הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 18, פרוטוקול מספר 29, 2009-12-22 14:00

דני דנון: צהריים טובים לכולם, אני פותח את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד בנושא התעללות בקטינים על ידי כוחות הביטחון,מג"ב ופקחי המינהל במעלה לבונה.

דני דנון: בפתח דבריי אני רוצה לומר שהדיון הזה הוא בזכות אביחי שחור שכתב תגובה באינטרנט והתגובה הזאת כשהוא היה על האוטובוס שהוריד את הילדים.

דני דנון: בעקבות התקרית הזאת נוצר קשר עם ראש המועצה אבי רואה לדיון דחוף שכינסנו אותו בנוהל זריז להיום, ואני מודה לך על זה שיזמת, פעלת.

דני דנון: בפתח דבריי אני אומר כמה מילים לשר הביטחון אהוד ברק שלצערי לא בפעם הראשונה בחר להחרים ועדה של הכנסת.

דני דנון: היה אמור לשבת איתנו נציג של משרד הביטחון ונציג של המשרד לביטחון פנים ולהשיב על השאלות שיועלו פה היום בדיון על ידי האנשים שהיו נוכחים פיזית בתקרית.

דני דנון: שר הביטחון הורה לקצינים לא להגיע לדיון בוועדה.

דני דנון: כנראה ששר הביטחון לא מבין את המשמעויות של עבודת הכנסת והביקורת שלה על פעילות הממשלה, וההוראה שלו היא הוראה לא חוקית.

דני דנון: פניתי ליושב ראש הכנסת רובי ריבלין ששר הביטחון עובר על התקנות של הכנסת.

דני דנון: זה לא קורה רק בוועדה לזכויות הילד.

דני דנון: זה קרה גם בוועדת חינוך, גם בוועדת משנה לענייני יהודה ושומרון.

דני דנון: אנחנו לא נוכל לעבור בשתיקה על ההתנהלות הזאת.

דני דנון: תפקיד הכנסת הוא לבקר את עבודת הממשלה.

דני דנון: אם יש מקרים חריגים כמו המקרה הזה צריך לבוא לפה הקצין האחראי או שר הביטחון בעצמו, ואני מזמין אותו להשתתף לכל אחת מהוועדות ולהסביר את דבריו.

דני דנון: לדעת שר הביטחון הוא חושש ומגן על הקצינים שלא יגיעו לפה ויעמדו לפני פוליטיקאים שישאלו אותם שאלות קשות.

דני דנון: לכן שר הביטחון יכול לבוא בעצמו, יכול לשלוח את סגנו או את קצין משרד הביטחון או אחד מתוך מאות אנשי הביטחון, לבוא ולומר את דבריהם.

דני דנון: אבל לתת הוראה לא להגיע זה בניגוד לתקנון ופגיעה בכנסת.

דני דנון: זה שלא יושבים פה הקצינים שנתנו את ההוראות באותו יום זה לא אומר שהנושא יורד מסדר היום.

דני דנון: אנחנו נדון בנושא הזה היום.

דני דנון: אבל מעבר לכך שר הביטחון יוזמן לשיחה אצל יושב ראש הכנסת ואנחנו נקבל את התשובות מאותם קצינים שקיבלו את ההחלטה הזאת.

דני דנון: לצערי החלטה על הקפאה תפגע בהמון ילדים ומשפחות.

דני דנון: המקרה שלכם הוא המקרה האחרון אבל אנחנו עוד מקרים שבהם יהיו עימותים או יהיו תקריות.

דני דנון: או שתהיה פשוט אטימות לגבי ילדים ומשפחות.

דני דנון: ואם זו תהיה הצורה שבה שר הביטחון ירצה לתת מצד אחד הנחיות דרקוניות, מצד שני לא להיות רגיש לצרכים.

דני דנון: ברגע שהכנסת תעלה את זה לדיון להתעלם אז אני כבר מודיע פה שזה לא יעבור בשתיקה.

דני דנון: תקנון הכנסת מאפשר הטלת סנקציות כאלו ואחרות, וגם משרד הביטחון שחי את הכנת.

דני דנון: אני לא רוצה לבוא ולומר פה דברים בצורה ישירה אבל שר הביטחון הוא חבר כנסת שנים רבות.

דני דנון: הוא מבין את היכולת של הכנסת לקדם או לעכב הליכים ולחוקק חוקים בנושאים שונים.

דני דנון: זו היתה אמירה לפרוטוקול מכיוון של נמצא פ ה נציג של משרד הביטחון.

דני דנון: אנחנו נשמע מאנשים מה קרה בפועל.

דני דנון: אבל היה ראוי שיהיה של משרד הביטחון ויציג את עמדת הצבא, את עמדת כוחות הביטחון.

דני דנון: כבר עכשיו כל אחד זורק את האשמה על הצד השני.

דני דנון: אני רוצה קודם כל מהילדים, מכיוון שאתה הסיבה לדיון.

דני דנון: ספר מתי זה היה, מה קרה , אם תוכל לספר לנו מה קרה במעלה לבונה.

אביחי שחור: יצאנו מבית הספר, נסעו לכיוון הישוב.

אביחי שחור: ואז הגענו.

אביחי שחור: ראינו כוחות מג"ב עומדים ולא נותנים לעבור.

