקסיס: יש לנו עדיין מאבק ארוך ואתם יכולים לראות בנו שותפים.

דוד שלומי: את מציעה שנבוא עם הצעה מסודרת מפורטת.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: בכל אופן תראו לנו את התמונה המלאה נכון לעכשיו.

משה אטיק: אני מנהל מתנ"ס מודיעין בעיר מודיעין והיא לא עיר חלשה כמו שאתם יודעים.

משה אטיק: במדרג הסוציו-אקונומי 8.

משה אטיק: אני חושב שלמתנ"ס יש חשיבות בעיר מודיעין במיוחד בשביל אוכלוסיות כאלה, כי אם לא היה המתנ"ס אף אחד אחר לא היה עושה את זה.

משה אטיק: אתם צודקים חוג קרטה כל אחד יכול לעשות ולא רק מתנ"ס מודיעין.

משה אטיק: אבל לאוכלוסיות מיוחדות רק משה יכול, רק מתנ"ס מודיעין יכול.

משה אטיק: גם הערה למה שאמרו חבר הכנסת אריה ביבי וגם חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס, מתנ"סים בשכונות בפריפריה מאוד חשובים, אבל בעיר חזקה שיש לה גם את היכולת לעזור לאוכלוסיות האלה זה מאוד חשוב.

אלונה פישמן: אני רכזת תכנית "עמיתים" במינהל קהילתי גילה.

אלונה פישמן: דיברו על תכנית כמה פעמים ואין צורך שאני אחזור על חשיבותה גם בעייני.

אלונה פישמן: אני מסכימה עם חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס שבאמת קיימת בעיית נגישות גם במקומות שהתכנית מתקיימת.

אלונה פישמן: אנחנו באמת מצליחים להנגיש את המתנ"סים לאוכלוסיית פגועי הנפש, אבל במסגרת התכנית כבר מדירים אוכלוסיות אחרות.

אלונה פישמן: התכנית מותנית בקבלה עם 40% נכות נפשית, מה שמדיר מתוכה את כל מי שמקבל 38% נכות, והם לא יכולים להגיע למתנ"סים.

אלונה פישמן: חוץ מזה אנחנו גם מדירים את נכי הנפש בערים שבהם התכנית לא קיימת בגלל מגבלות תקציב.

אלונה פישמן: אנחנו גם לא יכולים לפתוח את התכנית בישובים שבהם יש רק 10 נכי נפש שמעוניינים להגיע למתנ"ס.

יהודה סקר: אני יושב וועד הורים ארצי, שכן של אילן גילאון ממושב קידרון.

יהודה סקר: אני רוצה לומר לכם שאתם עושים עבודה נפלאה.

יהודה סקר: פגשתי אתכם בשדרות.

יהודה סקר: לי יש חמישה ילדים, שלושה היו קצינים בכירים ועשו שנת שירות ואני גאה בזה, כי גם אני כל החיים שלי מתנדב, העבודה שלי פה היא בהתנדבות.

יהודה סקר: איתן מזרחי, אני עומד לרשותכם, אני לא מכיר את כולם במתנ"סים, אני הייתי שלוש שנים עוזרו בהתנדבות של המנהל הכללי של המוסד לביטוח לאומי הקודם, ועסקתי בנושא של נכים וזקנה.

יהודה סקר: אני מנדב את עצמי לעזור לכם כמה שתרצו.

יהודה סקר: תודה רבה.

פיני קבלו: בוקר טוב.

פיני קבלו: אני מטפל גם בצרכים מיוחדים עם מנהלי רווחה, אבל זה לא התחום המקצועי שאנחנו דנים היום, היום אנחנו מקדישים לנושא של המתנ"סים.

פיני קבלו: אז ראשית אנחנו חייבים לחברה למתנ"סים שאנחנו מדברים עליה כאן, הרבה.

פיני קבלו: רק לפני כמה שנים וכבוד היושב ראש בוודאי זוכר, שהאוצר רצה להפריט את החברה למתנ"סים וכולנו התגייסנו כדי למנוע את תהליך ההפרטה.

פיני קבלו: אני שומע כאן על הרבה תחומים בנושא המתנ"סים.

פיני קבלו: אני חושב שהפעילות של המתנ"סים בכלל ובנושא של הצרכים המיוחדים בפרט זו פונקציה של המנהיגות המקומית.

פיני קבלו: יש רשויות שנותנות את דעתן לעניין הזה ומקדישות תקציב נכבד לחברת המתנ"סים.

פיני קבלו: החברה למתנ"סים הפכה בשנים האחרונות בעיקר כמביאת הרעיון, את התכן, היא נותנת במקרה הטוב את שכר המנהל הכללי ושאר הפעילויות שנעשות זה בזכות התקורות שהרשות המקומית או חברות אחרות מעבירות.

פיני קבלו: אנחנו כשלטון מקומי, אני מדבר כסגן המנהל הכללי של השלטון המקומי, אנחנו רוצים לעודד את הנושא הזה.

פיני קבלו: הכנסנו עכשיו יחידה לעניין בתוך השלטון המקומי, לגבי המתנ"סים ולכל הפעילות שמתקיימת שם כדי שראשי הרשויות יתנו לזה תקציב גדול יחסית בתוך תקציבי הרשויות המקומיות וזאת כדי שהמתנ"סים ימשיכו לפעול והתרבות בכלל, ובעיקר לאוכלוסייה עם צרכים מיוחדים.

