הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 18, פרוטוקול מספר 33, 2010-01-05 12:00

דני דנון: אנחנו פותחים את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד בנושא חשוב מאוד שנוגע להרבה מאוד מאזרחי ישראל, יש טענות שונות לגבי המספרים אבל זה הרבה מאוד, בנושא ילדים חולי צליאק, פתרונות חברתיים להתמודדות עם המחלה.

דני דנון: אני רוצה קודם כל להודות לכל מי שהגיע ומבקש מהנוכחים להתמקד בנושא הילדים.

דני דנון: הנושא הזה הוא נושא מערכתי שמעסיק אתכם במישורים רבים, אבל היום אנחנו נתמקד בנושא הילדים.

דני דנון: חבר הכנסת אורבך, שהוא חבר קבוע בוועדה, הוא גם מטפל בנושא הזה ואני חייב לומר שתודות לאינטרנט, התחלתי להתעסק בנושא הזה, קיבלתי פנייה מילד, אני לא חושב שהוא פה, ילד מבית שמש, שכתב לי על המצוקה שלו ועל הקשיים שלו, שהוא התרגל לאיזה שהוא סוג של ממתק מסוים ולאחר ששונו כללי המשחק, פתאום אותו ממתק הוא לא זמין והוא לא יכול לגעת בו.

דני דנון: אני רוצה לפתוח בילדים.

דני דנון: נמצאים אתנו היום מספר ילדים, גלי ושרון, ותומר, אז אני רוצה לתת רשות לילדים לפתוח ולספר לנו קצת על עצמכם בקצרה על כל ענייני האוכל והדברים שאתם מתמודדים אתם.

דני דנון: בבקשה.

גלי מינץ: אני בכיתה ז', בת 12 וחצי, גילו לי צליאק בגיל חמש ואני רוצה לספר לכם קצת על ההתמודדות של ילד עם צליאק בחיי היום-יום, מול השונות של ילד רגיל, שאין לו את המחלה הזאת.

גלי מינץ: נגיד שיש טיול של בית-ספר, צריך לדאוג לאוכל, וזה קשה שכל ילד מקבל אוכל מבית-ספר, ולך לא.

גלי מינץ: אז אם אתה מוצא מישהו שבאמת איכפת לו, אז הוא דואג לך, ואם לא, אתה צריך לעמוד בצד ואין לך אוכל ואם לא, יכולים להגיד לך גם, אם אין לך אוכל, אל תצא.

גלי מינץ: גם הייתי פעם במכבייה ולכל הילדים חילקו סנדוויצ'ים ולי לא היו מוכנים לחלק ולא דאגו לי ואני עמדתי בצד עצובה, שכולם קיבלו אוכל ורק אני לא.

גלי מינץ: להביא לבית-ספר אוכל זה גם בעיה, כי אוכל שלנו, לא נשמר.

גלי מינץ: אחרי שעה, אי-אפשר לעשות אתו כלום, שאוכל של ילד רגיל, אתה יכול לאכול אותו כל הזמן, ואם אתה רוצה בכלל ללכת ליום ארוך, אז זה עוד יותר בעיה.

גלי מינץ: בהפסקות מתוקות, זה גם בעיה רצינית, כי כל ילד מקבל משהו מתוק ואנחנו לא יכולים, כי לנו אין, אז אנחנו צריכים לעמוד בצד.

גלי מינץ: בבת-מצוות זה בעיה ובימי הולדת זה בעיה.

גלי מינץ: כל דבר שנוגע באוכל, שיש בו דברים, אפילו קרמים, היתה לי הופעה, רציתי לשים ג'ל, אי-אפשר, גם בג'ל יש.

גלי מינץ: אחרי ששמתי, אימא אמרה לי – לא, פעם הבאה תסתכלי, יש בזה ויטמין E, ויטמין E מכיל חיטה.

גלי מינץ: OK?

גלי מינץ: וכל מיני דברים כאלה.

דני דנון: יש דוגמאות למאכלים שאת היית אוכלת והפסקת לאכול?

גלי מינץ: כן, באגט, שאני מאוד אוהבת ואצלי בבית לא מכניסים באגט, כי רוצה באגט כמו כל ילד רגיל וזה, ואם לפעמים ילדים בכיתה מביאים באגט, אני הולכת לפעמים לצד, כי זה מגרה אותי.

דני דנון: עוד מישהו מהילדים?

דני דנון: בבקשה.

אלדר גטניו: שלום.

אלדר גטניו: אני אלדר גטניו ואני מ- ב' 2 מבית חינוך והדברים שמפריעים לי הם שבטיולים שנתיים לפעמים מביאים כל מיני דברים שאני לא יכול לאכול, ובמסעדות אני כמעט לא יכול לאכול כלום, וגם בחופשות ובסופר אין לי כמעט שום דבר שאני יכול לאכול.

תומר אנג'ל: שלום, קוראים לי תומר, אני בן שבע וחצי ואני לומד בבית-ספר אפרתה בירושלים.

תומר אנג'ל: אני רציתי לדבר על שלוש נקודות שמקשות עלי.

תומר אנג'ל: נקודה ראשונה היא שלפעמים מחלקים מנות חמות בבית-ספר שלי, כי אנחנו לומדים עד מאוחר, ואני לא כל-כך יכול לאכול את המנות האלה, אז ההורים שלי כל פעם מכינים לי חמגשית, אז אני שם את זה בחדר מורים, ואז בהפסקת אוכל, אני מבקש ממורה או מורה שיעזרו לי לחמם את זה והרבה פעמים זה גוזל לי זמן מההפסקה ואז, ואז אני צריך לאכול את זה על חשבון ההפסקה של המשחקים ולא תמיד אני מצליח לגמור את המנה.

תומר אנג'ל: נקודה שנייה שאני רוצה לדבר עליה זה על מסיבות יום הולדת שיש לפעמים עוגות או מסיבות שבכיתה שיש כל מיני דברים נגיד לחנוכה היה סופגניות ואני לא יכול סופגניות, ונקודה שלישית, זה שלפעמים מורות נותנות פרס של ממתקים או עוגיות וכל מיני דברים, ואני לא תמיד אני יכול את זה וגם אם כתוב עלול להכין עקבות מזעריים אני לא אוכל את זה, כי אני לא בטוח שמותר לי את זה.

שרון אנג'ל: אני בת 15 וחצי ואני לומדת בכיתה י' בבית-ספר רעות בירושלים.

שרון אנג'ל: גילו לי צליאק בכיתה ז'.

שרון אנג'ל: אני גם רציתי לדבר על נקודות שמקשות עלי ביום-יום ושאני חושבת שגם מקשות על כל חולי הצליאק.

שרון אנג'ל: הנקודה הראשונה היא הנושא של טיולים וסמינריונים ופעילויות חוץ מטעם בית-הספר.

שרון אנג'ל: מה שקורה אצלנו לפני כל אירוע כזה, זה שאני מבררת בבית-הספר מי אחראי על הטיול, ההורים שלי מדברים אתו ומקבלים טלפון של איש קשר שאחראי מטעם החברה של האוכל בטיול, אנחנו מתאמים אתו תפריט שאת רוב המרכיבים אני מביאה מהבית ויש כמה מרכיבים שאני מקבלת מהקייטרינג, ובפועל, הרוב משהו מתפקשש כי מישהו בשטח לא דווח כמו שצריך ולא ידע בדיוק מה לעשות.

שרון אנג'ל: העובדה שאת רוב המרכיבים אני מביאה מהבית ולרוב זה גם כולל כלים, סירים ומחבתות, זה מאלץ אותי לקחת כמה תיקים נוספים וזה קצת מקשה.

שרון אנג'ל: נקודה שנייה היא הסימון על גבי מוצרים.

שרון אנג'ל: אני כן די בקיאה כבר בלקרוא רכיבים, אבל יש רכיבים שחשודים וכשאין סימון מובהק על המוצר, אם הוא מכיל או לא מכיל גלוטן, אז זה מונע ממני לצרוך אותו.

שרון אנג'ל: דבר שני זה אם כתוב על המוצר עלול להכיל גלוטן, אני גם לא יכולה לאכול אותו, למרות שבעצם אין ברכיבים שלו גלוטן והוא היה יכול להיות מותר לי.

שרון אנג'ל: בגלל שהסימון לא חד-משמעי ומובהק בהרבה מוצרים, זה מצמצם לי את אפשרויות האכילה באופן משמעותי, עוד יותר ממה שמחייבת המחלה עצמה.

שרון אנג'ל: נקודה שלישית שמקשה עלי, זה שאני מרגישה שאין מספיק מודעות למחלת הצליאק בציבור בכלל ובחברות המזון בפרט.

שרון אנג'ל: אני חושבת שזה היה מאוד עוזר אם ספקי מזון שמספקים שירות במסגרת טיולים או אירוח לתלמידים או מוסדות חינוך, יהיו יותר מודעים וערוכים לפתרונות לחולי צליאק או אולי אפילו יש מקום לחייב אתם לכאן כתנאי להתקשרות עם מוסדות חינוך.

דני דנון: תודה, אנחנו ניגע בנושא הסימון, כמובן, היום פה בוועדה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מאחד ההורים, מבחינה כלכלית, מה העלויות, למשק בית ממוצע שלך, זה לא חייב באחוזים או מספרים, כמה זה יותר יקר היום להיות הורה לילד עם צליאק?

דוד אנג'ל: אני אתן דוגמה הכי פשוטה שהמוצר הבסיסי זה לחם, שזה הדבר הבסיסי, אם לחם אחיד עולה כמעט חמישה שקלים, אז כל לחם הכי פשוט ללא גלוטן מגיע למעל 20 שקלים.

דוד אנג'ל: אם פיתות שזה בא באריזות של ארבע יחידות אז כל יחידה של פיתה אחת עולה משהו כמו ארבעה שקלים, וזה הדברים הקטנים, אני לא מדבר על קמחים, או על מוצרים מיוחדים שצריכים להביא מחו"ל, שזה עלויות הרבה יותר יקרות, אפילו דגני בוקר שהם תחליפיים, המחירים הם מעל פי שתיים ופי שלושה ואצלנו שני ילדים מתוך שלושה חולים, אז העלויות הן בהתאם.

איילת אנג'ל: כמה מאות שקלים טובות.

איילת אנג'ל: נטו, בחודש.

דני דנון: אני רוצה לבקש מאתי, ממרכז המידע, הדו"ח הוא מקיף, אני רוצה למקד אותך בנקודה אחת.

דני דנון: תני לנו בבקשה, כל העניין הזה של ה-עלול, מבחינת מחקר השוואתי בעולם, מה קורה היום מבחינת הסימון של המוצרים עם ה-עלול להכיל או לא עלול.

דני דנון: זו נקודה שאני עליתי עליה שהיא מהותית, לפני שנשמע את כל האנשים.

דני דנון: אם היום בעולם יש את הסימון הזה, של ה-עלול, או שהסימון הוא שונה.

אתי ויסבלאי: בעיקרון, מה שרינה מזכירה זה לא בעיה שהיא בעיה ייחודית לישראל, זאת אומרת, העניין של ה-עלול להכיל הוא נפוץ גם במדינות אחרות ובאמת רואים שמשרדי בריאות ומשרדים אחרים מנסים לתת לזה מענה.

אתי ויסבלאי: לא מצאנו חקיקה שמתייחסת לזה באף אחת מהמדינות שבדקנו, כלומר שאומרת אסור או מותר לתת סימון זהיר.

אתי ויסבלאי: מה שכן קיים במדינות אחרות, אני לא רוצה להיכנס לפרטים הטכניים, זה שיש איזה שהם, קוראים לזה Best practices, קודים, המלצות של המדינה לאיך כדאי להתנהל, כשרמת הפירוט משתנה, אתם יכולים לראות, בחלק מהמדינות נתנו, בבריטניה אם אני לא טועה, נתנו, בעצם יש איזה שהיא רשימה של שאלות שהיצרן צריך לבדוק, מבחנים שהוא צריך לבדוק לפני שהוא עושה את הסימון הזה.

אתי ויסבלאי: אחד מהם זה לנסות להעריך מה רמת האלרגן שיש במוצר, אל מול מה הרמה בדרך-כלל, הממוצעת, עם כל הבעיות שיש בזה, שעלולה לעורר תגובה אלרגית.

אתי ויסבלאי: אני משתמשת במונח אלרגיה למרות שאני יודעת שזה לא, שצליאק היא לא מחלה אלרגנית, כי אנחנו מדברים פה בכלל על אלרגנים, לא רק על גלוטן.

אתי ויסבלאי: אז שוב, הכמות שעלולה להיות במוצר, אל מול הכמות שעשויה לגרום לזה, כן לנסות להתייחס לאוכלוסיות מיוחדות.