אביחי שחור: שאלנו, ניסינו שיעשו משהו.

אביחי שחור: לא הלך.

אביחי שחור: 10 דקות אחרת.

אביחי שחור: ואז אמנו בואו נלך ליישוב.

אביחי שחור: ואש חיכינו שתי דקות לוודא שכולם נמצאים.

דני דנון: הסבירו לכם למה אתה מעוכבים?

דני דנון: למה האוטובוס לא מופיע.

אביחי שחור: לא.

אביחי שחור: לא נתנו לנו לעבור.

דני דנון: מישהו עלה לאוטובוס ואמר אתם לעבור?

אביחי שחור: הוא אמר לנהג.

אביחי שחור: זה היה שוטר, כאילו לוחם מג"ב.

אביחי שחור: המשכנו לעבר היישוב.

אביחי שחור: ירדנו.

דני דנון: כמה דקות הייתם על האוטובוס?

אביחי שחור: 10 או 12 דקות.

אביחי שחור: כולם היו בתחום האוטובוס.

אביחי שחור: כבר הילדים התחילו להיות בלחץ וזה.

אביחי שחור: ירדנו, וידאנו שכולם נמצאים והתחלנו ללכת לכיוון הישוב.

אביחי שחור: המרחק הוא בערך קילומטר וחצי.

אביחי שחור: לקחנו 20 דקות, זה הזמן מהירידה מהאוטובוס ועד היישוב.

אביחי שחור: הלכנו.

אביחי שחור: עברה אולי מכונית.

אביחי שחור: המשכנו המשכנו עד שהגענו לשער, ראינו את כל הכוחות.

אביחי שחור: ודרך אגב גם לפני שהגענו לשער אז חבר שלי אלעד שאל איזה חייל, למה הוא לא הולך לאיזה כפר .

אביחי שחור: אז הוא התחיל להרים את הנשק.

אביחי שחור: לא נראה לי שהוא רוצה לירות, חס וחלילה.

אביחי שחור: הלאה המשכנו.

אביחי שחור: חיכינו איזה 7 על יד השער.

אביחי שחור: אז נכנסנו.

דני דנון: היו התקהלויות?

אביחי שחור: היו הרבה אולפנא, מכלול.

אביחי שחור: מכלול זה מכינה.

אביחי שחור: ואז כאילו הגענו, נכנסנו.

אביחי שחור: איזה חמש מטר קרה משהו.

אביחי שחור: פחדתי מאוד.

אביחי שחור: אח שלי היה לידי.

אביחי שחור: הוא קטן ממנו.

אביחי שחור: הלכנו לצד.

אביחי שחור: נשארנו הסתכלנו, רצינו זה.

אביחי שחור: אחרי זה אני ועוד כמה ילדים, אח שלי ביניהם הלכנו בפטרול .

אביחי שחור: תוך כדי כך התחיל לרדת גשם ואז הלכנו בערך 20 דקות.

אביחי שחור: אני ועוד אח של חבר שלי שהוא גם בכיתה ד'.

אביחי שחור: הוא גם היה ממש נסער ולא הפסיק.

אביחי שחור: אז הלנו, עלינו ליישוב.

דני דנון: היה לחץ פיזי של ההליכה או היה לחוץ לכל מה שקורה?

אביחי שחור: כל מה שקורה.

אביחי שחור: אני והוא, איכשהו הגענו לישוב.

דני דנון: מאותו רגע שירדתם מהאוטובוס מישהו מבוגר דיבר איתכם?

אביחי שחור: לא.

אביחי שחור: כאילו אחד מהיישוב שלנו עלה.

אביחי שחור: מישהו אמר שהם מתכננים לפרוץ.

אביחי שחור: ואז אחרי זה ירדנו וכל מה שסיפרתי.

אביחי שחור: היה אחד שליווה אותנו והוא היה בלי נשק.

אביחי שחור: אז המשכנו.

אביחי שחור: הגענו ליישוב.

אביחי שחור: ואני ועוד כמה ילדים עלינו ליישוב וזהו.

אביחי שחור: אבל כשהלכנו ראינו גם ג'יפים באים מהכיוון השני.

אביחי שחור: יש פתיחה אחרי שעולים את השער.

דני דנון: מתי הגעת הביתה?

דני דנון: אחרי כמה זמן?

אביחי שחור: אחרי 40 דקות.

דני דנון: מישהו רוצה להוסיף משהו?

אלעד פישר: אלעד פישר, כיתה ז'.

אלעד פישר: אחרי שאביחי ועוד כמה ילדים עלו מאחוריהם נסעו ג'יפים של מג"ב שלא נתנו לילדים לעבור.

אלעד פישר: על הכביש עמדו בשורות היס"מניקים.

אלעד פישר: לא נתנו לאף אחד לעבור דרך הכביש.

אלעד פישר: בפטרול עברו ג'יפים של המג"ב, לא נתנו לנו לעבור דרך הפטרול אפילו.

אלעד פישר: היינו צריכים לטפס דרך ההר, שזה בוץ ודרך קשה ועלייה וגשם וקור.

אלעד פישר: אני הגעתי הביתה בחמש ורבע.

אלעד פישר: שעה וחצי אחרי שירדנו מהאוטובוס.

דני דנון: והתקשרת הביתה?

דני דנון: אמרת שאתה מאחר?

