ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 135, 2009-12-24 09:30

אופיר אקוניס: אנחנו עדיין במחלוקת.

אופיר אקוניס: אין הסכמות על הסעיפים שהקראנו.

אופיר אקוניס: היועצת המשפטית תקריא את הסעיפים שהקראנו ולא הצבענו עליהם, כי הם במחלוקת; יש שם את חברת החדשות, יש את ה-dtt, ויש סעיפים נוספים.

אופיר אקוניס: אנחנו רוצים להמשיך בהקראה כדי להתקדם.

אתי בנדלר: סעיף 42 להצעת החוק, אני מסבירה לכם שזה היה בזמנו פרק מחוק ההתייעלות הכלכלית בשנים 2009-2010.

אתי בנדלר: סעיף 42 עניינו תיקון חוק הרשות השנייה וכל תיקון בו ממוספר בפסקה.

אתי בנדלר: פסקה (1) אושרה, פסקאות (2) ו-(3) עד (12) -אני רצה בצורה שוטפת- הוועדה אישרה עד פסקה (13), בפסקה (13) (א) הוצבע, בפסקה (ב) יש הוספה לסעיפים 34 לחוק העיקרי.

אתי בנדלר: בעמוד 457, מתחילה פסקה (13) שעניינה תיקון סעיף 34 לחוק הרשות השנייה.

אתי בנדלר: בפסקה הזאת יש פסקאות משנה.

אתי בנדלר: (א) הוצבע, (ב) הוצבע, (ג) הוצבע.

אתי בנדלר: בפסקה (ג) מציעים להוסיף לסעיף 34 לחוק העיקרי פסקאות (ד) ו-(ה).

אתי בנדלר: (ד) הוצבע ו-(ה) הוצבע.

אופיר אקוניס: את הדבר הזה עשינו בעשר דקות, את הקראת את השינוי שלך והצבענו והמשכנו את הישיבה.

אופיר אקוניס: הוספנו את המלה 'וגם'.

אתי בנדלר: אני ממשיכה הלאה על פני הדפים ואני מגיעה לפסקה (17) בעמוד 460 שבו מוצע להוסיף סימן חדש לחוק הרשות השנייה שעניינו 'מכרז ושימוש באפיקים ובנכסים לא מוחשיים של הרשות'.

אתי בנדלר: דילגנו על כל הפסקה הזאת, עד עמוד 462.

אתי בנדלר: לאחר מכן המשכנו, אושרו כל הפסקאות, עד פסקה (18) אם אני ממשיכה הלאה על פני הדפים, גמרנו את כל הפסקאות עד 463, והגענו לפסקה (29) שעניינה במערך השידורים הספרתיים-קרקעיים, המכונים בפי הכל dtt וכאן נעצרנו.

אופיר אקוניס: למיטב זיכרוני אנחנו מיצינו את הדיון בעניין הזה.

אופיר אקוניס: בעצם מיקדנו את הישיבה הקודמת, בסופו של דבר, בסעיף 29.

אופיר אקוניס: היו כמה מסקנות, למשרדי הממשלה השונים יש מסקנות אחרות מהרעיון, התגבש רוב בוועדה, ואני אומר את זה גם לפרוטוקול, התגבש רוב בוועדה והוא גם על דעתי וגם על ידי חברי כנסת שהם חברי ועדה ושאינם חברי ועדה, שערוץ 9, ישראל פלוס, צריך להיות בתוך החבילה הזאת.

אופיר אקוניס: אנחנו קיימנו לאחר מכן התייעצות עם היועצת המשפטית של ועדת הכלכלה וגם עם המנהל הכללי של הרשות השנייה, וגם אני קיימתי התייעצויות עם שר התקשורת בעניין הזה, ועם שר האוצר, ויש איזה שהיא אמירה, שאני מציע שתגידי אותה, בעניין השינוי במצב של ערוץ 9, אדוני המנהל הכללי והיועץ המשפטי של ערוץ 9, שינוי במצב שלכם שיתחייב אם באמת תהיה הכנסה ל-dtt.

אופיר אקוניס: אם אתה רוצה, ומר מנשה סמירה, אם אתה רוצה להעיר בעניין הזה.

אתי בנדלר: הנושא אליו הפניתי את תשומת הלב במהלך ההתייעצויות הפנימיות שנערכו אצלנו, מעבר לעובדה שערוץ 9 הוקם כערוץ נישה, במסגרת שידורי הכבלים והלוויין, דהיינו ערוץ ייעודי.

אתי בנדלר: ערוץ ייעודי הוא בעצם ערוץ שהמדינה חשבה שהוא אמור להיות ערוץ נישה, בשל כך שהוא לא מיועד לכלל הציבור בכלל הנושאים האפשריים, אלא הוא מיועד או לקהל מסוים או בשפה מסוימת, כפי שמוגדר ערוץ ייעודי בחוק התקשורת (בזק ושידורים), אבל למדינה יש עניין בעידוד אותם ערוצים.

אתי בנדלר: בזמנו כל ערוץ ייעודי היה צריך לקבל אישור על ידי הממשלה ו-ועדת הכלכלה ועד כה אושרו בוועדת הכלכלה מספר ערוצים ייעודיים.

אתי בנדלר: אם אני זוכרת נכון, שני ערוצי חדשות שכידוע מעולם לא הוקמו, בשל החשיבות היתרה שהמדינה רואה בעידוד פלורליזם, בעיקר בתחום שוק הרעיונות והבאת החדשות לכלל הציבור, אושרו ערוץ מוסיקה ים תיכונית, או כמו שהוא נקרא מלכתחילה ערוץ מוזיקה ישראלית, כדי לעודד את הנושא, ערוץ ייעודי בשפה הרוסית, ערוץ ייעודי בשפה הערבית ואם אני זוכרת נכון, גם ערוץ מורשת.

אופיר אקוניס: שהוקם והפסיק את פעילותו.

אתי בנדלר: כל הנושאים המדינה, המדינה חשבה שלמרות שהם מיועדים לקהלים מסוימים או לנושאים מסוימים, חשוב מאוד לעודד אותם, ולכן היא אמרה שעל אף שהם ערוץ במסגרת שידורי הכבלים והלוויין היא מתירה, באישור ועדת הכלכלה, כאמור, להם לבסס את קיומם הכלכלי גם על פרסומות.

אתי בנדלר: ככזה הוקם גם הערוץ הייעודי בשפה הרוסית.

אתי בנדלר: על הערוצים הייעודיים לא הוטלו חובות המוטלים על ערוצי ברודקסט, ואני מדברת בעיקר על חובות בתחום ההשקעה ביצירה ישראלית, בהפקת תכניות.

אתי בנדלר: ברגע שמנסים להפוך את ערוץ 9 מערוץ נירוקסט לערוץ ברודקסט, דהיינו ערוץ פתוח לכלל הציבור, אני חושבת שאחת התוצאות המתחייבות מכך היא גם, אם שוקלים את זה בצורה רצינית, להטיל עליו גם חובות כפי שמוטלים על כל הערוצים הפתוחים שהוקמו כערוצים פתוחים לכלל הציבור.

אתי בנדלר: זה נושא אחד.