אתי ויסבלאי: אם דיברו פה נגיד על דגני בוקר, אז אפשר לחשוב שחלק גדול ממי שצורך דגני בוקר זה ילדים שאולי יותר רגישים ואז כשאתה חושב איזה סוג של סימון תשים, אז לתת על זה את הדעת.

אתי ויסבלאי: אבל לא מצאנו חקיקה שמתייחסת לזה.

רינה מינץ: הנה קיבלנו כולנו תה, יושבים פה ילדים עם צליאק, אף אחד לא יודע שהוא יכול להמתיק את התה שלו בסוכר.

רינה מינץ: זו חברה לא מוכרת, אנחנו לא יודעים באיזה תנאים ארזו את הסוכר הזה, המשמעות של זה, שאף אחד מהילדים פה לא יכול להשתמש בסוכר הזה.

רינה מינץ: אם זו חברה לא מוכרת, וזה התנאים שבהם מתקיים חולה צליאק, והורה לילד עם צליאק.

רינה מינץ: כל היום מבררים, מבררים מה אוכלים, מה יהיה, אולי יגישו כיבוד בבית-הספר, אולי המנהלת של בית-הספר קיבלה איזה שהוא תקציב עלום לסופגניות בחנוכה, שלא הופיע באתר האינטרנט של בית-הספר, שלא הופיע בשום מקום.

דני דנון: את אם, נכון?

רינה מינץ: אני אימא ויושבת-ראש הוועד.

רינה מינץ: בכל תנאי, בכל מצב, אתה כל היום מברר ובודק.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני מבקש מרקפת, ולהתחיל דווקא בנקודה של הסימון.

דני דנון: אני רוצה לשאול שאלה.

דני דנון: יושבים פה נציגים של התעשיינים, הספקים, תעשיינים, הם באים ואומרים – אנחנו רוצים לסייע, מוכנים לסייע, אבל בואו נשנה את המינוחים.

דני דנון: אני רוצה לשמוע את ההתייחסות שלכם, של משרד הבריאות, לנושא, ולראות אם אפשר להתקדם בנושא הזה, ויש לנו עוד נושאים, הצעת החוק של חבר הכנסת אורבך ועוד דברים שאפשר.

דני דנון: אבל הנושא הזה, לראות אם אפשר להגיע לאיזה שהיא התקדמות, אני חושב שזה יכול לעזור לכולם.

רקפת שפר: אני מסכימה, אני רוצה קודם כל להגיד תודה.

רקפת שפר: אנחנו באמת הגיע הזמן ואנחנו מאוד נרגשים שיש הכרה בצרכים המיוחדים של אנשים שיש להם צרכי תזונה מיוחדים ואני שמחה שכולם הגיעו היום וטרחו.

רקפת שפר: אני גם כמובן רוצה להודות לחבר הכנסת אורבך שמאוד עוזר לנו בימים האחרונים ואני מקווה שאנחנו בתחילתה של דרך, ושעכשיו נרוץ קדימה ואני אדבר לגופו של עניין.

רקפת שפר: לא בטוח שהיצרנים דואגים, יש לי הערכה מאוד אישית במקרה ליצרנים שיושבים מולי וזה לא, ולכן צריך להפריד פה בין העניין האישי לעניין המקצועי.

רקפת שפר: מאוד רוצים, מאוד רוצים, מסוגלים ולא מייצרים.

רקפת שפר: וזה המצב שיש היום.

דני דנון: לא, אני אחזיר אותך לשאלה הספציפית.

רקפת שפר: אתה שאלת, אמרת שמאוד, אם אני הבנתי נכון את השאלה,

דני דנון: נקודתית, יש פה נכונות לשנות את הסימון, רק להגדיל את סל המוצרים.

רקפת שפר: אבל היא לא מתבצעת.

רקפת שפר: הנכונות כרגע היא כזו שכשאני הולכת היום לסופר, אני לא יכולה לקנות כמעט אף מוצר, כי על רוב המוצרים היום בסופר, ולי יש גם שניים בבית בצליאק, על רוב המוצרים היום כתוב עלול להכיל גלוטן או עלול להכיל עקבות גלוטן, עלול להכיל שאריות גלוטן, בכל וריאציה שמבחינתי זה אומר אסור.

רקפת שפר: אני לא חושבת שנכון לומר יש רצון טוב.

דני דנון: מה המינוח שאתם, מה יהיה כתוב?

רקפת שפר: אני מבקשת מאיש משרד הבריאות להגיד משהו, כי זה מאוד חשוב לי, כי זה בדמי הנושא של הזיהוי.

רקפת שפר: אני חיה אותו עם משרד הבריאות, כל הזמן.

רקפת שפר: התקנות לא פותרות את הבעיה.

רקפת שפר: התקנות המוצעות לא פותרות את הבעיה וחשוב להדגיש את זה.

רקפת שפר: יצרן יכול היום לסמן את המוצר, מכל מיני שיקולים, במילים 'עלול להכיל גלוטן', והוא יכול להמשיך לעשות את זה, גם לפי התקנות המוצעות החדשות.

רקפת שפר: הבעיה לא נפתרה.

רקפת שפר: אנחנו מבחינתנו, דורשים, ופה יש לנו מחלוקת בינינו לבין היצרנים ולכן לדעתי התקנות האלה, עד שהן יגיעו לידי שינוי, ייקח הרבה מאוד זמן, כי יש חוסר הסכמה בינינו לבין התעשיינים ומשרד הבריאות הוא זה שצריך להחליט מהי באמת טובתו של החולה.

רקפת שפר: האם זה בסדר שחולה צליאק יאכל מוצר שכתוב עליו עלול להכיל גלוטן.

רקפת שפר: כל עוד הבעיה הזו לא נפתרה וכל עוד משרד הבריאות אומר:

רקפת שפר: אתם לא יכולים לאכול, התקנות לא פותרות את הבעיה.

רקפת שפר: אם יצרן יכול להמשיך לסמן קפה או שוקו או חטיף או פריכיות אורז במילים 'עלול להכיל גלוטן', מבחינתנו, רצון טוב זה לא מספיק.

רקפת שפר: זאת המגמה היום והיא גם תישאר אחרי התקנות החדשות, כי לא דורשים מהיצרן להוכיח את אמיתות הרישום.

אורי אורבך: זה הפוך מכל, בדרך-כלל אנחנו פה מתכנסים, בוועדות הבריאות, אנחנו רוצים שיהיה סימון על כל מיני דברים, כי אין סימון ואז נגרמים נזקים.

אורי אורבך: פה הדוגמה היא הפוכה, בעצם.

אורי אורבך: יש פה עודף סימון.

רקפת שפר: סימון יתר.

אורי אורבך: סימון יתר, זהירות יתר, מסיבות גם בגלל שהיה תוכנית שהיתה תביעה.

צבי גולדשטיין: אני מנהל את איגוד המזון בהתאחדות התעשיינים.

צבי גולדשטיין: רק הערה, לרקפת, ואנחנו כבר יושבים על המדוכה של התקנון כבר כמה שנים אני חושב, שהתקנות הקיימות היום זה תקנות מסוימות שהן משנת 96, זה נכון, שמדברות על שיעור כלשהו.

צבי גולדשטיין: זה עובדה קיימת, נכון להיום.

צבי גולדשטיין: זה שרקפת אומרת שהתקנות לא יפתרו את הבעיה, זה אולי אמירה, אבל אנחנו סבורים שמגוון המוצרים שניתן יהיה לספק לחולי הצליאק יגדל בצורה משמעותית בשינוי התקנות והשאלה היא, ויושבים פה גם נציגי, ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד הבריאות, למה, איך מסיימים מהר את התקנות ואני מניח שזה יפתור את הבעיה.

צבי גולדשטיין: ואם אחרי זה לא יפתור את הבעיה, אבל אי-אפשר לחכות כבר שש שנים,

דני דנון: לא יפתור, זה יסייע.

צבי גולדשטיין: אבל אי-אפשר שש שנים או שבע שנים או לא יודע כמה שנים, אני מדבר על חבר הכנסת אורבך ואליך כיושב-ראש, נסיים את העניין הזה, נדע איפה אנחנו עומדים.

דני דנון: בואו נשמע את משרד הבריאות בנושא התקנון.

ענת כאביה בן יוסף: אני משירות מזון ארצי, משרד הבריאות.

ענת כאביה בן יוסף: בין היתר, אני גם חברה בוועדת הגלוטן שהתכנסה, בעצם התחילה את פעילותה המחודשת מדצמבר 2006 וניתן לה המנדט לשנות את התקנות ולערוך רוויזיה בכדי לסייע לחולי הצליאק ובכדי להכניס יצרנים נוספים למעגל הייצור, שוב, בהתבסס על חקיקה בינלאומית ובהתבסס על חקיקה בינלאומית שהתגבשה, להזכיר לכולם, מי שלא מעודכן, רק ביולי 2008 הקודקס אלימנטריוס, שזה גוף בינלאומי מטעם ה- WHO, בעצם הסכים בתקן לנושא של הגלוטן לחולי צליאק.

ענת כאביה בן יוסף: בפברואר 2009 הצטרפה אירופה, רק השנה.

ענת כאביה בן יוסף: כלומר, אנחנו היינו מבין המדינות המתקדמות, בעצם המקדימות, בנושא הזה של סימון מזון ללא גלוטן על היבטיו השונים, שמכיל גם סימון מכיל גלוטן, מה שלא קיים במדינות אחרות, כדי להזהיר את חולי הצליאק.

ענת כאביה בן יוסף: אם כך, אני אתן רקע קצר לגבי התקנות התקפות כיום ואיך עלול או איך עשוי השינוי ברוויזיה, דווקא כן לסייע או למזער את המקרים שבעצם של מזונות שיסומנו ב-עלול להכיל.

ענת כאביה בן יוסף: אחת המגבלות הגדולות של התקנה כפי שהיא היום מ- 96, זה בעצם מה שצבי גולדשטיין הזכיר פה, זה הנושא של אפס גלוטן במוצרי המזון, כדי שיסומנו בסימון ללא גלוטן, כתנאי.

ענת כאביה בן יוסף: זה ישונה, כלומר זה כבר עלה ושונה וראה מי שראה את התקנות שהופצו להערות בפברואר השנה, שהנושא שונה וזה עומד על 20ppm, כפי שנעשה בחקיקה בינלאומית מקבילה בנושא הזה.

ענת כאביה בן יוסף: דבר אחד.

ענת כאביה בן יוסף: הדבר השני, פנו אלינו מעמותת הצליאק וטענו שבעצם חיוב ה- GMP, שאנחנו מחייבים יצרני מזון לקבל אישור ממשרד הבריאות בעצם מגביל ומוציא המון יצרנים שכן יכולים לייצר בלעדית מזון ללא גלוטן, ממעגל היצרנים ואנחנו באנו לקראתם וגם בזה, גם בזה, שונתה התקנה, כך שיצרנים שמייצרים מזון ללא גלוטן בלבד, שמבחינתנו הם יצרנים ייעודיים לנושא הזה, יוכלו לייצר ללא קבלת אישור GMP, בתנאי ייצור אחרים, מיוחדים, שיוכתבו על-ידי לשכות הבריאות המחוזיות בפיקוח השוטף.

ענת כאביה בן יוסף: אז זה דבר נוסף ששינו.

ענת כאביה בן יוסף: דבר נוסף שאנחנו יישרנו קו עם העולם בנושא של מדרג חדש לסימון.

ענת כאביה בן יוסף: אם היה עד היום, ללא גלוטן, מעתה יהיה גם, ללא גלוטן עד רמה של 20ppm, בין 20ppm ל- 100ppm, אנחנו מציעים רמה נוספת של דל גלוטן.

ענת כאביה בן יוסף: כי הבנו שיש טווח רגישויות.

דני דנון: אני רוצה להבין יותר בנקודה הזאת.

דני דנון: מה שאת אומרת זה כבר אושר אצלכם?

ענת כאביה בן יוסף: לא.

ענת כאביה בן יוסף: אני אסביר את התהליך, את הסטאטוס.

דני דנון: איפה זה עומד מבחינת הביצוע של זה.

ענת כאביה בן יוסף: הופץ להערות בפברואר 2009, בשני קווים מקבילים – הערות לסבב חיצוני ולסבב פנימי.

ענת כאביה בן יוסף: התקבלו הערות בסוף אפריל, הוועדה ישבה, דנה, פה יושב משה ברכה, יושב-ראש הוועדה, דנו בהערה, כל הערה לגופה, עדכנו, הטמענו, בנוסח חדש, שממש מתגבש בימים אלה.

ענת כאביה בן יוסף: יוצא שוב, מאחר ונעשו שינויים מאוד מאוד מהותיים, יוצא שוב לסבב הערות אחרי הניסוח המשפטי של עו"ד שרון גוטמן מהמשרד אצלנו, ואז יוצא להערות.

ענת כאביה בן יוסף: נצמצם את זמן ההערות כדי שנוכל מייד כבר להביא אותו לשולחן הוועדה.