דני דנון: היו לכם פלאפונים?

אלעד פישר: לא היו לנו פלאפונים.

אלעד פישר: כמו שהוא אמר היה גם נשק בסביבה וזרקו לנו הלם שפגע מטר ממני.

אלעד פישר: זהו.

אביחי שחור: היו לנו גם שתי מורות איתנו.

אביחי שחור: בת עמי ועוד מורה אחת שהגיעה לאסיפת הורים.

אביחי שחור: עוד אחת שהגיעה מארצות הברית.

אלעד פישר: מהרימון היו ילדים מהישוב שהיו להם סיוטים בלילות.

דני דנון: רימון ההלם נזרק איפה?

אלעד פישר: לכיוון הילדים.

אלעד פישר: אנחנו היינו וזה היה ממש לידינו.

דני דנון: היו שם גם מבוגרים שלכיוונם נזרק הרימון?

אלעד פישר: לא.

אלעד פישר: רק מתי שנכנסנו איפה שאנחנו היינו זרקו את הרימון.

דני דנון: אני רוצה לחדד את הדברים.

דני דנון: באתם, היתה התקהלות של המבוגרים ועימות עם כוחות ביטחון?

דני דנון: נזרק רימון הלם?

אלעד פישר: רק אחרי שנכנסנו בשער נזרק רימון הלם.

דני דנון: ואתם לא יודעים למה.

אביחי שחור: לא.

אביחי שחור: כנראה רצו להפחיד.

אביחי שחור: לא יודע.

מלאכי יוספי: אני אישית אחרי שהייתי מלמטה, עליתי יותר למעלה לחומה של מג"ב שלא נתנו לרדת, רק לעלות.

מלאכי יוספי: הייתי מטר מהם.

מלאכי יוספי: מג"ב תפס אותי.

מלאכי יוספי: הייתי שם איזה חמש דקות.

מלאכי יוספי: אחר כך איזה מטר לידי כמה נדחפו על ידי חייל.

מלאכי יוספי: הוא עף אחר והחייל שמולי הלך לעזור לו.

מלאכי יוספי: אז אני יצאתי כי חבר שלי שהתארח היה איתי.

מלאכי יוספי: בזמן שיצאתי הסתכלתי לכיוון השורה ואז פתאום אני קולט יס"ם או מג"ב, אני לא יודע בדיוק מה זה היה לקח תנופה של איזה ארבעה מטר, דחף אותי.

מלאכי יוספי: עפתי באוויר.

מלאכי יוספי: נפלתי על הגב.

מלאכי יוספי: אחר כך הוא רץ אלי, תפס אותי בכתף, הרים אותי.

מלאכי יוספי: אני הרגשתי שהם כמו הנאצים.

מלאכי יוספי: מה שסבא שלי היה מספר.

מלאכי יוספי: מי שיוצא מהשורה חוטף כדור.

דני דנון: מה זאת אומרת השורה?

דני דנון: מה זה השורה?

מלאכי יוספי: לא נתנו לנו לרדת.

מלאכי יוספי: ירדתי אחר כך וכאב לי בכתף, בגב.

דני דנון: מישהו דיבר איתכם אחרי התקרית הזאת?

דני דנון: שיחה בבית ספר?

מלאכי יוספי: לא.

מלאכי יוספי: סיפרנו לכולם.

מלאכי יוספי: חוץ מזה לא היתה שיחה.

דני דנון: טוב, תודה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מאבי רואה ראש המועצה.

דני דנון: אתה היית גם בתקרית.

דני דנון: הגעת באיזשהו שלב.

דני דנון: תספר קודם מה קרה ואם אפשר לדעת מי נתן את ההוראה.

דני דנון: אולי את התמונה הכללית.

דני דנון: כי שמענו מההיבט של הילדים נקודתית.

דני דנון: אני רוצה לדעת איזה צווים, איזה כוחות, מה בדיוק קרה שם ביישוב?

אבי רואה: קודם כל כפתיח כל נושא על ההחלטה על ההקפאה והצו הזה אנחנו רואים את זה בראש חוצות.

אבי רואה: וזה מעשה שלא ייעשה.

אבי רואה: מעשה שערורייתי שאין כדוגמתו.

אבי רואה: פגיעה בזכויות אזרח, פגיעה בזכויות אדם, למנוע מאנשים שיש בידיהם היתרים כחוק לבנות את ביתם.

אבי רואה: זה משהו שחל רק על יהודים.

אבי רואה: זה משהו שמזכיר נשכחות.

אבי רואה: לערבים מותר לבנות.

אבי רואה: אנחנו שומעים פה ילדים שעברו חוויה קשה.

אבי רואה: אנשי המקצוע צריכים לחשוב איך הדברים משפיעים על אותם ילדים.

אבי רואה: לעצם העניין אני קיבלתי דיווח שכוחות הפיקוח נכנסים ליישוב ללא שום מידע מוקדם שמתבצעת שם איזו עבירה.

אבי רואה: סתם רוצים להיכנס עם כוחות משטרה ויס"מ בלי שום תכלית.

אבי רואה: לבצע סיור ביישוב לכאורה.

אבי רואה: מה העניין?

אבי רואה: הפקח לא יכול לעשות סיבוב, לצאת בתום הסיור כמו שהיה מקדמת דנא?