אתי בנדלר: נושא שני שצריכים להביא בחשבון, באותה הזדמנות, האם יש מקום לתת דין שונה, או להחיל דין שונה, על הערוץ הייעודי בשפה הרוסית, לעומת ערוץ המוסיקה, הועלו כאן הערות לגבי ערוץ 23, שאולי צריך לדון בו ו---

אופיר אקוניס: הועלו גם על ערוצים נוספים.

אופיר אקוניס: העירו על הערוץ האתיופי, ומכאן, אם אינני טועה, ערוץ 98, הערוץ הקהילתי, אלה הערוצים שדובר בהם, שלפחות אמרו לנו שבמצב של שינוי היו רוצים גם להיכנס לחבילה.

אתי בנדלר: אני רוצה להזכיר, כי ודאי מר אברמוביץ מיד ירים את ידו ויטען 'אז למה הערוץ הייעודי בשפה הערבית דינו שונה?

אתי בנדלר: ' אז אני אזכיר שהמחוקק, כבר כשהוא הקים את הערוץ הייעודי בשפה הערבית, הוא קבע הוראות מפורשות לעניין הערוץ הזה, והורה, למשל, ששנתיים אחרי שהוא יעלה לאוויר, הוא יוכל לשדר באופן פתוח והוא יעבור להיות מוסדר על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו ולא על ידי המועצה לשידורי כבלים ולוויין.

אתי בנדלר: סליחה, יורם, שאני מסתכלת עליך, כי זה היה בתקופתך.

אתי בנדלר: זאת אומרת, נקודת המבט לגבי הערוץ הייעודי בשפה הערבית היתה מלכתחילה שונה ואפשר לפתוח את הפרוטוקולים, אני לא רוצה לתפוס את כל זמן הישיבה ולומר מדוע המחוקק ראה אותו בכל זאת שונה מערוצים בשפות אחרות, שאינן חלק מהשפות הרשמיות של המדינה.

נחמן שי: את אומרת שהערוץ הערבי כן נמנה במסגרת הערוצים הייעודיים---

אתי בנדלר: הערוץ הערבי מוצע עכשיו במסגרת הצעת החוק לאפשר לו להצטרף למערך השידורים הדיגיטליים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי, אנחנו מדברים בעצם על חקיקה לגבי ערוץ שכרגע איננו קיים ולא ברור האם יהיה קיים בכלל.

נגה רובנשטיין: ההתייחסות היא לערוץ 9 ולא לערוץ בערבית.

אופיר אקוניס: נעשה קצת סדר בדברים, כי הישיבה הקודמת באמת עסקה בדבר הזה ואני רואה שגם זאת.

אופיר אקוניס: אני רציתי להמשיך מהסעיף הבא, אבל הדיון הגיע למיצוי, אבל הוא לא מוצה.

אופיר אקוניס: מה שלמדנו מחברי הכנסת, מהמחוקקים, שלא תהיינה אי הבנות, ואני מחיל את זה גם עליי, זה שיש רוב גדול מאוד בכנסת הזאת, או בוועדה הזאת, לעניין של הכללת ערוץ 9.

אופיר אקוניס: בזה מדובר.

אופיר אקוניס: לגבי הכללה של שאר הערוצים, אני לא מצאתי רוב, לפחות משמיעה די טובה שישנה לי, וגם הייתי בישיבה מתחילתה ועד סופה, לגבי ערוצים אחרים.

אופיר אקוניס: לגבי ערוץ 23 היו גם שאמרו.

אופיר אקוניס: ..

אופיר אקוניס: את תיכף תדברי, המנהלת הכללית של הטלוויזיה החינוכית, הוא אולי היה השני בתור מבחינת הקונצנזוס, מבחינת רוחב התמיכה.

אופיר אקוניס: עכשיו יש את הרעיון של הערוץ הייעודי בשפה הערבית – זה כבר בחוק.

אופיר אקוניס: אם אנחנו באים ורוצים לשנות, אנחנו צריכים לשנות לא רק את החוק הזה, אני מבין.

אתי בנדלר: זו המשמעות.

אופיר אקוניס: אנחנו תיכף נשמע גם את עמדת משרד התקשורת בעניין הה.

אתי בנדלר: מה שאני מנסה לומר זה שאם הוועדה תחליט לאשר צירופו של הערוץ הייעודי בשפה הרוסית למערך השידורים הדיגיטלי, אי אפשר לקבוע להוסיף רק את הערוץ הייעודי בשפה הרוסית למערך השידורים הדיגיטליים, בלי לבדוק איזה השלכות.

אתי בנדלר: קודם כל אנחנו צריכים לוודא שלא תהיה כאן החלטה מפלה, צריכה להיות הבחנה ברורה ולא החלטה מפלה.

אתי בנדלר: אי אפשר לעשות חקיקה פרסונלית רק לערוץ הזה, שאין נימוקים טובים מדוע להבחין בינו לבין ערוצים ייעודיים אחרים.

אתי בנדלר: שנית, אם תתקבל כזו החלטה צריכים לבדוק איזה עוד שינויים מתחייבים בחקיקה כתוצאה מכך.

אתי בנדלר: ואני מניחה שעל איזה עוד שינוי מלבד חובות השקעה בתכניות, ודאי יש השלכות נוספות שאולי נשמע מגורמים אחרים.

אופיר אקוניס: גב' יפה ויגודסקי, את ביקשת להעיר.

יפה ויגודסקי: אני מוחה על זה שבפעם ה-202 מדברים על טלוויזיה חינוכית.

יפה ויגודסקי: אני מבקשת שתשתחררו מהמושג שנקרא 23, אני מדברת על טלוויזיה מיוחדת, אני מוחה על זה שכשמדברים על טלוויזיה ממשלתית ציבורית בנשימה אחת, במשפט אחד, מול ערוצים מסחריים שהלכו למכרזים, זכו, ערוצי נישה.

יפה ויגודסקי: אני לא מדברת על ערוץ נישה, אני מדברת על טלוויזיה חינוכית.

יפה ויגודסקי: אני לא מבינה למה בכלל אנחנו מצורפים לאותה קטגוריה.

יפה ויגודסקי: אנחנו לא נמצאים באותה קטגוריה ואני לא מוכנה לבוא ולשמוע.

יפה ויגודסקי: אחרי ערוץ 9, דיברו גם על הערוץ החינוכי.

יפה ויגודסקי: תשתחררו מהמושג 23, מדובר על טלוויזיה חינוכית שיוצאת מערוץ 1, דיברנו על זה שרשות השידור מתקשה היום להחזיק שני ערוצים ציבוריים.

יפה ויגודסקי: תנו את ערוץ 33, את הטלוויזיה החינוכית, תטילו עליה מה שאתם רוצים להטיל עליה כערוץ ציבורי, ואל תשוו אותה לאחרים.

יפה ויגודסקי: אתם רוצים לטפל בערוץ 9, ב-24?, באתיופי?

יפה ויגודסקי: בערבי?

יפה ויגודסקי: תטפלו במה שאתם רוצים, אין לי שום בעיה עם העניין הזה, אבל אל תיקחו את הערוץ הציבורי ותשוו אותו ביחד עם ערוצי נישה מסחריים.