משה ברכה: יש הגבלה, צריכים לתת גם הנחיות ליבואנים.

משה ברכה: התקנה כעיקרון כמעט הסתיימה.

דני דנון: אין פה שום הליך חקיקתי.

ענת כאביה בן יוסף: זה צריך לבוא לדיון בוועדת הבריאות והרווחה של הכנסת.

דני דנון: לאישור?

אורי אורבך: מבחינה פרקטית זה מועיל?

דני דנון: אני רוצה להשלים את הנקודה.

דני דנון: הלוחות זמנים, ענת, הערכה שלך, ללוחות זמנים, אחרי הבירוקרטיה – אישור ועדת עבודה ורווחה?

ענת כאביה בן יוסף: זה תלוי מתי היא מתכנסת.

דני דנון: היא תתכנס מהר, זו לא תהיה הבעיה.

ענת כאביה בן יוסף: מבחינתנו, במחצית הראשונה של שנת 2010.

דני דנון: ואז התוצר הסופי של התקנות?

ענת כאביה בן יוסף: התוצר הסופי, רוויזיה חדשה.

דני דנון: בואו נעשה את הטבלה, את המדרג, של התקנות.

ענת כאביה בן יוסף: תקנות, אנחנו מדברים על תקנות.

ענת כאביה בן יוסף: של המדרג?

דני דנון: יש ללא גלוטן-?

ענת כאביה בן יוסף: עד 20 ללא גלוטן, מ- 20 עד 100 דל גלוטן.

לימור טל פוני: מה זה דל גלוטן?

דני דנון: אני אתן לכם להעיר.

דני דנון: אני רק רוצה שתשלימי בבקשה.

ענת כאביה בן יוסף: דל גלוטן והתקנה גם מדברת עדיין על נושא של מכיל גלוטן.

דני דנון: מה זאת אומרת המכיל גלוטן?

ענת כאביה בן יוסף: מכיל גלוטן.

ענת כאביה בן יוסף: בסעיף 2 לתקנות הישנות, והוא גם ימשיך להיות תקף עד שהתקנות לאלרגנים, שוב, ציינה פה אורלי לוטן ממכון מחקר של הכנסת שהנושא הזה בכל העולם, אני רוצה להדגיש, גם אנחנו ערכנו את אותה סקירה, בכל העולם אין חקיקה המחייבת לנושא סימון או לא סימון של עלול להכיל גלוטן.

ענת כאביה בן יוסף: ישנם מדריכים וולונטאריים לתעשייה, משרד הבריאות מתכנן גם הוא להוציא מדריך וולונטארי שישמש את התעשייה בניהול נכון של אלרגנים ובמסגרת זאת גם הגלוטן.

ענת כאביה בן יוסף: כל מה שמצאנו, לגבי המדריכים האלה, לגבי גלוטן, נכלל בנושא של אלרגנים.

ענת כאביה בן יוסף: אביגדור גינצברג מהמחלקה לתזונה ידבר קצת על טווח הרגישויות ומי יכול בעצם.

דני דנון: אני מנהל את הישיבה.

דני דנון: מה שאמרת זה דבר נכון ומעניין, קודם כל, חידשת לי בנושא הזה.

דני דנון: וגם רשמנו לפנינו אכן את לוחות הזמנים.

דני דנון: לגבי חקיקה, אני אומר לתעשיינים, אם יש תקנות חדשות שישונו, יותאמו, אתם תצטרכו ליישם אותם.

דני דנון: אתם תוכלו תמיד, כמו שהחשש פה של הצד השני, שאתם תכתבו מכיל גלוטן ותסגרו עניין.

דני דנון: אבל אז כן המחוקק יכול להיות יותר אגרסיבי.

דני דנון: אני רוצה לומר פה משהו על חקיקה אגרסיבית, אנחנו לפעמים, כשזה מגיע לשלב, אנחנו עושים נזקים גם.

דני דנון: היום נושא האלכוהול, אנחנו פה בוועדה שעות דנים בנושא, היום יש חקיקה אגרסיבית בנושא אלכוהול וילדים.

דני דנון: זה רע לכולם, אבל גם פה אני חושב שזה בא בהידברות ובהסכמה, אתם צודקים, יכול להיות שהם יחליטו שהם לא יעשו שום דבר עם זה ויסמנו את הכל במכיל גלוטן.

דני דנון: אבל אז מבחינתנו, אחרי שנעשה תהליך כל-כך ארוך ורציני, יש לנו יכולת לבוא ולומר בחקיקה, התערבות גסה.

דני דנון: אבל טוב שמשרד הבריאות פה מציג עמדה שהיא התקדמות.

דני דנון: אולי היא לא אידיאלית מבחינתכם, אבל היא התקדמות.

דני דנון: אני רוצה לשמוע את התייחסותכם לנושא הזה.

לימור טל פוני: אני כאן היום בשני כובעים, גם כנציגת מכבי, אבל גם כאימא לילד שהוא צליאק והייתי רוצה לומר קודם כל, להתייחס בכלל לנושא של הדיאטה, כדיאטנית.

לימור טל פוני: אחד הדברים שאנשים הרבה פעמים חושבים כשהם שומעים צליאק, זה שאותו ילד לא יכול לאכול לחם או פסטה, ובזה זה נגמר.

לימור טל פוני: ואם אנחנו מסתכלים היום בכל המוצרים שנמצאים ואני כוללת כאן גם את התבלינים והרטבים, הם מוצרים מאוד מאוד בסיסיים שאנחנו צריכים כדי להכין את המזון היום-יומי לילדים האלה, רוב המזונות האלה היום הם מאוד בעייתיים, או כי מוסיפים להם עמילנים שונים, שחלקם הם מהמקור של חיטה, או שכתוב עמילן ולא מצוין מה מקור העמילן ואז שוב, נתקלים בבעיה ובקושי של האם אפשר להכין לאותו ילד את המזון או אי-אפשר להכין מאותו תבלין את המזון, שזו בעיה, אני חושבת שהיא מאוד חשובה.

לימור טל פוני: דבר שני, זה הנושא של כמות הגלוטן.

לימור טל פוני: אני לא מכירה את המינוח דל גלוטן, היום בעולם מה שמקובל זה עד 20ppm שזה אומר שזה רמות של פירורים.

לימור טל פוני: זאת אומרת, כשמגיעים אלי ילדים ומשפחות להדרכה, הם מקבלים הנחיה מאוד מפורשת שהדיאטה צריכה להיות מאוד קפדנית.

לימור טל פוני: זה אומר שגם לא פירור נכנס, ואני רוצה רק לתת דוגמה קטנה של ילד שהיה אצלי במעקב ואנחנו יכולים לעשות בדיקות כדי לראות אם הילד נקי מגלוטן או לא ופתאום חל איזה שינוי והילד היה חשוף לגלוטן, כשלא הבנו מה.

לימור טל פוני: ובסופו של דבר מה שהתברר זה שהאימא פשוט כשחיממה אוכל לילד השני, נגעה בשניצל אחר והיו כמה פירורים ביד ומזה הילד נחשף לגלוטן.

לימור טל פוני: צריך לקחת בחשבון שההשלכות הבריאותיות הן חמורות.

דני דנון: זה לכל הילדים אותו דבר?

לימור טל פוני: אולי פרופ' וילשנסקי יתייחס לזה, אבל ההנחיות היום אומרות שההקפדה בדיאטה צריכה להיות ברמת הפירור.

לימור טל פוני: ולא שהם יכולים לצרוך מוצרים.

לימור טל פוני: ובגלל זה גם ההגדרה של הדיאטה היא דיאטה נטולת גלוטן ולא דלת גלוטן, זאת אומרת זה שני מושגים שהם שונים לחלוטין בתחום התזונה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: בבקשה, פרופ' וילשנסקי.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: אני מנהל גסטרו ילדים בהדסה ואני רואה כמה מהחולים שלי שאבחנתי לפני כמה שנים פה יושבים, אני שמח שהם גדלו, אני לא רואה אותם, למעקב.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: העניין הוא ככה, זאת אומרת שמבחינה רפואית, רק הערה רפואית, זאת אומרת שאנחנו באמת, אני מסכים עם כל מה שכתוב שזה עד 20 חלקי, פר-מיל עד 20 parts per million, אבל המושג הזה דל גלוטן זה פשוט לא נכנס ללקסיקון שלי.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: החולים האלה שיושבים פה, אני לא אתן להם לאכול דל גלוטן, נקודה.

אורי אורבך: אבל יש חולים שכן?

פרופ' מיכאל וילשנסקי: אצלי – לא.

דני דנון: ואם יהיה כתוב עד 20?

פרופ' מיכאל וילשנסקי: אצלי – לא.

דני דנון: אם יהיה כתוב במקום דל גלוטן, יהיה כתוב עד 20.

דני דנון: יש שם אחר שיגביל.

דני דנון: אני רוצה לחדד את השאלה פה, כי יש פה, הגרוע מהטוב מאוד זה המצוין.

אורי אורבך: כמו מהדרין וכשר.

דני דנון: אם יהיה רשום ללא גלוטן ויהיה רשום עד 20, במינוח כזה או אחר, ומכיל גלוטן.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: מבחינה רפואית, ללא גלוטן זה עד 20ppm.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: זה אותו דבר.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: זה ללא גלוטן.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: עד 20ppm.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: זה בסדר.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: מעל 20ppm, זה עם גלוטן.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: נקודה.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: ואני לא אתן להם לאכול את זה.

לימור טל פוני: שזה אומר שהם חשופים יותר לממאירויות במעי, וצריך לקחת את זה בחשבון.

לימור טל פוני: זאת אומרת שאני, כאימא, לא אתן לילד שלי.

רינה מינץ: הבת שלי לא תוכל להרות.

דני דנון: יכול להיות מתוך אלפי, 2700 הילדים שסובלים מהמחלה, יש אחוז מסוים שאם יהיה מינוח כזה של עד 20ppm, יוכל כן לקנות את המוצרים?

פרופ' מיכאל וילשנסקי: אני אספרלכם סיפור.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: אפשר לעשות מה שרוצים.

דני דנון: לא לא, אני רוצה תשובה לשאלה.

דני דנון: רוצים לדעת.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: מעל 20 אנחנו לא יודעים.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: אני יושב בישיבות עם גסטרו מבוגרים, ומאבחנים סרטנים נוראיים בגיל 60, 70, ופתאום מגלים שהיה להם צליאק והם כאילו שומרים על דיאטה, ככה.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: זה לא, פשוט לא מקובל.

פרופ' מיכאל וילשנסקי: אצלנו היום ברפואת ילדים, בגסטרו ילדים, זה עד 20ppm וזהו זה.

דני דנון: אז בעצם אין פה סתירה בין מה שאתה אומר.

קריאה: דל גלוטן זה לא רלוונטי.

דני דנון: אם אתם רוצים שאני אהיה המתורגמן, אני אעשה זאת.

דני דנון: יש פה הצעה של משרד הבריאות, על-מנת להקל על חלק, לא על כולם, מהאוכלוסייה, יש הצעה להכניס מינוח שיקל על התעשיינים להגדיל את סל המוצרים.

דני דנון: וההצעה הזאת אומרת שיהיה סימון נוסף שיהיה רשום בו עד 20ppm במינוח כזה או אחר.

רקפת שפר: זה מוסכם על כולם.

רקפת שפר: זה מוסכם על כולם.

דני דנון: זה מקובל?

רקפת שפר: אבל זה מזמן מוסכם.

רקפת שפר: אבל הם דיברו פה על עוד מדרג של בין 20 ל- 100, שמבחינתנו, אנחנו חונכנו שאין דבר כזה, ויתרה מזאת, אם יצרן לא יכתוב מה המקסימום, מה איכפת לי מה המדרג, אם הוא עדיין יכול לכתוב עלול.

רקפת שפר: אבל מה עוזר לנו המדרג?

רקפת שפר: הוא לא עוזר לאף אחד, הוא רק מקשה.

רקפת שפר: לא צריך, צריך שתי דרגות – עד 20 וזהו.

דני דנון: משרד הבריאות, למה יש את המדרג הנוסף הזה?

קריאה: המדרג הנוסף לא מתייחס לאוכלוסייה שלנו.

ענת כאביה בן יוסף: שני דברים.

ענת כאביה בן יוסף: אני קודם אציין שקודם כל גם בקודקס אלמנטריוס יש את המדרג הזה וגם באירופה יש את המדרג.

ענת כאביה בן יוסף: כלומר, בחקיקות אחרות כן משתמשים במדרג הזה, מאחר ויש טווח רגישויות ותכף אביגדור יסביר קצת את התחום התזונתי יותר.

ענת כאביה בן יוסף: זה דבר שכן קיים בחקיקה.

ענת כאביה בן יוסף: להבהיר פה לכולם.

ענת כאביה בן יוסף: לגבי המדרג הזה, אנחנו הבנו שיש טווח רגישויות.