אבי רואה: כאן במפגיע להיכנס עם כוחות, רכבי משטרה ומג"ב.

אבי רואה: הניסיון הראשון נעשה בסביבות הצהריים.

אבי רואה: אחר כך תרחיב יעל מנהלת היישוב שהיתה שם.

אבי רואה: אני הצטרפתי רק בחלק השני.

אבי רואה: אני סיירתי באזור לא רחוק, באזור גוש שילה וקיבלתי טלפון ממפקד תחנת בנימין שבעצם מעלה לבונה הניסיון של יחידת הפיקוח להיכנס ליישוב נתקלת בהתנגדות.

אבי רואה: לא היה שם איזשהו זיהוי של עבירה שחייבים להיכנס היום דווקא.

אבי רואה: אם יש מתח אז אפשר לדחות את זה ביום יומיים.

אבי רואה: לא, אנחנו רוצים לעמוד על זכותנו להיכנס.

אבי רואה: אם זה בכוח ניכנס בכוח.

אבי רואה: זה היה מפקד התחנה של בנימין.

אבי רואה: יותר מאוחר קיבלתי עדכון ממנהלת היישוב שהכוחות נערכים באזור גבעת הרועה.

אבי רואה: שמתי פעמיי לשם.

אבי רואה: הבנתי שיכולה להיות חסימה אז עליתי מדרך צדדית.

אבי רואה: כשהגעתי לכביש התחילה תנועת הכוחות וכבר בוצעה חסימה.

אבי רואה: ניסיתי לעבור כראש מועצה.

אבי רואה: לא נתנו לי לעבור.

אבי רואה: יצרו קשר עם מפקד התחנה.

אבי רואה: הוא אמר שאני יכול לעבור רק אחרי שכל הכוחות עוברים.

אבי רואה: כמובן שלא הסכמתי.

אבי רואה: הילדים עמדו שם בתוך האוטובוס בחסימה.

אבי רואה: היתה שם כמות לא קטנה של כוחות בלשון המעטה.

אבי רואה: הכוונה שלי היתה להיות במקום כדי לנסות להרגיע, למנוע עימותים מיותרים.

אבי רואה: כי כל העניין הזה היה מיותר לחלוטין.

אבי רואה: לא מדובר על שוד ולא על מחבל ולא על איזשהו עבריין.

אבי רואה: דובר שיעשו שם פיקוח.

אבי רואה: אני יודע שבמעלה לבונה לא בונים.

אבי רואה: כלומר אין כאן עניין להיכנס דווקא עכשיו.

אבי רואה: מנעו ממני לרדת.

אבי רואה: ואז הגיע אלי מישהו.

אבי רואה: האוטובוס עם הילדים, לא נותנים להם לעבור, הם מחכים כבר עשר דקות.

אבי רואה: אמרתי אוקיי, אנחנו הולכים ברגל.

אבי רואה: שהילדים ירדו עם כל הצוות.

אבי רואה: הילדים ירדו והתחלנו לצעוד.

אבי רואה: הלכתי בסוף הטור של הילדים.

אבי רואה: ירד גשם באותו זמן.

אבי רואה: הגענו לשער.

אבי רואה: שם כבר היה עימות בין בנות ותושבים מן הישוב מול הכוחות אשר פרצו את השער והתחילו להיכנס פנימה.

אבי רואה: כל הזמן צעקתי שזה מיותר לחלוטין.

אבי רואה: אבל כולם היו באמביציה של להיכנס.

אבי רואה: פה אני כבר לא הייתי בשליטה.

אבי רואה: נזרק שם רימון הלם.

אבי רואה: במהלך השעתיים שזה נמשך ניסיתי כמה שאפשר להרגיע גם את החיילים, גם את התושבים.

אבי רואה: אנחנו עומדים על זכותנו למחות כי אנחנו חושבים שכל נושא ההקפאה זה מעשה שלא ייעשה.

אבי רואה: סך הכול לא מדובר פה על אויבים.

אבי רואה: מדברים פה בסך הכול על אחים.

דני דנון: מי היה מפקד האירוע?

אבי רואה: סגן מפקד מחוז שי של המשטרה.

אבי רואה: במהלך הזמן יצרתי קשר עם מפקד החטיבה.

אבי רואה: צלצלתי למפקד מחוז שי של המשטרה, לכמה חברי כנסת, לזאב אלקין, ליושב ראש הכנסת.

אבי רואה: לא היה issue לעשות על זה מלחמה.

אבי רואה: אפשר היה לבוא כעבור יומיים והכול היה מתנהל אחרת.

יעל יוספי: מפקד האירוע היה מג"בניק בשם יניב.

אבי רואה: זה היה בצהריים.

אבי רואה: אחר הצהריים היה שם סגן מפקד מחוז שי שבאופן פעיל גם מפקד בנימין עבד שם בתוך הכוחות.

אבי רואה: הוא קצת יצא מהכלים.

אבי רואה: התקשרתי למנכ"ל משרד ראש הממשלה.

אבי רואה: שם בשניות זה יכול להתפוצץ ולהיות אירוע שכולם יצטערו עליו.

אבי רואה: בסופו של דבר גם הגשם עשה את שלו ודברים איכשהו נמשכו, עד שהפקד הלך, עשה את הסיבוב.

אבי רואה: הוא שתה קפה להמחיש את הריבונות.