יפה ויגודסקי: אנחנו יושבים בתוקף חוק כערוץ ציבורי ממשלתי.

יפה ויגודסקי: דברו על זה אחרת.

אופיר אקוניס: טוב, מר מסינג, או מר יהודה סבן, השיבו.

יפה ויגודסקי: עמדת הממשלה היתה שונה לגמרי גם לגבי ערוץ 9 ולגבי ערוצים אחרים.

אופיר אקוניס: בסדר, עמדת הממשלה שונה.

אופיר אקוניס: רק לסבר את אוזנך, יש עוד דברים בעמדת הממשלה שהם שונים כרגע מעמדת הוועדה והם בוויכוח, אפילו בוויכוח ציבורי.

יפה ויגודסקי: עמדת הממשלה היתה גם לסגור והם לא סגרו.

יפה ויגודסקי: זו היתה עמדת הממשלה.

נחמן שי: מה עמדת הממשלה?

אופיר אקוניס: שהם לא בפנים.

נחמן שי: למה?

אופיר אקוניס: מה למה?

אופיר אקוניס: מר מסינג, אתה רוצה להסביר לחבר הכנסת שי?

אופיר אקוניס: זה הוסבר, אתה לא היית בישיבה.

אסי מסינג: מה שהסברתי בדיון הקודם שהממשלה דנה בסוגיה של ערוץ 23 בצורה נרחבת, במסגרת הדיונים בוועדת השרים לענייני חקיקה, והתקבלה עמדה שהצעת החוק תהיה מנוסחת כרגע ללא העלאת ערוץ 23.

נחמן שי: גם 23 וגם 9?

נחמן שי: ו-33 כן?

אסי מסינג: משכך בוודאי המנהלת הכללית של הטלוויזיה הלימודית כפופה להחלטת הממשלה.

אסי מסינג: מכיוון שהיא חלק ממשרד המשפטים.

אופיר אקוניס: את הצעת שאת רוצה לקחת את 33 ולהפעיל אותו.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך מה הבעיה.

יפה ויגודסקי: כן, באותה החלטת ממשלה היתה סגירת הטלוויזיה החינוכית.

יפה ויגודסקי: היא לא עברה.

יפה ויגודסקי: ברור שאם היתה באותה החלטה סגירת החינוכית, אז היא לא כלולה בתוך חבילת החינם.

יפה ויגודסקי: זה ברור שהיא לא יכולה להיות.

יפה ויגודסקי: אז זה לא יכול להיות שחלק מההחלטה בוטלה ולא יושמה.

אופיר אקוניס: טוב, מכיוון שאנחנו חוזרים קצת על ויכוח שהיה בישיבה הקודמת, לא נחזור לוויכוח הזה.

אסי מסינג: בלי קשר, יש פה החלטת ועדת שרים שהיא מאוחרת יותר.

אסי מסינג: במסגרת ועדת השרים שר החינוך הביע את עמדתו וזה סיכום שהיה על דעתו בוועדת השרים.

יפה ויגודסקי: היא לא היתה על דעתו בוועדת השרים.

אסי מסינג: זה היה על דעתו.

יפה ויגודסקי: לא, היא לא היתה על דעתו בוועדת השרים.

כרמל שאמה-הכהן: אני רציתי לשאול שאלה ולקבל תשובה, מה המגבלות של הממיר הדיגיטלי מבחינה טכנית מבחינה משפטית?

כרמל שאמה-הכהן: כלומר מבחינת כמות הערוצים שהוא יכול להכיל.

אופיר אקוניס: אנחנו גם עסקנו בזה.

אופיר אקוניס: אתה רוצה להשיב?

מנשה סמירה: המערכת הדיגיטלית עידן פלוס כרגע, נכון לעכשיו, יכולה להכיל עד שישה ערוצים, יש עליה כרגע חמישה ערוצים ואת ההערה על ערוץ 33, דיברנו בפעם הקודמת.

מנשה סמירה: החל מ-2011 עם סגירת המערך האנלוגי ואם יינתן מימון מראש, ניתן יהיה להקים מערך נוסף ובעצם חובה להקים אותו לנוכח ההחלטה שהתקבלה על בעלי הרישיון, כי הם צריכים לעלות על המערכת הזאת של עוד כשישה ערוצים.

מנשה סמירה: זאת אומרת, ב-2011, 2012.

מנשה סמירה: אנחנו נתחיל ב-2011, עם סגירת המערך האנלוגי, ישתחררו תדרים, נבנה מערכת נוספת ושישה ערוצים נוספים.

מנשה סמירה: זאת אומרת, ב-2011 עד כ-12 ערוצים יוכלו להיות על המערכת.

נגה רובנשטיין: המשמעות היא באמת עוד פלטפורמה.

נגה רובנשטיין: זאת אומרת, אם אנחנו מדברים כבר---

כרמל שאמה-הכהן: מה שאני מבין הוא שבשלב הבא, באותו ממיר שאדם היום רוכש, הוא יקלוט עוד שישה ערוצים?

כרמל שאמה-הכהן: כלומר המגבלה כרגע היא בשידור, היא לא בממיר.

מנשה סמירה: המגבלה היא בהקמת מערכת ההפצה.

מנשה סמירה: הממירים בבית יהיו מסוגלים.

כרמל שאמה-הכהן: ואיזה חמישה ערוצים כרגע כלולים?

מנשה סמירה: הערוצים הם 1, 2, 10, 33 ו-99, ושמור מקום לערוץ בערבית, שזה בחוק.

אופיר אקוניס: זה בחוק, על זה אין מחלוקת כרגע.

אופיר אקוניס: סעיף 29 בעצם פתח את הדיון בעניין הזה.

אופיר אקוניס: סעיף 29 אומר בחוק שיש לערוץ הייעודי בשפה הערבית, שאיננו קיים עכשיו, ושאמר לנו מר חן בישיבה הקודמת שהוא חושב שבקרוב זה יקרה, זה בסדר, זה בחוק, על זה אין מחלוקת.

אופיר אקוניס: המחלוקת היא מה עוד נכנס.

אופיר אקוניס: גב' ויגודסקי טוענת שערוץ 23, שבא כדי להחליף את 33, מר בלחמן מבקש את ערוץ 9.

אופיר אקוניס: אחר בא, פסיל מהערוץ האתיופי, וביקש מספר 98, וגם ערוץ 24?

אופיר אקוניס: אני מספר מה היה בישיבה הקודמת.

אופיר אקוניס: לא ביקשו את ערוץ 24.

מנשה סמירה: יד עוד הערה חשובה שחשוב שחברי הכנסת יהיו מודעים לה בהקשר הטכנולוגי.

מנשה סמירה: ערוצים פתוחים יכולים להגיע לכל בית בישראל כיום באמצעות המערכת הדיגיטלית, עידן פלוס, השידור האנלוגי ייסגר, לכן זה יהיה לא רלוונטי ויש אפשרות נוספת , שהיא קיימת, שהיא קיימת מאז ומתמיד, זה הלוויין הפתוח.

מנשה סמירה: השידורים משודרים גם באמצעות הלוויין הפתוח.