אביגדור גינצבורג: מדובר לא רק בטווח רגישויות אלא הקודקס אלמנטריוס בוועדות שישבו שם עשו סקירת ספרות, גם אנחנו ראינו את סקירת הספרות הזאת.

אביגדור גינצבורג: אבל מה שראינו זה שיש ויכוח, יש עדיין ויכוח מאוד גדול לגבי הטווח הזה של בין 20 ל- 100 ppm כי יש לפעמים מוצרים שלא צורכים אותם באופן ישיר, אלא משתמשים בהם לפעמים בתעשייה לצורך נניח עמילן בכמות מאוד קטנה, כמייצב, למשל, והוא מכיל נניח בין 20 ל- 100 ppm אבל הסך צריכה של הגלוטן מהמזון שנצרך מהתוצר הסופי היא מאוד מאוד קטנה ולכן עדיין כשפציינט יצרוך את המוצר הסופי שהכיל רכיב, שהכיל בין 20 ל- 100, עדיין לא ייגרם לו כל-כך נזק או לא יודעים בכלל אם וכאשר ייגרם לו נזק.

אביגדור גינצבורג: ולכן ועדות המומחים שישבו בקודקס, דנו בעניין הזה והיו המון שאלות כי יש הרבה מאוד מוצרים שמיוצרים בעולם עם טווח כזה שניתן עדיין להשתמש בהם בלי שייגרם לפציינט נזק.

אביגדור גינצבורג: מה שחשוב, בסופו של דבר, זה לא רק הריכוז של הגלוטן, אלא כמה צורכים ממנו בפועל, Total.

אביגדור גינצבורג: ולכן גם אישור את העניין הזה, כך שאין עדיין קונצנזוס לגבי הנושא הזה.

דני דנון: חשוב גם שאם יש הערות שתעבירו למרות שהמינוח עצמו לא צריך להיות, להיקרא דל גלוטן שיכול לבלבל אלא מינוח אחר.

דני דנון: אני רוצה לשאול את התעשיינים, בהנחה שישונו התקנות בתוך מספר חודשים, מה הבשורה שלכם יש לנו מבחינת הילדים?

יוסף יצחק: אני שייך לאסם.

יוסף יצחק: אנחנו מברכים קודם כל, כמו שאמר צבי, אנחנו באמת מברכים את הטיפול בדבר הזה.

יוסף יצחק: אני מכיר את זה באופן אישי, מהמשפחה.

יוסף יצחק: אין ספק שזו בעיה קשה ואין ספק שצריך לתת לזה פיתרון.

יוסף יצחק: אנחנו היום באסם, אני רק חייב להגיד כמה מילים, הראיתי את זה ליושב-ראש הוועדה.

יוסף יצחק: יש רשימה של מוצרים, רשימה מאוד גדולה של מוצרים, שהם למעשה לא מכילים גלוטן והם רשימה שילדים יכולים לצרוך אותה, בתוך אותה רשימה נמצאים רוב החטיפים שאנחנו מייצרים כמו במבה כמו פופקו.

רקפת שפר: ייאמר לזכותכם שזה נכון.

יוסי יצחק: נכון.

יוסי יצחק: יש רשימה.

דני דנון: היום אתם אוכלים את הדברים שלו?

רקפת שפר: בעיקר אסם.

דני דנון: המסומנים?

רינה מינץ: את חלקם אנחנו יכולים לקנות רק בחו"ל.

רינה מינץ: אני אישית קונה לבת שלי באופן קבוע במסגרת נסיעות עסקים, מוצרים בידיעה שהם מיוצרים על-ידי המפעל של אסם ביקנעם, והבת שלי, בארץ לא ניתן לרכוש לה אותם.

יוסי יצחק: היום יש רשימה מאוד גדולה של מוצרים, שאנחנו יכולים להוסיף להיצע שלנו, והתקנות האלה ייתנו לנו את היכולת הברורה להגדיל באופן משמעותי את הרשימה הזאת, באופן משמעותי.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא פס ייצור נפרד, זה אותו פס ייצור?

יוסי יצחק: זה אותו פס-ייצור.

אורלי לוי אבקסיס: למשל, הבמבה שאני נותנת לאחד הילדים שלי, זה אותה במבה.

יוסי יצחק: היום, אנחנו באסם, לא שמים סימן מזהיר.

יוסי יצחק: יכול להיות שאולי אנחנו לוקחים איזה שהוא סיכון ויודעים פה ההורים, באסם אנחנו לא שמים.

יוסי יצחק: אנחנו לא שמים את הסימנים המזהירים, למרות זאת, אנחנו כביכול לוקחים איזה שהוא סיכון עלינו.

יוסי יצחק: אם התקנות האלה יעברו, זה יאפשר לנו לתת מענה טוב יותר, שלם יותר.

דני דנון: רינה, כשאת נוסעת לחו"ל, איזה מוצרים את קונה?

רינה מינץ: אני קונה מקלוני גריסיני, אני קונה פתיבר של אסם.

דני דנון: אני רוצה להתעמק בפתיבר של אסם.

דני דנון: הוא מיוצר בארץ ביקנעם?

רינה מינץ: ביקנעם.

יוסי יצחק: אנחנו משווקים אותו.

דני דנון: שנייה, את קונה אותו שם, בעלות, אני מניח שיותר יקרה.

רינה מינץ: גם בחו"ל המוצרים יקרים, בואו לא נתייפה, גם בחו"ל מוצרי המזון ללא גלוטן יקרים.

רינה מינץ: אבל אם אני נמצאת באירופה, בכל סופר אני יכולה לקנות לבת שלי אוכל ללא גלוטן.

רינה מינץ: בארץ – לא.

דני דנון: הם לא משווקים את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם לא משווקים את זה בארץ או שמשווקים רק לא שמים את הפתק?

יוסי יצחק: לא משווקים בארץ.

רינה מינץ: את מערבת שני נושאים.

רינה מינץ: את מערבת את הבמבה שהיא קיימת על המדפים, לבין מוצרים מיוחדים שמייצרים במפעל ביקנעם.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי למוצרים שאין בארץ.

אורלי לוי אבקסיס: זו בדיוק השאלה שלי.

דני דנון: אין אותם בארץ בגלל תנאי שוק או בגלל העניין של הסימון?

יוסי יצחק: אל"ף, תנאי שוק.

יוסי יצחק: אל"ף, תנאי שוק.

דני דנון: זאת אומרת שהסימון יכול לא לפתור את זה.

יוסי יצחק: יש לנו לקוחות, תראה, לנו יש כמה מוצרים שאנחנו מייצרים במיוחד ללא גלוטן, בייגלה ללא גלוטן, לחמית ללא גלוטן, מנה חמה ללא גלוטן.

יוסי יצחק: אבל המוצרים, ישנם מוצרים שאנחנו מייצרים כ- Private label עבור יצרנים בחו"ל.

יוסי יצחק: אנחנו מייצרים אותם, זה מוצרים שמבחינת תנאי שוק, אנחנו לא יכולים למכור אותם בארץ בגלל מחירם, בגלל הכמות הקטנה שלהם.

יוסי יצחק: מדובר ביצרן שהזמין באופן ספציפי, קנה מאתנו קבוצה מסוימת של מוצרים ושילם על עלות ייצור מאוד מאוד יקרה.

דני דנון: מה יקרה אבל אחרי שישתנה הסימון, האם אותו פתיבר יגיע למדף בראשון לציון?

יוסי יצחק: זה נושא אחר, לגבי אותו פתיבר יש נושא אחר.

יוסי יצחק: ישנם מוצרים אחרים שהם לאו דווקא אותו פתיבר, אבל מוצרים אחרים שאנחנו יכולים להוסיף ולהגדיל את ההיצע, בלי לעשות כלום.

אורלי לוי אבקסיס: הם פשוט לא מסומנים.

יוסי יצחק: הם פשוט לא מסומנים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לקחת את זה צעד אחד יותר קדימה.

אורלי לוי אבקסיס: האם זה לא שירות שאולי כדאי ואתה יודע, זה מבחינת לבוא לקראת הלקוח, כמו למשל באגד למשל, שיש קווים שהם לא מסחריים, אין מה לעשות, אבל זה שירות וזה מתאזן איפה שהוא.

אורלי לוי אבקסיס: האם זה לא משהו שאולי כדאי וראוי ואולי גם נצדיע לכם אם תעשו את זה?

יוסי יצחק: אל"ף, מסכים לחלוטין ומה שעושה, ידידי משטראוס עושה את זה היום בעצמו, ואנחנו עושים את זה.

יוסי יצחק: אנחנו בעצמנו מוציאים את הנושא של הבייגלה והלחמית שלנו.

יוסי יצחק: זה לא משיקולי רווח.

יוסי יצחק: זה די ברור.

יוסי יצחק: זה לא משיקולי רווח.

יוסי יצחק: אין פה שום דבר כזה.

יוסי יצחק: זה משהו שאיזה שהוא בקשה של עמותת הצליאק וזה מה שמחזיק את העסק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: להחזיר לחברה.

יוסי יצחק: לחלוטין, אין פה שאלה.

יוסי יצחק: כעיקרון, נעשית איזה שהיא עבודת בחינה אצלנו, להרחיב את הפורטפוליו.

יוסי יצחק: אנחנו עושים את זה, אבל זה לא משהו שהוא כרגע, ברגע שיש תוצאות מברכים על תוצאות לא על מאמצים.

דני דנון: איפה אנחנו נמצאים, בעולם, ילדים חולי צליאק לעומת ילדים באירופה או בארצות-הברית?

רקפת שפר: מבחינת שיעור החולים?

דני דנון: לא, מבחינת מגוון המוצרים.

רינה מינץ: אפילו לא 30% ממה שיש באירופה.

דני דנון: ובמדינות בסדר גודל של ישראל.

רקפת שפר: אין להם שוקולד.

דני דנון: אי-אפשר להשוות אותנו לארצות-הברית, מבחינת השוק, גם.

רקפת שפר: לילדים בישראל אין שוקולד בלי גלוטן, חוץ מכרמית, שאפשר למצוא לא בסופרים, בגלל דברים שלא רלוונטיים לעכשיו.

רקפת שפר: אין לנו שוקולד, אני לא חושבת שיש מדינה בעולם שאין לה שוקולד.

רקפת שפר: אני קונה שוקולד מיובא, שמביאים אותו של לינדט או של מיפריי של שווייץ, אין לנו שוקולד.

רקפת שפר: באמת, זה כבר לא קשור למוצר מיוחד, וזה לא קשור לבאגט.

רקפת שפר: סליחה שאני התפרצתי, אבל זה, אנחנו, מצבנו לא טוב בגלל סימון היתר שאני לא יודעת על מי הוא נועד לגונן.

אהוד מלמד: אני סמנכ"ל לאיכות של עלית שטראוס.

אהוד מלמד: אני רוצה להגיד שאנחנו, עקב פסיקה שהיתה, לא פסיקה אלא פשרה, שהגענו בעקבות תביעה, התחלנו, אנחנו כבר שנה מייצרים גם שוקולד, גם מריר וגם חלב, גם מקופלת, מגדים, כי בתקופה שאנחנו מנקים את הקווים למגדים, אז אנחנו יכולים לעשות.

גלי מינץ: זה לא כל השנה.

אהוד מלמד: שלוש פעמים בשנה.

גלי מינץ: אתה חושב שאנחנו נקנה בכמות וזה יספיק לנו לכל השנה.

גלי מינץ: אנחנו רוצים כמו ילד רגיל ללכת לסופר ולקנות מה שאנחנו רוצים.

אהוד מלמד: את צודקת במאה אחוז.

אהוד מלמד: הבעיה היא שהיום אני לא מייצר כל השנה מגדים.

אהוד מלמד: ואני לא יכול לייצר, כי מה שקורה, אני רוצה להסביר שנייה, בסדר?

אהוד מלמד: אני אסביר רק שנייה.

אהוד מלמד: במפעל שלנו צריך להבין, זה מפעל שהוא גם מאפה, גם מאפה וגם שוקולד, שהקווים מתערבבים זה בזה.

אהוד מלמד: כך הוא נבנה, במקור.

אהוד מלמד: דרך אגב, יש שני המוצרים – שוקולד עם שברי עוגיות, שזה מוצרים משולבים.

אהוד מלמד: כדי שאנחנו, ופה אני מאוד שמח שעלה גם מהדיאטנית וגם מהפרופסור, כמה החשיבות בדיוק ובאמינות שלנו כסימון.

אהוד מלמד: אנחנו לא יכולים להגיד – אנחנו מנקים קצת את הקווים, ומייצרים.

אהוד מלמד: אנחנו צריכים לפנות את כל הקווים שמייצרים באותו יום מאפה, אנחנו צריכים לנקות את כל הקווים עצמם, ניקיון כמו כשרות מיוחדת.