אבי רואה: הוא היה שם שעתיים כאשר את כל הסיבוב בישוב אפשר לגמור ברבע שעה.

אבי רואה: אין שם שום בנייה.

אבי רואה: אין מה להשתאות.

יעל מאשש: אני מזכ"ל הישוב.

יעל מאשש: הכוחות הגיעו אלינו בשעה 11:30.

יעל מאשש: קיבלתי את המידע מועד מתיישבי בנימין.

יעל מאשש: עצרתי אותם בכניסה לישוב.

יעל מאשש: התחילה התקהלות של תושבים, של תלמידות, של תלמידי מכלול.

יעל מאשש: הכוחות באו בצורה מאוד פרובוקטיבית.

יעל מאשש: הם הגיעו 4 רכבים, 3 של המינהל ועוד רכב מג"ב.

יעל מאשש: עצרו אותם בכניסה לישוב.

יעל מאשש: אני ביקשתי מיניב מפקד הכוחות לפנות את השטח ולתת לי להרגיע את הרוחות.

יעל מאשש: אחרי מספר דקות הם יצאו מחוץ לשער.

יעל מאשש: בינתיים חבר'ה שלנו ירדו לכיוון השער.

יעל מאשש: באיזשהו שלב אמרתי להם, אני מבינה שאתם צריכים לעשות את העבודה שלכם.

יעל מאשש: אני מוכנה לסייע בידיכם.

יעל מאשש: בואו איתי, נעשה סיבוב בישוב.

יעל מאשש: הייתם כבר ביום חמישי.

יעל מאשש: מיום חמישי עד יום שני משהו התחדש.

יעל מאשש: היתה החלטה מלמעלה שנכנסים עם כל הכוח.

יעל מאשש: בכל מקרה כשהאוטובוס הגיע ביקשתי ממפקד הכוחות שייתן לאוטובוס לעבור.

יעל מאשש: שיגיעו לשער גם אם השער חסום.

יעל מאשש: זה קילומטר.

יעל מאשש: "אף אחד לא עובר", היתה האמירה המאוד נחרצת שלו.

יעל מאשש: הילדים האלה יצאו בשעה שלוש וחצי מבית הספר והיו באוטובוס עד שעה ארבע, עד שאבי החליט שהוא צועד איתם לכיוון הישוב.

יעל מאשש: זה ילדים מכיתה א' עד כיתה ז' שלא אכלו ולא שתו.

יעל מאשש: הם היו עייפים ומתוסכלים.

יעל מאשש: אי אפשר לשחק את המשחק הזה על הגב שלהם.

יעל מאשש: המפקד התעקש בכל זאת שאף אחד לא יעבור.

יעל מאשש: אף אחד לא עבר.

יעל מאשש: היתה אסיפת הורים באולפנה.

יעל מאשש: כל ההורים היו תקועים שם משעה 4 ועד 6.

דני דנון: ראינו כולנו מבצע דרקוני ביום ראשון.

דני דנון: לא ראיתי התייחסות להשלכות לילדים.

דני דנון: ראיתי התייחסות למעגלים, והליקופטרים ומיסוך טלפוני.

יעל מאשש: החסימה בשער היתה צריכה להיות פסיבית.

יעל מאשש: עמדו שם הרבה מאוד אנשים.

יעל מאשש: ההוראה היתה חד משמעית – לא מתקיפים את החיילים ואת השוטרים.

יעל מאשש: זאת אומרת התנגדות פסיבית.

יעל מאשש: זה מה שקרה.

דני דנון: העמדות הפוליטיות שלי ידועות אבל כראש הועדה לזכויות הילד אני חייב לא להתייחס לעמדות הפוליטיות שלי לגבי המדיניות של הממשלה בנוגע להקפאה.

דני דנון: כמו שדואגים לזכויות של ילדי העובדים הזרים בנושא הילדים ביהודה ושומרון אנחנו נוכחים משרד הביטחון לא מתייחס לנושא הזה כרגע.

מירב פישר: מירב ואני אימא של אלעד.

מירב פישר: אני אימא לארבעה בנים שהיו בהסעה.

מירב פישר: הוא לא רואה אנשים.

מירב פישר: הוא רואה כבישים, הוא רואה מבנים.

מירב פישר: כמו שהילדים תיארו בכלל לא ראו אותם.

מירב פישר: לא עניין אותם.

מירב פישר: אם ילד מדבר איתם מיד מכוונים אליו נשק חם.

מירב פישר: למה?

מירב פישר: אין לי תשובה.

מירב פישר: אם ילד מכיתה א' רטוב מגשם עם ילקוט צריך להגיע הביתה זה לא מעניין אותם גם אם הוא הגיע בשש בערב, אחרי שעתיים רטוב כולו ובוכה בהיסטריה.

מירב פישר: יש ילדים שעד היום יש להם היסטריים מזה.

מירב פישר: היינו חסרי אונים.

מירב פישר: לא ידענו מה קורה עם הילדים.

מירב פישר: פשוט יורד גשם זלעפות בחוץ ואין לנו שום דרך לעשות משהו למען הילדים שלנו.

יעל מאשש: תרשה לי להוסיף.

יעל מאשש: יש פה אימא.

יעל מאשש: היתה בצד השני של השער ושאלה איפה הילדים.