פיני קבלו: אנחנו יושבים, ואת זה יודע גם היושב ראש, ומשקיעים מאמץ בכל הנושא של הנגישות והדברים האחרים.

פרח מסרי: אני מבקשת לקורא קטע קטן שכתב ילד עם צרכים מיוחדים בסדנה של כתיבה שנקראת "מקום לשירה", הקטע נקרא להיות שונה.

פרח מסרי: "להיות שונה זה נחמד ונעים, אך זה גם גורם לבעיות טובות ורעות.

פרח מסרי: רעות – כל החבר'ה אותו הדבר ורק אתה שונה מכולם.

פרח מסרי: טובות – כל החבר'ה אותו הדבר ורק אתה שונה מכולם, ואז קוראים לך ילד מיוחד.

פרח מסרי: אינני יודעת מה יותר טוב להיות, שונה במובן הרע, או להיות שונה במובן הטוב".

אילן גילאון: אנחנו מגיעים לסיכום.

אילן גילאון: על דעת כל מי שהיה פה, לפחות דבר אחד מוסכם שאנשים שווים בפני החוק ועלינו מוסכם דבר אחד והוא מה קובע את השוויון בגדילתם של שני ילדים שיהפכו לבוגרים, אלו הדברים הפרוזאיים ביותר של כמה אבא ואמא מביאים הביתה, אם יש לו את הפינה לעשות את שיעורי הבית ואם הוא יכול ללמוד בחוג לאורגן במתנ"ס - זה יקבע את האזרח העתידי הבא.

אילן גילאון: אני חושב שבינינו, באופן אידיאולוגי, על כך אין מחלוקת, אני רוצה לציין שזוהי אידיאולוגיה, זו פוליטיקה, זו תפיסת עולם.

אילן גילאון: לעיתים אנחנו חושבים שאנחנו עוסקים בשולי, אנחנו עוסקים בסדר היום העיקרי.

אילן גילאון: אני רוצה לקורא לחברה למתנ"סים לפני שאני אכנס להודעה הכתובה והרשמית.

אילן גילאון: אנחנו רוצים היום להתקדם שלב נוסף בתחום ההנגשה והנגישות.

אילן גילאון: אנחנו מחפשים להקים משמרת נגישה, אנחנו לא רוצים לקרוא לזה בשם משטרתי או צבאי, אלא שורת מתנדבים חדשה שלוקחת את הנגישות כמוטו, למהפכה העתידית שאנחנו עושים.

אילן גילאון: בשלב הראשון אנחנו צריכים לדבר הזה שם, ואני אבקש מחברת המתנ"סים לפתוח בתחרות בנושא, שם לאותם אנשים שיפעלו בהתנדבות בנושא בהנגשה, בהתראה ובדברים אחרים שיקרו בהמשך ושנוגעים כל כולם לעניין ההנגשה שאינו נגמר לעולם.

אילן גילאון: בזה אני פונה אליכם.

אילן גילאון: הדבר האחרון זה בנושא התעדוף, מה קודם למה.

אילן גילאון: אמר קורצ'ק פעם והוא התייחס לילדים, או מי הם ילדים.

אילן גילאון: הוא אמר שילדים הם כמו אנשים מבוגרים רק שהם יותר נמוכים.

אילן גילאון: אני רוצה לעשות על זה פארפראזה ולומר מי הם ילדים מוגבלים.

אילן גילאון: ילדים מוגבלים הם ככל האנשים אלא שהם יותר נמוכים וגם יותר איטיים.

אילן גילאון: ביום שהחברה שלנו תדע לטפל בהם בראשונה אז משם הכל יהיה טוב.

אילן גילאון: אני קורא את ההודעה של הוועדה.

אילן גילאון: המלצה להחלטת הוועדה.

אילן גילאון: וועדת הרווחה בישיבתה ביום שלישי 29 בדצמבר 2009, מברכת את החברה למתנ"סים לרגל ציון 40 שנה להיווסדה, ומוקירה את פעילותה לשילוב אוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים בקהילה.

אילן גילאון: הוועדה קוראת למשרד האוצר להחזיר לבסיס התקציב 2,5 מיליון שקלים כפי שהוחלט בשנת 1999 בעת ממשלתו של אהוד ברק כראש ממשלה.

אילן גילאון: הוועדה מאמצת את ההחלטות האופרטיביות הבאות: סל שירותים לאוכלוסייה עם צרכים מיוחדים.

אילן גילאון: ארגון פנאי משלב.

אילן גילאון: אנחנו מאמצים את העניין האופרטיבי, אנחנו באים אליכם בבקשה לראות את עצמכם בשיתוף פעולה איתנו ומקדמים את נושא הנגישות כערך בחברה הישראלית.

אילן גילאון: אתם התחלתם במצווה ואתם גם תצטרכו לגמור.

אילן גילאון: יחד איתנו.

אילן גילאון: אני מודה לכולכם, כל המחמאות שנשמעו פה היו כדת וכדין והן הגיעו לכולכם.

אילן גילאון: תודה.