אורלי לוי אבקסיס: לקראת הפסח.

אהוד מלמד: לפסח, נכון.

אהוד מלמד: אז לכן אנחנו התחייבנו בפשרה, ופה הבשורה שלי שאנחנו גם נמשיך הלאה, בלי קשר לפשרה, לייצר גם את המוצרים לפסח, מה שהתחייבנו, וגם את המוצרים שלוש פעמים בשנה לפחות של המגדים.

אהוד מלמד: מגדים זה שוקולד.

אורלי לוי אבקסיס: זה הכשרות המחמירה.

רינה מינץ: הבעיה היא שאם אתה מגיע לעיר כמו ראשון, אני יכולה לתת לדוגמה, כי אני כן עשיתי סקר, כיושבת-ראש העמותה.

רינה מינץ: חנות אחת החזיקה את זה.

רינה מינץ: כשילד הולך למסיבה, אני אימא כמו כל האימהות, במקרה אין לי שוקולד ובמסיבה מגישים שוקולד.

רינה מינץ: אני רוצה לגשת לסופר השכונתי, לסופר בשכונה ליד ולקנות, למעט רשת אחת שיש לה הכשר של בד"צ, זה לא קיים ברשתות.

רינה מינץ: אז מה זה עוזר אם כל העיר צריכה להגיע לחנות אחת, שאולי יש לה שני ארגזים.

רינה מינץ: זה לא נגיש.

אהוד מלמד: קודם כל, לשאלה שלך, אין לי את התשובה עכשיו.

אהוד מלמד: אני מבטיח לך לבדוק ולחזור אלייך בנושא הזה ואם אפשר לעשות משהו ואנחנו נעשה.

אהוד מלמד: אבל מה שאני רוצה להגיד, שהיום אנחנו מייצרים.

דני דנון: אתם מבחינת הרחבת סל המוצרים, אחרי שינוי התקנות, זה ירחיב את הסל שלכם?

אהוד מלמד: אני אומר שקודם כל התקנות האלה, חובה שהם ישתנו, כי יש שם בעיות שלא דיברנו עליהם פה, שממש מקבעות את היצרנים.

אהוד מלמד: אני אבל רוצה להגיד שהחברה שלנו, כעיקרון, הגישה שלנו שמה שאנחנו לא מסוגלים לסמן באחריות, אנחנו לא נסמן כי אנחנו פשוט עלולים לפגוע בילדים.

אהוד מלמד: אני לא מדבר על התביעות הייצוגיות שכמובן זה שיקול מסחרי ולגיטימי.

אהוד מלמד: אני מדבר על זה שאנחנו חייבים לוודא.

אהוד מלמד: זה אומר שאנחנו, לצורך העניין, עושים על כל מוצר שאנחנו מייצרים באותו פרק זמן של מגדים, כ- 20 בדיקות שכל בדיקה עולה 600 שקל ועוד על הקו עצמו, בדיקות של כל קיט עולה לנו 1,300 שקל, חוץ מזה הניקיונות, חוץ מזה עצירת הקווים וחוץ מזה מוצרים שאנחנו זורקים כתוצאה, באותו יום.

אהוד מלמד: למרות הכל, המחויבות שלנו זה להמשיך לעשות בלי קשר לפסיקה.

אהוד מלמד: תיגמר הפסיקה שנה הזאת, סוף השנה.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק חולי צליאק לוקחים את זה, אני רוצה להגיד לך שגם אנחנו קונים מגדים, הרי זה משהו שיכול להיות לכלל האוכלוסייה.

אורלי לוי אבקסיס: אז הם גם ירוויחו וזה לא חסר, זה נהנה וזה לא חסר.

אורלי לוי אבקסיס: זה עניין שגם כן, אם ההרכב לא משתנה.

אהוד מלמד: אנחנו רק לא מייצרים כל השנה.

אהוד מלמד: אנחנו לא מייצרים כל השנה מגדים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אולי כדאי להפעיל פס ייצור לאורך כל השנה, מאחר שהוא גם לא יפגע בציבור הצליאק וגם לא ייפגע בנו, שאנחנו רוכשים את זה באופן רגיל, אם אנחנו למשל לא לוקחים את הפס של התוספת של העוגיות בפנים, אלא את השוקולד נטו.

אהוד מלמד: אני מסכים אתך לגמרי, רק צריך לבחון שהפס הזה מסחרי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לא מכוונים אותו רק אליהם.

אורלי לוי אבקסיס: הם פשוט נהנים כפועל יוצא.

אהוד מלמד: אני אסביר לך.

אהוד מלמד: היום במפעל שלנו, הכשרות היא לא כשרות מגדים.

אהוד מלמד: כאשר אנחנו עושים מגדים, עוצרים את כל המפעל, מפנים את כל החומרי גלם, את כל האריזות ומייצרים עם הכשרות של מגדים.

אהוד מלמד: זה הסיטואציה היום.

אהוד מלמד: אם הסיטואציה בעתיד תהיה שכל המפעל שלנו יוכשר למגדים.

דני דנון: מה הקשר?

אהוד מלמד: כי אנחנו מנקים את המפעל לקראת הפסח, לקראת המגדים, וגם לקראת הפסח, לא סתם התבלבלתי, ואז אנחנו עושים את הבדיקות.

אהוד מלמד: ביום-יום אנחנו מייצרים על אותו קו שוקולד עם עוגיות.

אהוד מלמד: אנחנו לא יכולים, גם אם היינו רוצים.

אילן גילאון: זה אומר שמה שאתה מייצר לחו"ל, אתה לא יכול לשווק פה?

אהוד מלמד: אני לא מייצר לחו"ל.

אהוד מלמד: אנחנו לא מייצרים גלוטאנו.

קריאה: למה הפסקתם?

קריאה: כלכלית?

אהוד מלמד: מאותה סיבה, לא, להפך, אנחנו הרווחנו כסף על זה.

אהוד מלמד: אנחנו זיהינו שאנחנו לא מסוגלים במפעל, בשגרת היום-יום שלו, לייצר באחריות מלאה, ללא גלוטן ולכן הפסקנו ועשינו את זה, ואנחנו עושים את זה בצורה הכי אחראית.

אהוד מלמד: כל דבר שאנחנו נוכל להרחיב – נרחיב.

דני דנון: מבחינה כלכלית, אין כדאיות לפתוח קווים נקודתיים לחו"ל ולארץ?

דני דנון: מבחינת שוק?

דני דנון: עשיתם בדיקות כאלו?

אהוד מלמד: מבחינה כלכלית, עשינו בדיקות, התשובה היתה שאין כדאיות.

אהוד מלמד: אבל אני רוצה להגיד משהו שהתברר.

אהוד מלמד: אנחנו חברת שטראוס עלית.

אהוד מלמד: רוב המוצרים שלנו, אני אתקן פה את רקפת ידידתי, רוב המוצרים שלנו אינם מסומנים לא עשוי להכיל, לא, זה כל מוצרי המחלבה כמעט, זה כל מוצרי יטבתה, זה הדבש והשמן זית.

רקפת שפר: גלידות-?

אהוד מלמד: הגלידות זה חברה חיצונית, של משפחת שטראוס, אבל לא החברה שאני מייצג.

אהוד מלמד: אבל גם הגלידות, נכון.

אהוד מלמד: הם לא מסומנים, לא בעלול להכיל ולא במכיל גלוטן ולכן אין איתם שום בעיה.

אהוד מלמד: הסוגיה הגדולה, זה עובדות, הסוגיה הגדולה זה הצביעה של הממתקים והחטיפים.

אורלי לוי אבקסיס: זה מאוד משמעותי לילדים.

רקפת שפר: מאוד.

אהוד מלמד: במפעל החטיפים, יש מפעל של האגוזים המצופים בקמח.

אורלי לוי אבקסיס: זה אותו פס יצור?

אהוד מלמד: זה פס ייצור על-יד.

אהוד מלמד: גם בסקירה פה נאמר שיש הבדלה במדינות רבות על חומרי גלם שהם חומרים אבקתיים.

אהוד מלמד: למשל, במחלבה שלנו, למרות שיש כמה מוצרים שהם מוצרים עם גלוטן, אבל הם מופרדים ויש תהליכים של ניקיון בתוך הצנרת, אז אין לנו בעיה, אנחנו יודעים בוודאות.

אהוד מלמד: אבל כשעובדים עם קו ייצור אחד, יש אבק של הקמח, על-יד קו ייצור שני, אנחנו לא יכולים להתחייב.

אהוד מלמד: אנחנו פשוט מודדים את זה.

דוד אנג'ל: אני אתן דוגמה, אתה נציג של עלית.

דוד אנג'ל: פסק זמן זה מוצר, הבן שלי מאוד אוהב את זה.

דוד אנג'ל: בפסח אני לא חושב שהוא נופל בטעמו מפסק זמן מכל השנה.

דוד אנג'ל: אם אפשר לייצר את זה בפסח, למה לא לייצר את זה כל השנה?

דוד אנג'ל: אז תעשה את זה על בסיס תירס ולא על בסיס ופל.

דוד אנג'ל: עוד פעם אני אומר, זה מוצר באיכות, הוא לא נופל בטעמו.

דוד אנג'ל: למה לא לפתוח את זה כל השנה?

אהוד מלמד: מכיוון שזה, זה לא אותו מוצר בדיוק.

דני דנון: עם המוצר של פסח אין לכם בעיה, נכון?

דני דנון: עם פסק-זמן של פסח.

קריאה: פסח זה חג הצליאק.

אהוד מלמד: חוץ מהפסח, אנחנו מייצרים עוד לפחות שלוש פעמים בשנה את המוצרים שאמרתי – שוקולד מריר, שוקולד חלב ומקופלת.

אהוד מלמד: למגדים.

אהוד מלמד: בשאלת התפוצה אני אברר את זה ואני אחזור.

דני דנון: על מוצרי פסח, מה אורך המדף שלהם?

אהוד מלמד: זה תלוי ומשתנה, זה מספר חודשים.

רונית גטניו: אנחנו קונים בפסח ומקפיאים לחודשים ארוכים.

דני דנון: השאלה אם אתם יכולים להקדים קצת את השיווק ואת הייצור ולתת פה עוד אורך נשימה של מוצרים שאתם ממילא מייצרים אותם.

אהוד מלמד: מבחינה כמותית אנחנו מייצרים עשרות טונות בכל מוצר, מבחינה כמותית, לא צריכה להיות בעיה.

אהוד מלמד: כנראה הבעיה היא בתפוצה.

דני דנון: בחיי המדף.

אהוד מלמד: לא, חיי מדף אין בעיה, זה מספר חודשים.

אורלי לוי אבקסיס: יש כמה תחנות במהלך השנה של שלוש פעמים.

אהוד מלמד: של מגדים.

אהוד מלמד: של השוקולד.

דני דנון: נאמרה פה אמירה מעניינת, שהמוצרים האלו מתכלים מהר מהמדפים.

דני דנון: אתם מוכרים את כל מה שאתם מייצרים לפסח?

אהוד מלמד: אין לי את הנתון הזה עכשיו ביד, אני לא רוצה סתם לומר.

יוסי יצחק: כשלנו נשארים עודפים, אנחנו פונים לעמותת הצליאק, זה מה שעשינו בשנים הקודמות, ומציעים להם לרכוש את זה בהנחות.

רקפת שפר: יש פה שתי גישות שונות של שני יצרנים שמאוד מעורבים.

רקפת שפר: אחד זה אסם, אחד זאת שטראוס.

רקפת שפר: אם אתה רואה אדם מבוגר הולך היום עם חטיף של אסם, מן הסתם יש לו צליאק.

רקפת שפר: רוב חולי הצליאק, גם בגיל 60, הולכים עם במבה, כי זה החטיף שמותר לנו.

רקפת שפר: אחד הדברים שאני לא מסוגלת להבין, זה איך אנחנו יכולים לאכול את החטיפים של אסם ולא יכולים לאכול חטיפים של שטראוס, הבן שלי באופן אישי מאוד מתגעגע לתפוצ'יפס, אבל לא נהפוך את הדיון לדיון על פסק-זמן או תפוצ'יפס.

רקפת שפר: אני כן חושבת שאסם אבל, אתה אמרת פה משהו שאני, הוא מאוד מהותי לנו כי אני לא חושבת שצריך להפוך את הדיון לרמת הפרט.

רקפת שפר: אתה אמרת בעניין שיש לך מפעל שמייצר כ- Private label לחו"ל.

רקפת שפר: אנחנו את הבעיה הזאת כבר פתרנו לפני שנתיים, בשיחה עם מנכ"ל אסם, עם גזי קפלן.

רקפת שפר: אנחנו יצרנו קשר עם מי שקונה מכם בחו"ל, ביקשנו שבארץ ימכרו מעשר, אחוז מסוים, לא נקרא לזה מעשר, לא נשתמש במונחים של עניי עירך קודמים, ושאת הקופון הוא יגזור, אבל שזה יימכר ישר מאסם לארץ.