יעל מאשש: אמרו לה, אני נורא מצטער, הצירים חסומים.

יעל מאשש: לי אין קשר עם אף אחד.

יעל מאשש: יש פה אסופת מכתבים של אימהות שמתעדות את החוויות של הילדים וגם את החוויות שלהן.

מירב פישר: לי יש ילד בכיתה א'.

מירב פישר: הוא היה היסטרי.

מירב פישר: הוא חשב שהשוטרים באים לקחת אותו, שהם רודפים אחריו.

מירב פישר: ילדים בכיתה ג' שהלכו על הפטרול.

מירב פישר: הג'יפים נסעו אחריהם.

מירב פישר: הילדים רצו כי הם חשבו שהשוטרים באים לקחת אותם.

מירב פישר: זו היתה האווירה.

מירב פישר: הילדים היו מפוחדים.

מירב פישר: לא היה שם תיווך של מבוגרים בכל התהליך.

מירב פישר: דקות ארוכות הם חווים אלימות קשה.

מירב פישר: הם חוו את האלימות כלפיהם בין אם זה בנשק, בין עם זה במכות, בין עם זה ברימון.

מירב פישר: היו שם כוחות יס"מ גדולים.

מירב פישר: הם הגיעו הביתה היסטריים בלי שום יכולת להבהיר אפילו מה קרה.

מירב פישר: אלעד הבן שלי שיושב שם הגיע כל כך מזועזע הביתה שהוא הרים טלפון למשטרה, תבואו להציל אותנו בגלל שהיס"מנקים מחטיפים פה מכות לילדים.

מירב פישר: המשטרה אמרה לו, תשלח מחר פקס.

מירב פישר: נטפל בזה.

נעמי שחור: לאביחי יש שלושה אחים חיילים בצבא.

נעמי שחור: מה אביחי אמור להבין אחרי אירוע כזה?

נעמי שחור: ללכת לצבא או לא ללכת לצבא?

נעמי שחור: אנחנו מאמינים במדינת ישראל, מחייבים את הילדים שלנו להתפלל לשלום המדינה.

נעמי שחור: רוצים שהם ישרתו בצה"ל אבל יש פה ערבוב של מסרים של מי בעדנו ומי נגדנו.

נעמי שחור: הבן שלי אומר אני לא אויב, אני לא איראן, אני לא חמאס.

נעמי שחור: מה אני אמורה לענות לו?

נעמי שחור: אנחנו כבר 22 שמה במעלה לבונה.

נעמי שחור: צריך ללכת פה במורכבות הזו.

דני דנון: התקרית הזו חמורה.

דני דנון: מדובר בילדים שנקלעו למקום בעל כורחם.

דני דנון: אם היה מדובר באנשים שבאו לתגבר את המפגינים במעלה לבונה זה דבר אחר.

דני דנון: אם היו מודיעים לבית הספר ואומרים שיש במעלה לבונה, אל תשלחו את הילדים, שימו אותם במתנ"ס בשילה היה פה היגיון.

דני דנון: החומרה שאין פה מחשבה.

דני דנון: אנחנו יכולים לצפות שיהיו פה עוד אירועים כאלו.

יעל יוספי: אני אימא של מלאכי.

יעל יוספי: הוא בן 11 וחצי.

יעל יוספי: לא הייתי שולחת אותו להפגנה כי בגלל שאם כבר אז אשלח ילדים יותר בוגרים.

יעל יוספי: עכשיו האוטובוס בושש לבוא.

יעל יוספי: אנחנו ממתינים בית.

יעל יוספי: גשם, חורף וכולי.

יעל יוספי: אני מקבלת טלפון היסטרי מהבת הגדולה שלי שהיא באולפנה, אימא, הולכים מכות רצח.

יעל יוספי: היא בוכה לי בטלפון.

יעל יוספי: ואני, מה לעשות?

יעל יוספי: הכול חסום מכל הכיוונים.

יעל יוספי: אני לא הייתי נותנת לו ללכת להפגנה כזאת.

יעל יוספי: הוא ילד קטן.

יעל יוספי: הוא בגשם, הוא מחפש את החבר שלו.

יעל יוספי: היה לנו נס.

יעל יוספי: בגלל שהוא בא מבית הספר היה לו ילקוט.

יעל יוספי: הוא נחבט על הרצפה.

יעל יוספי: הוא לא יכול היה לקום.

יעל יוספי: פעם שנייה בא שוטר יס"מ ופעם שנייה העיף אותו כשהוא עדיין חבול על הרצפה.

יעל יוספי: הילקוט היווה לו מגן.

יעל יוספי: אם לא היה הילקוט באותו יום הייתי רצה להגיש תלונה.

בנימין ידידיה: המועצה הארצית לתלמידים ונוער היא א-פוליטית אבל אנחנו נפעל לדבר עם המועצה המחוזית של תלמידים של מחוז ירושלים בשיתוף מועצות התלמידים ברשות יהודה ושומרון כדי שנסדיר את הפעילות וייצוג העמדה בנושא.

דני דנון: אני שואל את משרד הרווחה האם נעשית עבודת מטה בנושא של הממשקים עם ילדים בנוגע לצווים.

דני דנון: האם פנו אליכם?

דני דנון: האם התייחסתם לסוגיה?

יורם אזולאי: אני ממשרד הרווחה.