מנשה סמירה: זאת אומרת, ערוץ שנורא חושב שהוא חזק והוא חשוב, יכול להציע את עצמו באמצעות הלוויין והוא לא חייב לעלות על המערכת הדיגיטלית.

נחמן שי: זה אומר לשים עוד צלחת ולהעמיס עוד הוצאה.

נחמן שי: בחייך, בשביל זה המציאו את הקופסה הקטנה הזאת.

אופיר אקוניס: אני רוצה לשאול שאלה עכשיו.

אופיר אקוניס: אני שואל את המנהל הכללי של רשות השידור, או את היועצת המשפטית של רשות השידור, אנחנו הגענו למסקנה מסוימת לגבי ערוץ 33 ואני מקבל על כך גם תמיכות מרבים ששמעו את הרעיון שלי, לסגור אותו, בעצם להעביר לקופתך, או להשאיר בקופתך בערך 70 מיליון שקל שיעזרו לך גם בהשארת תחנות רדיו וגם בתשלום משכורות ובהפקה, דיברנו גם על הכסף להפקה של סרטי מקור וכדומה וכדומה, מה מבחינה חוקית צריך לעשות?

אופיר אקוניס: הגב' ויגודסקי רוצה את 33, יכול להיות שהיא תשדר את הזמן בערבית שאתה מחויב בחוק רשות השידור לשדר מספר שעות בערבית.

אופיר אקוניס: זה מקובל עלייך?

אופיר אקוניס: יפה.

אופיר אקוניס: אז שעות בערבית אנחנו פותרים כבר לאט לאט, עכשיו אני שואל אותך, האם ממשלת ישראל צריכה להתכנס ולקבל החלטה כזו?

אופיר אקוניס: או שאתה סוברני להחליט בעצמך?

מוטי שקלאר: אי אפשר להחזיק את המקל בשני קצותיו.

מוטי שקלאר: הווה אומר שמצד אחד להוריד את 33 מהחבילה, ומצד שני להשאיר אותה באנלוגי.

מוטי שקלאר: אני אומר כך, אם יש לנו חובה ציבורית, מההיבט המשפטי, ידברו פה אנשים, לשדר בערבית וחשבו שערוץ 33 אמור להיות הפלטפורמה שבאמצעותה אנחנו משדרים בערבית, אז אי אפשר שמצד אחד הוא לא יהיה בחבילה ומצד שני ימשיך לשדר אנלוגי ו אני אשלם פעמיים.

מוטי שקלאר: משמעות הדבר שרשות השידור תמשיך לשלם עבור החבילה ותמשיך לשדר במשדרים האנלוגיים, אז מה עשינו?

מוטי שקלאר: אם אנחנו באים ואומרים, וזה משהו אחר, שהחובה עלינו לשדר שידורים בערבית זה משהו מדוד, במשורה, שעה ביום, אז אני מוכן לחשוב על זה.

מוטי שקלאר: אבל במציאות הנוכחית, כפי שהיא, זה לא הולך.

יפה ויגודסקי: אין שום בעיה לקחת את 33 ואנחנו יוצאים מערוץ 1 לשמונה שעות האלה.

יפה ויגודסקי: אנחנו יוצאים, הוחלט על ידי השר, אנחנו יוצאים.

יפה ויגודסקי: השעות לא רלוונטיות, אין לנו מה לחפש שם.

יפה ויגודסקי: אם אנחנו מקבלים את ערוץ 33, אנחנו נשדר בשלב הזה באנלוגי כי אני בלאו הכי משלמת ואנחנו נשלם ונשדר גם בדיגיטלי.

אופיר אקוניס: כשייסגר האנלוגי, ייסגר.

נחמן שי: אני יכול להגיד משהו?

נחמן שי: לא הגיוני מכל בחינה שהיא שערוץ 33, אני לא מעליב פה את האנשים, אני מקווה, שאין לו שום משמעות שידורית, שום משמעות שידורית, כולם יודעים את זה בחדר הזה, ימשיך לשדר, וערוץ 23, שבכל זאת יש לו איזה שהוא ייעוד, וצריך יהיה לחזק אותו, לא ישדר.

נחמן שי: זה לא הגיוני, באמת.

נחמן שי: ערוץ 33, לא רק שיהיה פה חיסכון כספי, אלא זה גם יאפשר את השעות האלה ואת התכניות האלה בערבית להעביר לערוץ הראשון.

נחמן שי: אם צריך קצת לעשות, לא הרבה, קצת, לפי החוק, אני יודע, והיא תעשה את היתר.

נחמן שי: אפשר להגיע להבנה.

נחמן שי: אי אפשר לזרוק את הכל למחוקק וללכת לממשלה.

נחמן שי: לממשלה הזאת יש עוד כמה דאגות, האמן לי.

נחמן שי: לא רוצה להגיד איזה.

מוטי שקלאר: מר נחמן שי, אתה רואה מציאות שבה מדינת ישראל, אחרי שהוחלט במליאה שערוץ 33 ישדר שידורים בערבית, שאנחנו נבוא ונאמר שאין צורך בכך?

מוטי שקלאר: כי שנינו יודעים מה יקרה.

מוטי שקלאר: יורידו את 33 מהחבילה וישאירו את 33 באנלוגי, אז מה עשינו?

נחמן שי: אני לא יודע אם צריך לשדר אותו באנלוגי.

מוטי שקלאר: אם 23 בחבילה, אז 33 יורד.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: היועצת המשפטית של משרד התקשורת ביקשה לדבר.

נגה רובנשטיין: עלו כאן שלושה נושאים.

נגה רובנשטיין: אני אתייחס אליהם בקצרה.

נגה רובנשטיין: ראשית, למה שאמרה היועצת המשפטית של הוועדה, שאני מסכימה איתה.

נגה רובנשטיין: זאת אומרת, אם ערוץ עולה ל-dtt, צריכות להיות סיבות מסוימות בשביל לתת לו את הזכות והחובה לשדר לכל הצופים, באופן פתוח.

נגה רובנשטיין: בטח אם משנים את הסטטוס שלו, מסטטוס של מי שמשדר על גבי טלוויזיה רב ערוצית במסגרת מסוימת למסגרת אחרת.

נגה רובנשטיין: עכשיו, האם ההצעה שאת מדברת עליה היא שערוץ המשדר בשפה הרוסית יהיה בעל רישיון לפי חוק הרשות השנייה?

אתי בנדלר: אני לא מדברת על שום הצעה.

אתי בנדלר: מה שאני אומרת זה שאם תבוא הצעה להוסיף את הערוץ הייעודי בשפה הערבית למערך ההפצה ב-dtt, צריכים לבחון---

אופיר אקוניס: רוסית, השפה הרוסית, ואני אומר לך, היועצת המשפטית, אני אגיד עכשיו פה, כדי שהדברים יהיו ברורים ברשותך, אני אומר לך שאם הדבר הזה לא יבוא כהצעת הוועדה, הוא יבוא כהסתייגות ואני מעריך שמבחינה פוליטית זה גם יעבור.

אופיר אקוניס: זו הערכה פוליטית שלי, לא מקצועית.

אופיר אקוניס: ראיתי את יחסי הכוחות בכנסת, חבר הכנסת שי, חבר הכנסת שאמה, חבר הכנסת טבייב, והיו נוספים שבאו לפה.