רקפת שפר: הוא הסכים.

רקפת שפר: ומאז אנחנו תקועים.

רקפת שפר: וזה לא יכול להיות.

יוסי יצחק: אני חושב שזה פיתרון אדיר, יש רק בעיה.

רקפת שפר: אבל הוסכם כבר לפני שנתיים וחצי וזה לא פה.

יוסי יצחק: זה הוסכם בינינו אבל הרשויות.

רקפת שפר: לכן אנחנו צריכים את חברי הכנסת אורבך וגילאון, לחוק.

יוסי יצחק: יש לנו בעיה היום למכור מוצר שהוא מיועד לחו"ל, בארץ.

יוסי יצחק: זה התקנות.

אורלי לוי אבקסיס: תסבירו לנו מה צריך ואולי אנחנו נוכל להעביר את הנושא הזה.

רקפת שפר: יוסי, זאת תשובה לדעתי מתחמקת.

רקפת שפר: כי כמו שאתה יכול לכתוב על המוצר, כמו שעושה שטראוס, בהסכמה ובהבנתנו, שכותבת על המוצר מכיל עד 20ppm גלוטן, ואז אנחנו יודעים שהוא בסדר, הם לא כותבים ללא, הם כותבים מכיל עד 20, תכתוב על הביסקוויטים, תכתוב על המנה חמה, אתה יודע מה זה שאין מנה חמה?

רקפת שפר: תכתוב מכיל,

יוסי יצחק: רקפת, רק רגע.

יוסי יצחק: אני רוצה רק להשיב.

יוסי יצחק: רק להשיב.

יוסי יצחק: אני חושב שזו יוזמה טובה.

יוסי יצחק: זה מה שדיברתי עם יושב-ראש הוועדה קודם לכן.

יוסי יצחק: אני חושב שזה יוזמה אדירה ואנחנו באמת נשמח שהדבר הזה יצא.

יוסי יצחק: אנחנו צריכים עזרה של הוועדה, של הכנסת, על-מנת להתיר לנו למכור מוצרים שאנחנו מייצאים בארץ ללא שינוי האריזה.

יוסי יצחק: אותם מוצרים.

דני דנון: לפי דעתי, יש לכם גם לוביסטים מאוד מוכשרים ואתם יודעים לקדם דברים כשאתם רוצים.

דני דנון: אם הייתם באים ואומרים – אנחנו רוצים עכשיו את הנושא הזה, אפשר היה לעשות את המהלך הזה, כדי לקבל את האישור הזה.

יוסי יצחק: זה משהו שאנחנו כרגע נמצאים בפעולה.

דני דנון: לפני שנתיים כבר הבטחתם, אז לא ראיתי שדפקתם על הדלתות של משרד הבריאות או התמ"ת, בנושא הזה.

דני דנון: משרד הבריאות בנושא הזה, כן.

משה ברכה: במקרה אני פיקחתי באסם בשדרות שהוא תחת הפיקוח שלנו ואני פיקחתי ישירות על המפעל הזה.

משה ברכה: יש להם בתוך המפעל, היה להם GMP, יש להם בתוך המפעל אגף שאורז קמח, קמח חיטה.

משה ברכה: האגף הזה שמור, הם מייצרים את הצ'יפס, מייצרים הרבה מוצרים שהם ללא רכיבים של קמחים למיניהם, של דגנים, ומה שמפריע להם זה הרמות, זה מה שקיבלתי תשובה מהמנהלים שם, הרמה.

משה ברכה: עד עכשיו התקנה היתה דרישה של אפס מוחלט.

משה ברכה: הם מחכים לשינוי התקנה ואז הם יוכלו להיכנס גם למגוון המוצרים שמייצרים בשדרות.

דני דנון: אתם צריכים גם לפעול, יכול להיות שיש בעיות עם התמ"ת, של הסימון מוצרים באריזות וכל זה, אל תחכו עד שינוי התקנה, תתחילו כבר עכשיו.

דני דנון: הוועדה תסייע.

משה ברכה: זה יותר זמן מאשר מה שיהיה פה.

דני דנון: אתם צריכים להתחיל כבר עכשיו בקטע שמול התמ"ת ואנחנו יכולים לסייע בנושא הזה.

דני דנון: אני רוצה להתקדם לעוד כמה נושאים.

רונית גטניו: יש פה ילד שרוצה לדבר, ניתן לו שתי שניות?

דני דנון: בהחלט.

דני דנון: זו ועדה לזכויות הילד, פה לילדים יש עדיפות.

אלדר גטניו: אין לנו ביסלי.

דני דנון: בפסח אתה אוכל ביסלי?

רונית גטניו: אני חושבת שמעבר לכל הדיונים שרקפת ורינה מנהלות לאורך שנים, והרבה הרבה נעשה מאחורי הקלעים, אני חושבת שמטרת הישיבה פה היא להסתכל ללבן בעיניים של הילדים ולהבין דרך העיניים שלהם באמת באמת את הקושי, לא רק לשמוע כן אנחנו עושים, כן קיים, כן יש רשימת חטיפים.

רונית גטניו: הכל נכון, יש רשימת חטיפים ואנחנו מודים על הקיים.

רונית גטניו: יש מגוון קטן, גם על זה אנחנו מודים.

רונית גטניו: אבל המטרה שלנו להבין עד כמה הקושי, דרך העיניים של הילדים, הוא מאוד גדול.

רונית גטניו: כשהם רוצים ללכת לפיצוציה ולא יכולים לקנות כמעט כלום.

רונית גטניו: כשחבר מביא ביסלי ומחלק בכיתה, וזה קורה המון כי זה החטיף, אני מודה, הכי פופולארי של ילדים.

רונית גטניו: הכי פופולארי של ילדים.

רונית גטניו: הוא לא יכול לגעת, וזה לא מדובר במינונים, לא בביס ולא בחצי ביס וגם לא בליקוק.

רונית גטניו: הוא לא יכול.

רונית גטניו: באים למסיבת יום הולדת, יש ביסלי שמונח בתוך קערה של במבה, אז גם הבמבה אי-אפשר לגעת.

רונית גטניו: פה הרגישות, פה הקושי.

רונית גטניו: ואתם צריכים להבין את זה דרך העיניים של הילדים שלנו שמתמודדים עם זה כל יום, בלמשוך את המרפקים ולהגיד – אני לא יכול.

רונית גטניו: אני מת לאכול את זה ואני לא יכול.

רונית גטניו: כמה פעמים גם גדולים, נכנסים למזנונים, אני לא יכול לאכול כלום.

רונית גטניו: ואם אתה לא יוצא מהבית עם שקית עם חטיף כזה, חטיף כזה, חטיף כזה, ועוד ממתק, אז אתה פשוט נחשף לקושי וזה מעבר לעובדה שכל הילדים פה עם אופי מאוד מאוד חזק והם לא עושים פרצופים, אבל זה מאוד מאוד קשה לשבת בקבוצה של ילדים ופשוט לסגור את השיניים למלתעות.

רונית גטניו: ואנחנו כאן מבקשים, ההורים בשם הילדים והילדים בשם עצמם בדרכם, אנחנו מבקשים: תעשו מאמץ אמיתי לקדם את מבחר החטיפים שיש.

רונית גטניו: אנחנו גם ככה לא מדברים על אוכל מבושל, שאת הכל אנחנו צריכים להכין בבית.

רונית גטניו: אין שום אוכל מבושל שאני יכולה ללכת לסופר ולקנות, לא שניצל קפוא ולא פיצה.

דני דנון: יותר טוב, דרך אגב, עדיף שכך.

רונית גטניו: OK, בסדר גמור.

רונית גטניו: גם זה יש קושי.

רונית גטניו: אנחנו לא מדברים דרך העיניים של האימהות שכל היום מבשלות כי אי-אפשר לקנות כלום בחוץ.

רונית גטניו: אנחנו מדברים דרך הילדים שרוצים ללכת לסופר ולהוריד שלושה חטיפים בלי להסתכל על השורות הקטנות ולהגיד – וואלה, איזה כיף.

רונית גטניו: כי לפעמים גם מצ'יפס, גם אם הוא נורא נורא טעים, נחנקים.

רונית גטניו: ולפעמים רואים ביסלי שאי-אפשר לאכול, מתבאסים מאוד.

רונית גטניו: ודרך זה אתם צריכים להבין את השיקולים שלכם, שבפסח תייצרו ביסלי עם איזה שהוא תחליף של קמח מצות ולא ביסלי כשר, יש אפשרות לייצר את זה, מייצרים את זה בפסח.

רונית גטניו: לא בשנה האחרונה.

רונית גטניו: לפני שנתיים היה.

רונית גטניו: אנחנו בפסח, אין פה משפחה אחת שתגיד לך אחרת, נערכים עם ארון מיוחד לקניה מטורפת, כמות חסרת תקדים של אבקות מרק ללא גלוטן, של כל החטיפים שאפשר ועדיין זה מספיק לשבעה חודשים, אם אנחנו ממש עוצמים עיניים ולא מסתכלים על טעם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הוא אומר שיש כמה תחנות שבהם מייצרים.

רונית גטניו: אנחנו מדברים על פסח.

רונית גטניו: פסח זה הזמן שאנחנו קונים עשרות אריזות, עשרות אריזות ועדיין הקושי הוא בעובדה שביום-יום אי-אפשר להיכנס ולקנות.

רונית גטניו: עוד מילה אחת, שחשוב שתבינו דרך העיניים של הילדים, גם אם הם לא הביאו את זה לידי ביטוי.

רונית גטניו: אתה יכול לאכול שוקולד, קובייה, ואתה יכול גם לאכול שוקולד שמשווק, כמו שמשווקים כל האריזות וכל החטיפים של אסם ועלית.

רונית גטניו: אנחנו רוצים את ההנאה לקנות חטיף, לקנות מוצר, עם כל הכיף, עם כל חוויית הקנייה, של המוצר, של האריזה שלו, של הנראות שלו, שהילדים שלנו ירגישו גם, עם כל המגבלות, חלק מהציבור הרחב.

רונית גטניו: ירגישו את הנוחות הזאת.

דני דנון: אני רוצה לשתי נקודות להתייחס, אחת זה בנושא של ההפצה, אני אתן לכם, אם יש את כל המוצרים האלו בכל מקום או שזה בנקודות, איך זה נקבע, מי קובע איפה זה נמצא, איפה זה לא נמצא?

רינה מינץ: מי שמשווק, קובע איפה זה נמצא.

דני דנון: את, בראשון, איפה את קונה?

רינה מינץ: מי שיש לו עניין בדבר הרבה פעמיים עניין הוא רווח או אינטרס אישי, יכול ללכת לרשתות של מוצרי טבע, שהמחירים הם מותאמים, אני יכולה פה ושם להגיע לרשת חרדית, למשל, אז יהיה להם את המוצרים של מגדים.

רינה מינץ: אני לא יכולה להגיע לחנות ולדעת שיש לי רשימת קניות והיום אני קונה קמח ולחם ובשר המותר, וגם אולי דברים מוכנים בטעות, וגם חטיפים, בעיני חטיפים מאוד חשובים, אבל האוכל הבסיסי, אני לא יכולה לגשת לחנות אחת ולערוך את כל הקניות.

דני דנון: מה את מציעה?

רינה מינץ: אני מציעה דבר אחד – אם ארגון הבריאות העולמי קבע כיום שכל המדדים להערכת בריאות נמדדים באמצעות מה שנקרא Participation, שיתוף בקהילה, שיתוף בקהילה זה אומר שנגיע לסופר השכונתי ואותם היצרנים שמייצרים לכולם, גם לחולי צליאק יהיה, אז יהיה לנו Participation אמיתי.

רינה מינץ: כאשר אני אגיע לחנות טבע, יהיה לי גם, אני לא חייבת ללכת לחנות הייחודית, חנות טבע, כדי למצוא.

רינה מינץ: כשהבת שלי אובחנה בגיל חמש, נסענו לגן שמואל לקנות לה אוכל.

רינה מינץ: כי לא היה בשום מקום אחר.

רינה מינץ: תודה לאל, כיום אני כבר נוסעת קצת פחות רחוק.

רינה מינץ: אני לא רוצה חנויות ייעודיות.

רינה מינץ: כמו שבאירופה או באנגליה למשל, נכנסים לסופר השכונתי ויש גם אגף ללא גלוטן.

רינה מינץ: בארץ זה לא קיים.

רינה מינץ: זה קיים, אבל זה עדיין לא מספיק.

רקפת שפר: הבעיה היא לא בתחום של השיווק, בהכרח, היא בתחום של באמת של המוצרים.

רינה מינץ: אבל כיום נלקט – בחנות אחת את הלחם, בשנייה את הקמח, בשלישית אולי יש חטיפים.