יורם אזולאי: הפעולה שלנו היא יומיומית באמצעות המחלקה לשירותים חברתיים שכוללת בתוכה שלושה פקידי סעד.

יורם אזולאי: חס וחלילה אם יש אירוע שיש חשש להתעללות או קטין נזקק לעזרה מיד יש פעולה של המחלקה ויידוע של פקיד הסעד המחוזי כך שזו השגרה שלנו.

דני דנון: בהקשר למאחזים הבלתי חוקיים והפינוי.

דני דנון: איך מתייחסים לילדים בזמן הפינוי?

דני דנון: אחת ההצעות היתה שיהיה צוות של רווחה ושיהיו שוטרות.

דני דנון: היתה נגיעה איך מפנים מאחז בלתי מורשה שיש בו ילדים.

דני דנון: השאלה אם כאשר יש משהו שלא נוגע לקו המאחזים האם לפני שזה קורה יש התייחסות?

יורם אזולאי: גם בשעה זו יש התייחסות מלאה בכל מצב שבו נמצא קטין בסיכון.

יורם אזולאי: אלה מצבי השגרה שלנו.

יורם אזולאי: התמודדות מצד שני חובת הדיווח שמוטלת על כל בוגר, על כל מורה, על כל רופא לדווח מיד לפקיד סעד לחוק הנוער על כל חשש לפגיעה.

יעל מאשש: אני פניתי למנהל מחלקת החינוך במועצה ושלחתי מכתב לכל חברי הכנסת על האירוע.

יעל מאשש: היתה פה פניה של אימא למפקד משטרת ישראל.

מירב פישר: אני פניתי למפקד מחוז שי, למפכ"ל המשטרה ולשר לביטחון פנים.

מירב פישר: הדובר של מחוז שי ויועץ השר לביטחון פנים חזרו אלי ואמרו, תלונתך בטיפול.

מירב פישר: אני פניתי גם למבקר המדינה.

מירב פישר: גם שם חזרו אלי והעבירו את הפנייה לביקורת המדינה כי אני לא יכולה לפנות לנציב תלונות הציבור כי זה מח"ש.

מירב פישר: אני לא יכולה לפנות למח"ש כי השוטרים היו בלי תגים.

מירב פישר: אם השוטר כיוון אל הבן שלי נשק חם אני לא יודעת מי זה ואני לא יכולה להתלונן עליו.

אלעד פישר: הם הסתירו את התגים.

דני דנון: זו הערה חשובה.

דני דנון: אני קיבלתי עכשיו תגובה ממשרד הביטחון כי הנושא בטיפול באחריות מג"ב.

דני דנון: כל אחד זורק את זה על השני.

דני דנון: צריך להיות תיעוד בשביל הויכוח המיידי.

דני דנון: כי זה עבירה על החוק.

דני דנון: אי אפשר לעבור על החוק פעם אחר פעם.

דני דנון: ברור לנו שהיתה כאן עבירה על החוק של כוחות הביטחון.

דני דנון: אנחנו נעשה את מקרה מעלה לבונה לדוגמה.

דני דנון: אם יש לכם תמונות וידאו של התקרית אפשר לראות מי הכוחות שהשתתפו באירוע.

דני דנון: אני אקבל תשובות מי המפקד של האירוע מתוך כוחות מג"ב.

מירב פישר: מתעדים פה בצורה חד משמעית בתקשורת.

מירב פישר: בעיתונות הכתובה והמצולמת אתה רואה בדיוק מי האנשים שהיו שם.

מירב פישר: היו שם אנשי מג"ב, יס"מ, משטרה.

מירב פישר: הכל מצולם לא על ידינו.

מירב פישר: לי יש תמונות, אני יכולה להביא אותן.

דני דנון: אם יש תמונה של השוטר שזרק את מלאכי עם הילקוט אותו שוטר צריך היה לקבל תלונה אתמול.

דני דנון: צריך לברר למה שוטר בכלל נוגע בילד כאשר יש פקודות שונות.

דני דנון: אם הם הולכים להתעמת עם אזרחים צריך להביא שוטרות וצריך לערב את שירותי הרווחה.

דני דנון: הרצון של השוטרים זה לטשטש.

דני דנון: אתם בחזית המאבק ואתם צריכים להיות עם יד על הדופק בנושא התיעוד וגם של הדיווח המיידי.

דני דנון: כן אורית.

אורית סטרוק: אני רוצה להגיד שלושה דברים.

אורית סטרוק: אחד, לאנשי היישוב.

אורית סטרוק: תפנו אליי בעזרת השם.

אורית סטרוק: אנחנו נתבע תביעת נזיקין.

אורית סטרוק: הם ישלמו על זה.

אורית סטרוק: דבר שני, זה לא מקרה, זה לא המפקד בשטח.

אורית סטרוק: זאת תוכנית המבצע.

אורית סטרוק: מיום ראשון בבוקר כולנו יודעים את זה.

אורית סטרוק: בתוך פקודת המבצע של הצבא כתוב שכאשר יבואו להרוס, עכשיו זו היתה רק ההתחלה, רק הפקחים, אבל כשיבואו להרוס כתוב במפורש שיסגרו את הכבישים ויסגרו לתנועה אזורים נרחבים ככל הניתן.

אורית סטרוק: זה ציטוט.