אופיר אקוניס: אתם אמרתם לי שבכנסת ה-17 לא היתה היתכנות פוליטית, אני אומר לכם שבכנסת הזאת, מבדיקות שלי, יש לזה היתכנות פוליטית.

אופיר אקוניס: עכשיו, בואו נבוא ונאמר שהתקבלה החלטה שלנבחרי הציבור יש גם מלה, והם חושבים שהאינטרס הציבורי כן רוצה לבוא ולהכניס את ערוץ 9 לעניין הזה, אולי גם את ערוץ 23 ו אחרים, כרגע אנחנו באמת מתרכזים סביב העניין של ערוץ 9, אז מה אתם אומרים מבחינה משפטית כרגע?

אופיר אקוניס: בוא נאמר שההחלטה התקבלה.

אופיר אקוניס: אגב, אם זה לא יבוא כהצעת ועדה, זה יבוא כהסתייגות ואני אומר לכם, היא.

אופיר אקוניס: .. טוב, הבנתם אותי.

אתי בנדלר: אני חושבת שהדברים מאוד ברורים.

אתי בנדלר: אם כך, מה שאני מציעה לממשלה להיערך להשלמת ההצעה, ככל שהיא תוגש, ולאחר שייבחנו כל ההשלכות שלה.

אופיר אקוניס: זה הכל.

דנה נויפלד: יש לי הערה לעניין, באופן שמשתלב עם מה שאמרה היועצת המשפטית ומה שאמרה גב' נגה רובנשטיין.

דנה נויפלד: אין מניעה היום אחרי שהחוק יעבור, ככל שיעבור, שערוץ 9, או כל קבוצה אחרת שרוצה לעלות על dtt תוכל לגשת, לדפוק על דלתות הרשות השנייה ולבקש רישיון.

דנה נויפלד: אין שום מניעה שזה יקרה.

דנה נויפלד: לא צריך לעשות שום שינוי מעבר למה שמונח בפני הוועדה.

דנה נויפלד: כל קבוצה שקיימת, שרוצה, כמו עכשיו, יכולות הקבוצות השונות לבוא ולבקש רישיון---

קריאה: עכשיו ממילא אי אפשר, כי אין תדרים.

נגה רובנשטיין: אני רק אשלים את מה שהתחלתי להשיב ליועצת המשפטית של ועדת הכלכלה.

נגה רובנשטיין: בסופו של דבר, זו תהיה ההחלטה של הבית הזה, היא יכולה להיות גם החלטה פוליטית, אבל אתה מדבר על טענה של טובת הציבור.

נגה רובנשטיין: אז אם מדברים על טענה של טובת הציבור, אנחנו צריכים לחשוב מה הוא הקונספט של ה-dtt, מה אמור להיות על גבי זה.

נגה רובנשטיין: כשנוצר ה-dtt, במסגרת תכנית חקיקה, לפני שנתיים או שלוש, התפיסה לא היתה שמדובר בפלטפורמה שלישית, כי כאן עלה הרעיון שיעלו עוד שישה ערוצים ועוד שמונה ערוצים ובסך הכל יהיו לנו 12, 14 או 16 ערוצים.

נגה רובנשטיין: העובדה שיש יכולת טכנולוגית, או פוטנציאל טכנולוגי, להעלות ולאפשר שידורים פתוחים של 12 או 14 ערוצים היא קיימת, השאלה אם לזה היתה הכוונה מלכתחילה כשיצרו את מודל ההפצה הדיגיטלי.

נגה רובנשטיין: ככל שמדובר במודל אחר, גם כשיש את האינטרס של טובת הציבור, אנחנו צריכים להבין מה המשמעות של זה ואם אנחנו יוצרים כאן פלטפורמה שלישית של טלוויזיה שהיא רב ערוצית ולא משנה אם היא ממומנת באמצעות דמי מנוי, או שהיא ממומנת בדרך אחרת, וזו באמת שאלה טובה איך היא ממומנת, אז אנחנו צריכים לחשוב על זה ברמה האקטואלית באופן שונה.

נגה רובנשטיין: אנחנו צריכים כאן ללכת לחוק התקשורת, לדבר על הוספה של מתחרה בתחום הטלוויזיה הרב ערוצית, זאת שאלה טובה אם הרשות השנייה צריכה להמשיך ולנהל את הדבר הזה, כי אנחנו מדברים כאן על מודל אחר, על מודל מסחרי אחר, על דרך פעולה אחרת, ולפני שאנחנו עושים את הצעד הזה שאנחנו מרחיבים את ה-dtt, בין אם מדובר בערוץ 9, ובין אם מדובר בגורם אחר שהוא לא בעל רישיון, לפי חוק הרשות השנייה, ולפי המודל שמתגבש כאן, יש צורך במחשבה.

נגה רובנשטיין: אחר כך כמובן תתקבל החלטה על ידי ועדת הכלכלה ועל ידי הכנסת.

נחמן שי: אם אתה מוציא את ערוץ 9 מהכבלים ומהלוויין והופך אותו לערוץ חופשי, פוגעים בהכנסות שלהם.

נחמן שי: זה ברור.

נחמן שי: יצטרכו לחשוב...

נחמן שי: השמיכה הזאת היא קצרה, אתה מושך אותה מפה, היא עוברת לשם.

נחמן שי: אתה תצטרך לחשוב איך אתה מפצה את הכבלים והלוויין על אובדן ההכנסות שלהם.

נחמן שי: הם רואים בזה חלק מהעסקה שהם הולכים להציע לצרכנים שלהם.

נחמן שי: זה אבן יסוד בשידורים שלהם.

אופיר אקוניס: אתה רוצה שניכנס גם לוויכוח שקיים כרגע בינינו לבין האוצר על החבילה הצרה, כי זה מה שאנחנו מנסים לעשות.

אופיר אקוניס: הרי יש רציונל, אם אנחנו מכניסים עוד ערוץ ל-dtt, והכבלים והלוויין טוענים שיש בהם פגיעה, ומצד שני באה הממשלה, לא האוצר, הממשלה חוקקה שיש חובת חבילה צרה, ואנחנו מנסים לדחות את החבילה הצרה, כדי שהחברות האלה תמשכנה לחיות ולתפקד, אז פה אפשר למצוא את האיזון בין שני הדברים הללו ובזה אנחנו עכשיו בשיח, בעיקר ביני לבין שר האוצר.

דב אברמוביץ: יש איזה ניסיון מצד נציגי הממשלה להציג את השאלה אילו ערוצים ייכללו בחבילה הדיגיטלית, כאילו זה כביכול שאלה מקצועית, משפטית, כלכלית, ואז כמובן שלחברי הוועדה יש מה לומר כיצד לשמור על התקינות המקצועית.

דב אברמוביץ: ובכן, לא לטעות, זו שאלה ציבורית פרקסלנס.

אופיר אקוניס: אמרתי את זה.

אופיר אקוניס: אמרתי גם שזה באינטרס הציבורי והדבר הזה בהחלט התקבל על דעתם של רוב חברי הוועדה.

אופיר אקוניס: לא שמעתי מישהו שהסתייג.