גלי מינץ: כשאתם הולכים לקנות מזון אתם הולכים פעם לחנות הזאת ופעם לחנות הזאת.

דני דנון: תודה, אני רוצה דרך משרד הבריאות, אבל לפני זה רק את החינוך.

דני דנון: עירית, מה קורה במערכת החינוך?

עירית ליבנה: דיברו פה, בכלל הנושא של רגישויות מזון, שזה בעיה מאוד בעייתית.

עירית ליבנה: אנחנו היום במצב ששירות המזון נתן אישור לספק במסגרת ההזנה שהמדינה מספקת, וזה סודר וזה גם היה תהליך מאוד ארוך שכמובן אני אומרת שוב, זה מותנה באישור של משרד הבריאות על הפיקוח על התהליך של הייצור ויש לנו ספק שעושה Delivery.

דני דנון: יש לנו חוק.

עירית ליבנה: זה משהו אחר.

עירית ליבנה: אבל אני אומרת שוב, אנחנו לוקחים את האחריות המלאה ויש עכשיו ספק בעזרת שירות המזון, שהוא מספק לכל הילדים שהמדינה מאכילה אותם.

קריאה: שהם ילדים שלומדים במסגרת ששם יש הזנה מכוח חוק ארוחה יומית.

עירית ליבנה: זה שהמדינה התחייבה.

דני דנון: אם יש יום לימודים ארוך-?

רקפת שפר: אם הבן שלי לומד בבית-ספר שבמקרה יש יום לימודים ארוך, הוא לא בחר להיות בצהרון, הוא לא רוצה לאכול בבית-ספר, בבית-הספר הבילויים ברמת-גן מקבלים ארוחת צהריים, ולא דרך, לא על-פי חוק ארוחה יומית אלא חוק יום לימודים ארוך.

רקפת שפר: מה זה משנה לילד מכוח מה כולם מקבלים – הוא לא.

רקפת שפר: הוא לא.

רקפת שפר: הוא מביא מהבית, כמו הבן של איילת, כמו תומר, הוא מביא מהבית בחמגשית, יש לו מזל שאימא שלו יכולה להכין לו בבוקר.

דני דנון: מה היית רוצה שיהיה?

רקפת שפר: אני חושבת שמשרד הבריאות צריך לקחת אחריות להזנת ילדים.

דני דנון: לא, משרד הבריאות, סליחה, סליחה, לא, אבל בנושא הזה, זה לא משרד הבריאות.

רקפת שפר: סליחה, משרד החינוך, סליחה.

רקפת שפר: משרד החינוך.

דני דנון: משרד החינוך גם לא, זה ועד ההורים, הוא עושה את ההסכם עם חברות ההזנה.

רקפת שפר: משרד החינוך, כשהוא קובע ומאשר שיהיה יום לימודים ארוך, צריך לדאוג שיהיה לילדים פתרונות אוכל, גם אם יש להם מוגבלות בתחום התזונה.

רקפת שפר: כמו שצריך להיות נגיש לכיסא גלגלים, ידאגו לו.

דני דנון: הכתובת פה היא לא משרד החינוך.

עירית ליבנה: יש הנחיות מאוד ברורות איזה התקשרות עם איזה ספק.

עירית ליבנה: אנחנו מדברים על זה.

עירית ליבנה: אני אומרת שוב, פה נאמר צליאק, אבל כיוון שאנחנו מדברים, יש לנו רגישויות מסכנות חיים, שכשיש לנו ילד עם רגישות לבוטנים וברגע שהוא נחשף הוא מתנפח ומאבד את הנשימה, אותי זה מפחיד מאוד ולכן אני אומרת שהפיתרון צריך להיות קודם כל, מה שהמדינה פתרה ויש לה את האחריות, זה לקח ועשינו את זה.

עירית ליבנה: עכשיו, פה צריכה להיות הקריאה, מפה, לרשויות שמתארגנות ומתקשרות עם ספקים, להתנות בהתקשרות את הספקת המזון לילד עם הצרכים המיוחדים שלו מול הספק שמקבל משירות המזון את ההרשאה, את ה- GMP לייצר בתהליך הזה.

עירית ליבנה: אבל זה פה, זה לא המדינה אלא זה הרשויות, עם ההתקשרויות הספציפיות.

דני דנון: זה נושא שהוא חשוב ורחב.

דני דנון: רק אומר לכם משהו, אנחנו עובדים על חוק פיקוח, על כל נושא ההזנה בבתי-הספר.

דני דנון: אפשר שם להכניס, לאו דווקא לחולי צליאק, בכלל, מקרים חריגים, שנעשה איזה שהוא מנגנון שבחוק נכניס איזה מנגנון שיוכל לסייע בכלל למקרים חריגים.

דני דנון: אבל ההתקשרות היא בין ועד ההורים.

אבי גור: ממש לא.

אבי גור: אני חייב להגיד.

אבי גור: דני, אני אומר לך, אני כאן מייצג את ארגון ההורים הארצי.

אבי גור: מי שעושה את ההסכמים, עירית צדקה, ברוב המקרים זה הרשות המקומית.

אבי גור: אבל בית-המשפט העליון קבע שיש למשרד החינוך אחריות כוללת.

אבי גור: מה הכוונה?

אבי גור: רוב בתי-הספר הם בשיתוף עם הרשויות המקומיות.

אבי גור: אבל יש 400 בתי-ספר של משרד העבודה, יש מאות בתי-ספר אחרים פרטיים.

אבי גור: מי שקובע את הכללים זה משרד החינוך ולעירית יש כמה חוזרי מנכ"ל שמסדרים את העניין ואני חושב שגם בנושא הזה, אפשר לסדר במיוחד שהילדים האלה גם יוצאים לטיולים וכשהמורה מארגנת את הטיול, היא מארגנת גם את הכיבוד וכשהמורה מארגנת את הערב כיתה, היא מארגנת גם את הכיבוד לערב כיתה וצריך לשים לב ולתת להם את מה שמגיע להם ולהתחשב בהם.

דני דנון: תודה.

דני דנון: נתחיל להתכנס לקראת סיום.

דני דנון: אנשי משרד הבריאות, רציתם להעיר משהו?

אביגדור גינצבורג: הערה פשוט קטנה, קצת לגבי הנושא, הפן התזונתי.

אביגדור גינצבורג: יסכימו אתי עמיתיי הדיאטנים שיושבים כאן, אני חושב, אני אומר את זה, חלק מהאנשים יודעים פה על מה אני מדבר, אבל אני אומר את זה כדי לתת רושם קצת יותר כללי.

אביגדור גינצבורג: אנחנו דיברנו הרבה על הנושא של חטיפים, כאילו שזה המרכיב העיקרי או החשוב בתזונה.

אביגדור גינצבורג: ההמלצות התזונתיות לילדים חולי צליאק הן המלצות תזונתיות כמו לכל ילד, בלי הבדל, מבחינת צריכה של ירקות, פירות, כל מה שקשור בפירמידת המזון.

דני דנון: בלי חטיפים, אתה אומר.

אביגדור גינצבורג: לא לא.

אביגדור גינצבורג: אני אומר בכלל, ההמלצה היא בכלל לצמצם בצריכה של חטיפים, ממתקים, כל הדברים האלה.

אביגדור גינצבורג: זה שאנחנו ניתן, זה לא אנחנו, זה שיהיה לכם יותר אפשרויות לקנות או לרכוש את זה, זה לא אומר שאנחנו ממליצים לכם, ואני אומר, בכוונה מסתכל על הילדים כשאני אומר, לצרוך מזה יותר.

אביגדור גינצבורג: אז שימו לב בבקשה לזה.

אביגדור גינצבורג: כי נוצר איזה שהוא רושם שכביכול זה הבסיס.

אביגדור גינצבורג: דיברתי על הנושא של החטיפים, כי נוצר פה רושם שזה המרכז.

רינה מינץ: אנחנו רוצים להיות כמו כל הילדים.

משה ברכה: קודם כל, אנחנו בתקנה התייחסנו גם לשירותי הסעדה.

משה ברכה: ויש איזה שהיא הקלה ליצרנים, לאנשי קייטרינג, אם יש איזה שהיא הקלה בתקנה.

משה ברכה: התקנה מתייחסת גם למי שמייצר שירותי הסעדה המטרה שלנו היתה לתת פיתרון לבתי-ספר, לתת פיתרון לחיילי צה"ל.

משה ברכה: אז גם אחת הסיבות שזה קצת התעכב.

משה ברכה: זה אחד.

משה ברכה: אני רוצה לבחון, מאחר ויש פה דרישה, אני רוצה לבחון משפטית אם אנחנו יכולים לתת איזה שהוא אישור ליצרנים, זו רק בחינה כרגע וזה רק חשיבה, לתת איזה שהוא אישור ליצרנים להתחיל לייצר או לסמן את המוצרים שלהם לפי הנוסח הקיים עוד לפני שזה יופץ.

משה ברכה: אני רק רוצה לבדוק.

קריאה: לא כותבים אפס גלוטן, הם כותבים עד 20ppm.

משה ברכה: אם אתם לא רוצים שאני אעשה, אז אני לא אעשה את זה, אין לי בעיה.

דני דנון: לא לא, זה יכול לעזור מאוד.

משה ברכה: אני רוצה לשקול את הנושא הזה, שאם אני יכול לתת אפשרות מבחינה משפטית שהיצרנים יתחילו לייצר את המוצרים האלה עוד קודם שהתקנה שלנו תצא לאישור.

דני דנון: צחי, בבקשה.

צחי כנען: אני גם דיאטן, מייצג את עמותת הדיאטנים בישראל וגם אבא לחולי צליאק.

צחי כנען: אין ויכוח בעולם הרפואי על זה שאין דבר כזה שיהיה דל גלוטן, או מונחים שזה.

צחי כנען: יש שחור ולבן, אז אני מציע בכלל לבטל את כל המונח של משרד הבריאות של בין 20 ל- 100, זה בכלל מעולם הרפואה האלטרנטיבית, השתמשו בזה אנשים שלא אמורים להשתמש בזה, זה בכלל מסר גרוע מאוד לציבור שאולי אתה עלול, איזה משפחה תחשוב שזה מין מסר ממשרד הבריאות שזה כאילו עלול להיות בסדר.

צחי כנען: אנחנו מדברים עם אנשים מכל רבדי העם.

צחי כנען: אז אני מציע לבטל את זה.

צחי כנען: אני מציע גם לבטל עודף סימון.

צחי כנען: איסור שימוש במילה עלול, אין דבר כזה.

צחי כנען: במים אין זהב ולא רושמים עלול, אין זהב במים.

צחי כנען: אף אחד לא צריך את הסימון הזה, אז גם סימון של יתר, הוא אסור לשימוש.

צחי כנען: זה הכל, תודה.

דני דנון: אני מבקש לקצר, אנחנו לקראת סיום.

דני דנון: הערות קצרות, בבקשה.

רקפת שפר: אני מבקשת, מאחר שהנושא של הזנה במערכת החינוך הוא ראוי בפני עצמו, הוא מאוד מטריד את כל משפחות הצליאק, אני חשבתי לבקש לקיים, או שתצא איזה בשורה מפה, על ועדה בין משרדית.

רקפת שפר: יש לנו בעיה עם גנים, עם מעונות יום, שמסרבים לקבל ילדים עם צליאק, שלא נותנים להם אוכל ויש שאלה מי אמור לממן את האוכל.

רקפת שפר: יש בעיה גם בהזנה שעל-פי יום לימודים ארוך.

דני דנון: מה זה מסרבים?

רקפת שפר: מסרבים לקבל ילד בגן עירוני, מאחר שיש לו צליאק והגננת לא רוצה, יש דוגמאות לזה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא קטן מדי אז קשה לו לתפוש את עצמו מלגשת לפיתוי, אז הגננת צריכה להיות מלווה כל הזמן.

רקפת שפר: אני חושבת שהבעיה היא בעיה קשה שאי-אפשר לפתור אותה בחמש דקות שצריך לסיים את הדיון.

רקפת שפר: יש בעיה, כשיש ילד שאוכל במסגרת בית-ספר שלא על-פי חוק הזנה מכוח ארוחה יומית, הוא צריך לשלם עוד 15 שקלים ליום על כל ארוחה, רק בגלל שיש לו צליאק.

רקפת שפר: זה במידה שהספק שעובד אתו, שהוא לא תמ"מ, כי תמ"מ הוא היחידה, הוא מדינת ישראל.

עירית לבנה: תמ"מ זה המדינה והיא לחצה אותה על המחיר.

רקפת שפר: החברה היחידה בישראל שמותר לה לייצר היום מזון ללא גלוטן זאת החברה שמספקת למטוסים, תמ"מ.

רקפת שפר: ואז אם ברמת-גן יש ספק אחר, הוא יוצר קשר עם תמ"מ, הוא רוכש מתמ"מ, עוד פעם, בגלל שרמת-גן באה לקראת התושבים, והוא צריך לשלם עוד 15 שקלים ליום ארוחה.