אורית סטרוק: זה אומר שמאות ילדים לא יכולים לעשות מה שהם צריכים לעשות באותו יום.

אורית סטרוק: להגיע לגן, לפעוטון, לחוגים, לבית ספר.

אורית סטרוק: היינו בסרט הזה.

אורית סטרוק: העולם עוצר.

אורית סטרוק: כתוב שבמקרים חריגים יתירו את התנועה.

אורית סטרוק: זאת התוכנית.

אורית סטרוק: זה לא היה מקרה.

אורית סטרוק: זו לא היתה פשלה.

אורית סטרוק: הכוחות עבדו לפי תוכנית ונגד התוכנית צריכים לצאת בכנסת ככנסת.

אורית סטרוק: בוודאי הוועדה הנכבדה הזו צריכה לתבוע מראש הממשלה לעצור את התוכנית הזאת באיבה.

אורית סטרוק: זה עוצר.

אורית סטרוק: עצם הרעיון שהעולם עוצר מלכת כי צריכים לתת צו או כי צריכים להרוס בית הוא רעיון מטורף שמתאים למדינות לא דמוקרטיות.

אורית סטרוק: דבר נוסף, ראינו את זה בפרשת פינוי המאחזים כשישבנו בוועדה המשותפת עם ועדת הפנים.

אורית סטרוק: ראינו את פינוי משפחת פדרמן.

אורית סטרוק: מפנים אותם מביתם באחת בלילה, מקימים אותם ממיטותיהם, קורעים תינוקות מהזרועות של האימא וכל מה שראינו.

אורית סטרוק: שאלנו האם יש תוכנית איך מטפלים בילדים בשעת פינוי ביתם?

אורית סטרוק: הם אמרו יש תוכנית.

אורית סטרוק: אנחנו נביא את הנהלים.

אורית סטרוק: מה הנהלים?

אורית סטרוק: הם מתייחסים לילדים בתור עבריינים קטנים.

אורית סטרוק: אז הם כותבים מה עושים אם הילד רוצה להזדהות, מה עושים אם הוא זרק אבן.

אורית סטרוק: התוכנית שלהם על כלפי ילדים בנויה אל היחס כאל עבריין.

אורית סטרוק: היא לא בנויה על היחס לילד כאל ילד.

אורית סטרוק: באו אליו הביתה ופתאום הפכו את הבית שלו לזירה אלימה והוא צריך להתמודד עם זה.

אורית סטרוק: עברו כמה חודשים מאז אותה ישיבה ורק לפני שבוע וחצי היתה ישיבת המשך אצל אזולאי בועדת הפנים.

אורית סטרוק: שוב הם חזרו על אותם נהלים.

אורית סטרוק: אתם ככנסת צריכים סוף לדבר הזה.

אימא: אני אימא של ילד בן שש שהיה על ההסעה הזאת וגם הוא עבר את ההליכה ברגל בגשם.

אימא: עבר שם רכב שאסף אותם עד השער.

אימא: השער כמובן היה סגור.

אימא: הילד שלי חזר נסער.

אימא: הוא לא הפסיק להגיד את המשפט: "אימא הלב שלי ירד".

אימא: הייתי צריכה להסביר לו שהם לא באו לפנות את הבתים שלנו.

אימא: הסברתי לו שהם רק באו להגיד לנו לא לבנות יותר בינתיים.

אימא: הוא אמר: למה לא מתקשרים לראש הממשלה להגיד לו שיש אנשים רעים.

אימא: הוא מתעורר בלילה, יש לו סיוטים.

דני דנון: אני רוצה לסכם את הדיון.

דני דנון: לומר לילדים שבאו, אני מצטער שחוויתם מה שחוויתם.

דני דנון: חשוב לומר לאימהות ולפעילים ולאבי וליעל, חשוב להציף את זה בזמן אמת.

דני דנון: כל מקרה אנחנו צריכים לתפוס אותו חזק כי ברגע שאותו מפקד אירוע ידע שעל האירוע הזה יש דיון בכנסת ויש תחקיר, באירוע הבא הוא יחשוב פעמיים.

דני דנון: אני מקריא את ההחלטה של הוועדה.

דני דנון: "הועדה לזכויות הילד רואה בחומרה רבה את התעלמותו הבוטה של שר הביטחון מוועדות הכנסת.

דני דנון: הוועדה תעביר תלונה רשמית כנגד שר הביטחון ליו"ר הכנסת שיזמן את שר הביטחון לבירור דחוף.

דני דנון: הוועדה רואה בחומרה את העובדה שכוחות הביטחון נהגו באטימות ופגעו בילדים חסרי ישע שנקלעו למקום בעל כורחם.

דני דנון: יש להשאיר את הילדים מחוץ לויכוח הפוליטי.

דני דנון: כוחות הביטחון חייבים להתייחס לפגיעה באזרחים ובמיוחד בילדים במסגרת פעילות האכיפה של כוחות הביטחון.

דני דנון: בכל תקרית אין שום הצדקה לפגיעה בשלומם של הילדים.

דני דנון: כפי שהוכח הנזק שנגרם לילדים הוא לא רק פיזי אלא גם נזק נפשי.

דני דנון: לכן אין להשלים עם תופעה זו".

דני דנון: אני רוצה להודות לכולכם שהגעתם.