אתי בנדלר: אני מוחה נמרצות על הדברים האלה.

אתי בנדלר: ברור שיש לה השלכות ציבוריות מובהקות, אבל לומר שחוות הדעת כאן הן לא בעניינים מקצועיים, אני חולקת על דעתך.

דב אברמוביץ: לא אמרתי את זה.

דב אברמוביץ: אמרתי שהשאלה איננה שאלה מקצועית, היא בעיקר שאלה ציבורית.

דב אברמוביץ: ההשלכות למקצועיות---

אתי בנדלר: כשדנים בשאלה הציבורית צריכים להביא בחשבון גם את ההיבטים המקצועיים.

דב אברמוביץ: השלכות מקצועיות, אם מקבלים את ההצעה להכליל את ערוץ 9 בחבילה, ויש גם השלכות מקצועיות אם בוחרים לא לכלול את ערוץ 9 בחבילה הזאת.

דב אברמוביץ: בדיון הקודם קמו מספר ערוצים; ערוץ קהילתי, ערוץ אתיופי, ביקשו גם הם להיכלל בחבילה הדיגיטלית ונוצרה איזה תחושה כאילו השאלה היא הכל או לא כלום, זאת אומרת או שכולם נכללים בחבילה, או שמשאירים את הרשימה כפי שהיא בהצעה.

דב אברמוביץ: גם זו טעות.

דב אברמוביץ: צריך לשקול ערוץ ערוץ והשיקולים הציבוריים בעד הכללתו או נגד הכללתו, ולפי זה לקבל החלטה.

יצחק וקנין: ולא משנה מה היו תנאי המכרז וכל מה שמשתמע מכך?

דב אברמוביץ: מה זה קשור למכרז?

דב אברמוביץ: המכרז הוא בסדר גמור.

יצחק וקנין: אז למה זה קשור?

דב אברמוביץ: אני אסביר.

דב אברמוביץ: לגבי רשימת הערוצים---

יצחק וקנין: לפי המתכונת שמוצעת פה זה לא בדיוק ככה.

אופיר אקוניס: לפי המתכונת שמוצעת פה זה רק הערוץ בשפה הערבית.

דב אברמוביץ: לגבי רשימת הערוצים הקיימת, אותם 6 ערוצים שמוזכרים כיום בחוק.

דב אברמוביץ: אין בה שום קדושה, יש בה איזה שהוא היגיון, אבל ההיגיון הזה הוא אל"ף, חלקי ובי"ת, הוא היגיון טכני פורמליסטי ואני אסביר על מה אני מדבר.

דב אברמוביץ: למה זה היגיון חלקי בלבד?

דב אברמוביץ: הרי כביכול ההיגיון הוא שניקח את אותם הערוצים שמבחינה היסטורית רשאים לשדר שידור קרקעי פתוח, ונעתיק את זה לחבילה הדיגיטלית.

דב אברמוביץ: זה נכון קודם כל רק לגבי 4 ערוצים, לגבי 2 ערוצים נוספים, שזה ערוץ הכנסת והערוץ הייעודי בערבית, זה לא נכון.

דב אברמוביץ: ההיגיון הזה מגיע רק סו-פר.

דב אברמוביץ: למה זה פורמליסטי?

דב אברמוביץ: משתי סיבות.

דב אברמוביץ: קודם כל הסיבה שחבר הכנסת שי אמר לפני רגע, בגלל התפיסה הפורמליסטית הזאת לוקחים ערוץ, שאין לו שום חשיבות ציבורית, כמו ערוץ 33, ומבזבזים את המשאב היקר, משאב הקיבולת של ה-dtt כדי לכלול בו ערוץ שאין בו שום חשיבות ציבורית.

דב אברמוביץ: אני לא חושב שחברי הוועדה יעשו את תפקידם נכונה אם באמת יקבלו החלטה כזאת.

דב אברמוביץ: סיבה נוספת מדוע זה פורמליסטי; כביכול הסברה שעומדת מאחורי העמדה הזאת של הממשלה היא שימור סטטוס קוו.

דב אברמוביץ: זה גם ההיבט המקצועי שהיועצת המשפטית דיברה עליו.

דב אברמוביץ: במקום לשנות סטטוס קוו, ניקח את אותם ערוצים ונעתיק את המצב הזה ל-dtt.

דב אברמוביץ: אבל זאת טעות.

דב אברמוביץ: כבר קרוב לעשרים שנה שאין שידור קרקעי של ממש, טריסטריאלי חופשי במדינת ישראל.

דב אברמוביץ: כמעט כל הציבור שרואה טלוויזיה קולט את הערוצים שלו באמצעות מערכת השידור הרב ערוצית.

דב אברמוביץ: מאז שהערוצים הייעודיים נוצרו, הם מתחרים בעצם באותו מגרש, באותו שוק יחד עם הערוצים המסחריים האחרים.

דב אברמוביץ: לכן כאשר באים עכשיו, ערוץ 10 אף פעם לא שודר טריסטריאלי, גם ערוץ 2, אני יכול להגיד לכם שבאזורים רבים בארץ הוא לא נקלט באנטנה ביתית, ולכן גם ההצעה כיום לא משמרת שום סטטוס קוו.

דב אברמוביץ: להיפך, היא מפרה סטטוס קוו, כי כיום יש שוויון, מבחינת הנגישות של הציבור לערוצים הייעודיים, ונגישות שלהם לערוצי הברודקסט האחרים שווה.

דב אברמוביץ: בעצם מה שהולכים לעשות זה להוריד בדרגה את ערוץ 9, להוריד אותו לליגה ב', בעוד שכיום הוא נמצא בליגת העל.

דב אברמוביץ: זה שינוי בסטטוס קוו.

דב אברמוביץ: אז השאלה המקצועית משחקת לשני הכיוונים.

דב אברמוביץ: יש אולי שאלה מקצועית אם מקבלים החלטה של לכלול את ערוץ 9 בחבילה, אבל יש שאלה לא פחות משמעותית, אם בוחרים להשאיר את הרשימה הקיימת כפי שהיא, כי גם זה שינוי של סטטוס קוו.

דב אברמוביץ: לגבי השאלה שאם מכלילים את ערוץ 9 בחבילה, אילו עוד צעדים צריך לנקוט?

דב אברמוביץ: קודם כל ייתכן שצריך לעשות שינויים מסוימים ברישיון.

דב אברמוביץ: אני מזכיר לכם שההסדר לגבי הערוץ הייעודי בערבית, משום מה השאלות האלה לא עלו.

דב אברמוביץ: יש פה הסדר מפורט וברור לגבי איך הערוץ הייעודי בערבית ייהפך להיות ערוץ בתוך החבילה הדיגיטלית, ואני לא יודע מדוע השאלות האלו שמוצגות עכשיו לא עלו לגבי הערוץ הייעודי בערבית.

דב אברמוביץ: ברור לגמרי שערוץ שמשדר למיליון-מיליון וחצי איש, יש לקבוע לו חובות שגם קיימות כיום בעניין הפקות מקור, בעניין השקעה בערוץ, בעניינים אחרים.

דב אברמוביץ: יש חובות גם כיום, זה לא שהיום הוא משדר בלי חובות, הוא משדר עם חובות שמתאימים לערוץ בסדר גודל שלו ולייעוד שלו.