רקפת שפר: ארוחה לילד בצהריים בחמגשית עולה 25 או 28 שקלים, לעומת שמונה ומשהו.

רקפת שפר: מישהו צריך לעזור פה למשפחות.

רקפת שפר: אני חושבת שאי-אפשר לסגור את זה היום.

רקפת שפר: אני חושבת שיש מקום לעשות דיון.

רקפת שפר: לא יכול להיות שאוסרים על ילד לצאת לטיול שנתי כי יש לו צליאק, ולא יכול להיות שאומרים לילד – לא תצא לפולין כי יש לך צליאק.

רקפת שפר: צריך כן לעשות דיון נוסף, אם אפשר, רק עם הגורמים הרלוונטיים, יש בעיה היום ענקית במערכת החינוך, שלא מודעים לה וכל אחד מנסה להילחם ואני הרבה שעות משקיעה לפתור בעיות פרטניות של משפחות.

דני דנון: תודה.

דני דנון: כן, בבקשה.

איילת אנג'ל: בהקשר הזה, אני רק רוצה להגיד, באמת, יש לי שני ילדים חולי צליאק וזה בא לידי ביטוי, אני פשוט מרגישה תלויה לגמרי בחסדים של אותו גורם ספציפי שנותן את האוכל באותו סמינריון או באותו טיול.

איילת אנג'ל: מבחינתי, סליחה על הביטוי, צריך לתת שוט כלכלי שתנאי להתקשרות עם ספק שנותן כל תקשורת שקשורה לאוכל לטיול עם גורמים של משרד החינוך, התנאי הוא שהם ייתנו מענה גם לצליאק, אולי גם לילדים שרגישים לחלב, זה לא בשמיים, זה עניין של נכונות ומודעות.

איילת אנג'ל: יכול להיות שצריך להקל על ה- GMP הזה, אבל בעניין הזה, זה צריך לבוא כתנאי לאישור של משרד החינוך להתקשר עם גורמים.

איילת אנג'ל: לדעתי, זה יכול להיות פיתרון.

אורלי לוי אבקסיס: למה זה צריך להיות שונה מהמנה הצמחונית שיש עכשיו את האופציה של הילדים שיכולים לבחור?

איילת אנג'ל: כי ההקפדה היא יותר גדולה והם לא רוצים לקחת.

ד"ר זאב חורב: אני משירותי בריאות כללית.

ד"ר זאב חורב: אני רוצה להציע משהו שמשום מה לא הוזכר.

ד"ר זאב חורב: במקום להגיד 20ppm, כך חלקים או משהו כזה, פשוט לכתוב – מותר לחולי צליאק או אסור לחולי צליאק, ובזה נגמר הסיפור.

ד"ר זאב חורב: זה כל-כך פשוט.

דני דנון: מה משרד הבריאות אומר על זה?

אביגדור גינצבורג: אסור, סור לכתוב מותר או אסור, בשום אופן לא.

ד"ר זאב חורב: יש אנשים פחות משכילים והמספרים פחות מדברים אליהם.

ד"ר זאב חורב: הם יודעים מה מותר ומה אסור, אז פשוט לכתוב.

דני דנון: זה נשמע לי הגיוני.

דני דנון: נשמע תשובה על זה.

אביגדור גינצבורג: על נושא של מותר ואסור בהמלצות תזונתיות הוא דבר נורא מסוכן, מפני שאין לזה אח ורע בעולם, מפני שיכול להיות חולה צליאק שיש לו עוד מחלות, שאם יהיה כתוב מותר, זה גם עניין כמותי, כמה מותר.

אביגדור גינצבורג: אם זה ממתק מסוים והוא במקרה גם חולה סוכרת, אנחנו יכולים להכניס אותו מאוד לבעיה.

אביגדור גינצבורג: אסור לכתוב על מזונות מותר ואסור, הכל זה עניין של כמות למי ולמה וכמה.

אביגדור גינצבורג: זה יכול ליצור המון בעיות, אין לזה אח ורע בשום מקום בעולם, בשום תחיקה.

לימור טל פוני: יש לפעמים חולי צליאק שהם גם סוכרתיים.

אביגדור גינצבורג: או חולי כליה, למשל.

אביגדור גינצבורג: אסור, זה מאוד מסוכן.

דני דנון: אחרון הדוברים ואחרי כן חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

מנחם פיור: אני אב לבן שחולה צליאק מנתניה.

מנחם פיור: בעקבות הגילוי של הבן שלי, גם מצאו אצלי צליאק, אנחנו אחר-כך גילינו שבעץ המשפחתי אצלנו, אנחנו שבעה מתוך 40 נפשות של עץ משפחתי, אנחנו שבעה חולי צליאק.

מנחם פיור: דיברו פה בכמה מילים על הנושא של העלויות.

מנחם פיור: אני היום קונה את הלחם לבן שלי בחנות מיועדת, יש חנות בפתח-תקווה שמייצרת את ה- Gluten-free, ככה זה נקרא, נטורל-קייקס, זה כיכר של 15 פרוסות, משהו כזה, עולה 20, זה לא כיכר של, כמה בכיכר לחם רגיל יש 30 או 40 פרוסות, זה 15 פרוסות, עולה 20 שקלים, או פסטה, וזה לא, לא נכנס יותר מדי לדיון הנושא של העלויות של הדבר הזה.

מנחם פיור: אני, העלות החודשית שלי זה סדר-גודל של 600 שקל.

מנחם פיור: אחי עם שלושה ילדים, דיברתי אתו עכשיו בדרך כשנסעתי לפה, אמר לי סדר גודל של 1,000 – 1,500 שקל, הוא מוציא על צליאק, כי הוא לא מוציא רק על, כי כשהוא קונה אבקות, הוא קונה את האבקות האלה בחנות של הצליאק, אז הוא מאכיל כבר את כל הילדים, הוא לא ייקנה אבקה כזאת ואבקה מחברה שונה, הוא קונה בכללית את כל האבקות, ללא גלוטן.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

אורי אורבך: אני אגיד משהו שלא קשור דווקא לחולי הצליאק.

אורי אורבך: זה יקר בגלל שזאת קבוצה קטנה.

אורי אורבך: ברגע שהקבוצה הזאת וקבוצות אחרות שאני קורא להן,

דני דנון: אתה לא מציע שנגדיל את מספרה.

אורי אורבך: לא, אני אומר שיש, לצערנו, מוגבלי מזון, אפשר להשתמש במונח הזה, של תחומים אחרים, שהם הרבה יותר גדולים מצליאק.

אורי אורבך: ברגע שהחברה תבין, החברה של "הבריאים" תבין שזאת זכות יסוד לקבל מזון זמין, נגיש, אז הבעיה תהיה יותר, הבינו את זה בכשרות, שזה אמנם במספרים יותר גדולים, הבינו את זה בצמחונות.

אורי אורבך: לפני 20, 30 שנה, כשילד היה, כשאני הייתי בישיבה תיכונית ומישהו רצה אוכל צמחוני, אז פשוט לא ידעו, מרוב צחוק אנשים נהיו חולים, זאת אומרת זה היה נשמע משהו כאילו – לך תלמד מחול גם תכף.

אורי אורבך: לא רוצה להגיד דברים אחרים, אבל חשבו, על צמחונים.

אורי אורבך: זה דברים שהם עניין של שינוי חברתי.

אורי אורבך: אם יש שינוי חברתי על כל הרגישויות, ומבינים שזה חשוב ושזה דבר שהוא חייב להיפתר, לא אולי זה, ורצון טוב, לא רצון.

אורי אורבך: זה לא קשור לרצון טוב.

אורי אורבך: יש את הזכות, רצון טוב, מתחילים מרצון טוב כדי לפתור דברים לפני החקיקה.

אורי אורבך: חקיקה זה כשלא פותרים את הבעיות האחרות, זה מחייבים.

אורי אורבך: אבל התהליך החינוכי והארגוני גם של כל הקבוצות, שכל אחת עוסקת בפלח הצר והמאוד חשוב שמבחינתה הוא הכי חשוב, זה יפתור קטע מסוים צר.

אורי אורבך: אבל כדי שמוסד באופן טבעי יבין ומעון יום, בית-ספר, טיול שנתי, חברת הסעדה וכמובן תעשיינים, יבינו שהם צריכים לפתור את זה, כי לא ייתכן, כמו שמפעלים יודעים שהם לא עובדים בשבת.

אורי אורבך: איך הם יודעים.

אורי אורבך: הם יודעים, הם כבר לא מפחדים מהרבנות, זה ברור שלא עובדים.

אורי אורבך: זה מגובה בשורה של חוקים, אבל זה קודם כל נורמות.

אורי אורבך: ולכן, הדיון הזה ודיונים אחרים שנעשו פה כבר וייעשו, הם חלק של שינוי תודעה חברתית.

אורי אורבך: אחרי שנשנה פה, אחרי שהארטילריה תרכך את כל השטח, יבוא הגרילה והחי"ר וייקח כי יותר קל לו.

אורי אורבך: לכן אני אומר, ברור שצריך לפתור עכשיו, כרגע, את הבעיה הדחופה ואנחנו מתקדמים, אני מקווה.

אורי אורבך: אתם נלהבים מדי מההתקדמות, תאמינו לי, זה עוד יהיה דרך קשה גם בחוק שעבר בקריאה טרומית, כי הממשלה תגיד שזה יקר לה ולא יקר לה.

אורי אורבך: לכולם יש לוביסטים טובים, זה לא רעים וטובים, כולם צודקים רק שאתם צודקים יותר והבעיה שלכם דחופה יותר.

אורי אורבך: אבל הממשלה גם קוראת עיתונים.

אורי אורבך: אני אומר לכם, אני מגלה לכם סוד מדינה עכשיו.

אורי אורבך: לפעמים אפילו זה נחשב החומר המודיעיני שלהם, בסוגיות אחרות.

אורי אורבך: הם גם קוראים עיתונים, הם גם רואים את האווירה הציבורית.

אורי אורבך: ואם האווירה הציבורית אומרת – זה חשוב וזה הכרחי, ועוד יש כמה חוקים שמאיימים להיות מחוקקים, אז כולם מבינים את זה בדרך הזאת.

אורי אורבך: ולכן, תראו את עצמכם, שוב, בלי שאני אומר פה על הפתרונות הספציפיים כרגע שיש פה הרבה רעיונות וזה ייפתר במוקדם או בעוד יותר מוקדם זה ייפתר, תראו את עצמכם כחיל חלוץ של שינוי חברתי.

אורי אורבך: אני אומר את זה לכם, אני אומר את זה גם לארגונים אחרים שעוסקים ברגישויות ומוגבלויות מזון אחרות ואם תמצאו את הדרך להבין שאתם יחידות שונות באותו צבא חשוב, אז יהיה פה השינוי.

אורי אורבך: זה עניין של בפרק זמן נראה לעין, אני לא מדבר אתכם עכשיו יום יבוא.

אורי אורבך: אני מדבר בשנים ספורות מאוד, יהיה פה שינוי ולא נבין את הדיון הזה בכלל.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לסיים ולפנות לתעשיינים.

דני דנון: לא בהחלטה, אלא באמירה אישית.

דני דנון: יש לכם המון כוח בידיים, ביום-יום, בהחלטה קטנה מתחילים לייצר בפסח חודש לפני או נותנים שיווק בעוד מקום, אתם מחזיקים המון כוח שמשפיע על הילדים פה ואני מבקש גם ברמה האישית, תרחיבו, תגדילו, יכול להיות שבשורה של הרווח והפסד הכלכלי, זה לא ייראה לכם, אבל בסופו של דבר מסתכלים עליכם בחברה כמובילים גם אתם וגם תעבירו את המסר למנכ"לים ולבעלים שבאים אלינו גם בדברים אחרים, אנחנו מסתכלים אליכם גם כאנשים שהם חלק מהחברה, תגלו רגישות, במקרה הזה, זה לחלש או למישהו שהוא נזקק לעניין הזה, בגלל הרגישות.

דני דנון: אני מתנצל, אנחנו נועלים את הישיבה.

דני דנון: אני רוצה הצעת החלטה שלנו: הוועדה לזכויות הילד רואה חשיבות רבה בסיוע לילדים חולי צליאק בהתמודדותם היום-יומית.

דני דנון: הוועדה מברכת על שינוי התקנות של משרד הבריאות ורשמה לפניה שתוך שישה חודשים ישונו התקנות.

דני דנון: הוועדה קוראת לתעשיינים להרחיב את היצע המוצרים לילדים והנגישות למוצרים ללא גלוטן.

דני דנון: במסגרת קידום חוק הפיקוח על ההזנה במוסדות חינוך, תהיה התייחסות גם לחולי צליאק ובעלי רגישויות אחרות.

דני דנון: תודה רבה, הישיבה נעולה.