דב אברמוביץ: אם צריך לעשות עדכון מסוים של החובות האלה, אז צריך לעשות אותם.

אופיר אקוניס: בואו נתרכז כולנו בעניין הזה וכשאחרון הדוברים יסיים את הטיעונים בנושא סעיף 29, נמשיך ונראה איך אנחנו ממשיכים ומקריאים את החוק הזה.

רון אילון: אני רוצה להגיד כך; האם ערוץ 9 עומד לקבל מעמד מיוחד במסגרת היותו בחבילת ה-dtt?

רון אילון: משהו שאנחנו כמובן מתנגדים לו לחלוטין.

רון אילון: האם ערוץ 9 יהיה משוחרר מחובת הפקות מקור, מחובת תמלוגים, מפיקוח הרשות השנייה על נושא הפרסום?

רון אילון: וכמובן לעניין הפרסום, אני רוצה להוסיף לרשימה של התיקונים שצריך לתקן אם ערוץ 9...

רון אילון: אם ערוץ 9 יתווסף ל-dtt, כמובן יש לנו המלצה לפתוח את הפרסום למגזר הרוסי בטלוויזיה לערוצים נוספים.

רון אילון: ערוץ 9 דאג שיהיה מונופול לפרסום בטלוויזיה למגזר הרוסי.

רון אילון: בשעה שערוץ 9 הופך להיות, אם הוא יהפוך להיות חלק מה-dtt, אז צריך שגם ערוצים רוסיים, ישראליים, נוספים שקיימים יוכלו לפרסם.

אופיר אקוניס: ואתה מתכוון לערוץ שאתה מפעיל, למשל.

רון אילון: לערוץ שאני מפעיל, ודרך אגב אני מתכוון גם לערוצים שמגיעים מרוסיה ואולי נסיים במלה אחת.

רון אילון: על מנת לא לאפשר לערוץ 9 להפעיל על הפלטפורמות מסחטה של איום במעבר ל-dtt, אם המחוקק רואה לנכון שערוץ 9 צריך להיות חלק מה-dtt, לחייב אותו להיות שם.

רון אילון: זאת לא אופציה של הערוץ.

רון אילון: אם זה אינטרס ציבורי, תחייבו אותו, שיהיה שם, ותפתחו את הפרסום.

יורם מוקדי: חשבתי שזה היה ברור בישיבה הקודמת, כי האמת פה טיפה שונתה, נגיד את זה בעדינות.

יורם מוקדי: הערוץ הערבי בשנת 2001 הותר לו לשדר באוויר.

יורם מוקדי: ב-2001.

יורם מוקדי: ערוץ הכנסת, מיום היווסדו בחוק, מותר לו לשדר פתוח, ולכן אותה לוגיקה של אלה שהגו את הדבר הנהדר הזה שקוראים לו -dtt היתה שמי שמשודר באוויר ייכנס, כי אחרת יש פה בעיה, ומה הבעיה?

יורם מוקדי: ניתן פה מתווה גדול מאוד שבא ואומר שאנחנו לא מקימים פלטפורמה שמתחרה בשוק הפרטי, אנחנו רק לוקחים את הערוצים שעל פי דין כל אזרח היה זכאי לקבל אותם במדינת ישראל, ואנחנו עכשיו נפיץ אותם באופן יותר יעיל, וכך קראו לכל הפרויקט הזה; הפצה יעילה – בואו נחסוך כסף והבה ניכנס לדבר הזה.

יורם מוקדי: עכשיו באה רפורמה חדשה בפני הוועדה הנכבדה שאומרת, רישיון לכל דורש.

יורם מוקדי: רישיון לכל דורש אומר; הקץ למכרזים הארורים, עכשיו אנחנו ניתן רישיון למי שיעמוד, ושמא יפחד מישהו שהטלוויזיה המסחרית בישראל תהפוך להיות איטליה, או יותר גרוע, כי השוק צר מלהכיל, אנחנו נחייב כל אחד שנכנס בנעלי הדבר הזה, ה-dtt, הברודקסטר, במטלות מכאן עד הודעה חדשה, והפעם הפעם אנחנו מבטיחים באמת באמת באמת באמת, מי שלא יעמוד, נבטל לו את הרישיון, אבל הפעם באמת באמת באמת.

יורם מוקדי: מה שקורה עכשיו זה שבעצם יש פה איזה שהוא חוק שאוי לטלוויזיה, אחרי שייכנסו כמה שחקנים, כי השוק צר מלהכיל ואנחנו יודעים ששוק הפרסום צר מלהכיל, והרי ברור לכולנו שיבוא, סליחה על הביטוי, המשוגע השלישי והרביעי ויבקש להיות ערוץ ברודקסטר בישראל, הרי משוגעים מחפשים את הדברים האלה, הם רק לא יודעים כרגע שזה מה שהם הולכים לעשות.

יורם מוקדי: זה כמו מי שנכנס לעולם הכדורגל וקבוצת כדורגל.

יורם מוקדי: אז כשיהיו ארבעה ערוצים מסחריים ונדרוש מכל אחד מהם לעמוד במינימום חובות הפקות מקור וחברת חדשות, וכל הדברים הנפלאים, שאחרת נשלול את רישיונם, הפעם הפעם באמת.

יורם מוקדי: לצדם, מה שמוצע עכשיו, נכנסים הסטודנטים החופשיים.

יורם מוקדי: מה זה סטודנט חופשי?

יורם מוקדי: זה למשל ערוץ 9 שזכה ברישיון בשנת 2001 להיות ערוץ כבלים, לא נדרש לעשות חברת חדשות נפרדת, חובת הדרמה והפקות המקור שלו הן בסכום מאוד מאוד נמוך שמפאת כבודם אני לא אזכיר את הסכום הזה, מאוד מאוד נמוך.

יורם מוקדי: אגב, הם לא עומדים בו.

יורם מוקדי: מה זה לא עומדים בו?

יורם מוקדי: מאוד מאוד לא עומדים בו, בשיעור של 70%-80% בשנה, אבל זה נושא אחר.

יורם מוקדי: ועכשיו גם יבוא אולי מישהו חדש, ערוץ מורשת שתפרסם המועצה לשידורי כבלים ולוויין.

יורם מוקדי: מי שקורא את המכרזים האלה רואה שבגדול, במסגרת הגבול שנותר להם, הם יכולים לשדר מה שהם רוצים.

יורם מוקדי: אגב, הערוץ בשפה הרוסית, מותר לו לשדר 50% משידוריו בעברית עם תרגום לרוסית.

יורם מוקדי: אז הנהב, מצאנו לנו את הברודקסטר שנכנס פה מתחת למכ"ם בלי חובה.

יורם מוקדי: אגב, למה הם?

יורם מוקדי: הם זכו במכרז ב-2001, למה לא יהיה מכרז חדש של הדבר הזה?

יורם מוקדי: אחרי זה באה הטלוויזיה החינוכית ועם כל הכבוד, ויש לי כבוד, ואומרת 'רגע, גם אני רוצה', ואני שואל, 'רגע, יש פה משרד ממשלתי שמפעיל ערוץ טלוויזיה'.

יורם מוקדי: אף אחד לא נזעק על זה שהוא מפעיל ערוץ טלוויזיה.

יורם מוקדי: יש שידור ציבורי, שהמחוקק הישראלי אמר שאם המדינה הולכת לשדר, אנחנו נקים מנגנונים על מנגנונים על מנגנונים כדי להפריד בין המדינה לבין מי שמשדר, וקם לו הדבר הזה שקוראים לו 'רשות השידור', וקיבל את המטלה הזאת.

יורם מוקדי: אז עכשיו הולך להיות שידור ציבורי נטול פיקוח, בדבר הזה נכנס גם כן ואני שואל איפה כל החוטים שמקשרים בין הלוגיקה.

יורם מוקדי: אם הלוגיקה זה ש-dtt זה דבר נהדר וברודקסטרים ונטיל עליהם חובות והפעם הפעם באמת, אז איך אנחנו בכלל מעלים על הדעת שייכנסו פה סטודנטים חופשיים?

יורם מוקדי: ודבר אחרון, יוזמי ה-dtt הזה, שקראו לו יעילות בהפצה, כי למה כבר לקנות משדרים אנלוגיים אם אפשר לקנות משדרים דיגיטליים, והבטיחו שדי ודי, זה ייגמר בחמישה ערוצים.

יורם מוקדי: הבטיחו שזה ייגמר ב-5 ערוצים.

יורם מוקדי: אז זה לא שאני בא ועכשיו אומר 'חברים, אם אתם רוצים להרחיב, תפצו אותי', אני דורש שתפצו אותי.

אופיר אקוניס: מי הבטיח שזה ייגמר ב-5 ערוצים?

יורם מוקדי: בפרוטוקולים.

יורם מוקדי: אני התוודעתי בישיבה קודמת, כבוד היושב ראש, נאמר על ידי האוצר ועל ידי כל מי שהביא את זה לפה שזה ייגמר בחמשת הערוצים ואני מוכן להביא ציטוטים מישיבות הוועדה.

יורם מוקדי: לא רק זה, תחילת 2008, סוף 2007.

יצחק וקנין: הפלנו אותך פעם אחת.

יצחק וקנין: כל הניסיון להכניס את ערוץ 9, מי שזוכר בקדנציה הקודמת, זה---

אופיר אקוניס: כן, זה נאמר, חבר הכנסת וקנין.

מנשה סמירה: מדובר על כל הערוצים הפתוחים הקיימים וברודקסטרים נוספים יהיו.

יורם מוקדי: לא דובר אז על ברודקסטר, בסוף 2007 לא דובר על---

מנשה סמירה: אתה צודק שלא דובר על ערוצים, אתה קורא להם סטודנטים, כאלה שאין להם מחויבויות, זה נכון.

יורם מוקדי: לסטודנט יש מחויבויות, העלבתי את הסטודנטים, סליחה.

יורם מוקדי: זה לא סטודנט חופשי, זה הרבה יותר גרוע.

יורם מוקדי: לסטודנטים עוד יש מחויבויות, יש להם קצת בחינות כל שנה.

מנשה סמירה: דרך אגב, זו הסיבה שזה הוטל על הרשות השנייה, כי הכוונה היתה לברודקסטרים שעליהם יש פיקוח וכן הלאה.

יורם מוקדי: תודה על הערת הביניים, אבל מה שאני רוצה להגיד זה שאם יש איזה שהיא לוגיקה בדבר הזה של השידור הפתוח הזה שקראו לו יעילות, ואם נאמר בוועדה הזאת, ונאמר בוועדה הזאת על ידי כולם, שיהיו לזה השלכות חמורות על הטלוויזיה הרב ערוצית, אמרו את זה נציגי האוצר, אמר את זה יושב ראש ועדת הכלכלה דאז, ואמרו את זה חברי כנסת ואמרו את זה כל נציגי הממשלה, אמרו שיהיו לזה השלכות חמורות.

יורם מוקדי: הגדיל לעשות נציג האוצר אז, ואמר 'תשמעו, יש לנו סקר שאומר שה-dtt בחמשת הערוצים יגרום לנטישה של 3%, שערו בנפשכם מה יקרה אם ערוץ 9 יהיה בפנים'.

יורם מוקדי: אז אני אומר, קודם כל תעשו את הבדיקה הזאת, שמישהו יעשה את הבדיקה של מה ההשלכות, ושתיים, אנחנו דורשים מיידית את ההקלות האלה בחוק.

יורם מוקדי: רפורמה, אז רפורמה.

יורם מוקדי: אחידות – אחידות.

יורם מוקדי: הרי למה מחכים פה?

יורם מוקדי: שעוד פעם משהו יקרוס ונבוא עם השברים לוועדה ונגיד 'ועדה נכבדה, אנא תקנו את מה שעשו הוועדות הקודמות'?

יורם מוקדי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: ערוץ המוזיקה הוא בבעלות מלאה של קשת?

יוסי סטולר: יש שמועות כלה או אחרות שגם פלטפורמות מנסות להרים עוד ערוץ כנגד הערוץ מסיבות כאלה ואחרות.

יוסי סטולר: מה שאני לפחות מבקש, שתהיה לנו את האופציה כן להיכנס לשידור הדיגיטלי וזאת בעצם בקשתי, וכל זה בעצם כדי לנסות להחיות את הערוץ הזה.

יוסי סטולר: אני רוצה שתהיה לי האופציה.

יוסי סטולר: ..

אופיר אקוניס: מה זאת אומרת לשקול את האופציה?

אופיר אקוניס: לא יהיה פה שיקולים.

אופיר אקוניס: מה זאת אומרת?

אופיר אקוניס: אתה שוקל או לא?

אופיר אקוניס: או שזה כן או שזה לא, אין שיקול דעת.

אופיר אקוניס: גם לערוץ 9, כדי שהדברים יהיו ברורים.

אופיר אקוניס: אם המחוקק יחליט שעם כל שינויי החקיקה שהיועצות המשפטיות והיועצים המשפטיים השיגו את השגותיהם הנכונות ובכל זאת תתקבל החלטה שערוץ 9 יהיה, הוא יהיה, לא יהיה לו שיקול דעת והוא יחליט לפי ראות עיניו אם פתאום הוא נכנס או לא.

אופיר אקוניס: אין דבר כזה.

אופיר אקוניס: גם לגבי ערוץ המוסיקה.

אופיר אקוניס: לא, אתה נותן לי את האפשרות להיכנס.

אופיר אקוניס: לא, מה פתאום, או שתיכנס או שלא תיכנס, אין פה שיקול דעת, עם כל הכבוד, לא יהיה.

אופיר אקוניס: אבל רשמנו את בקשתך.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא הבנתי, אתם רוצים להיות בחבילה דיגיטלית או לא?

יוסי סטולר: במידה וכל הנתונים יהיו לפניי, אני אשקול את זה, כמובן.

אופיר אקוניס: הוא ישקול.

אופיר אקוניס: אוקי.

יוסי סטולר: זה לא בגלל---

אופיר אקוניס: חבר הכנסת וקנין, בבקשה.

יצחק וקנין: גם בדיון הקודם, לפני שנתיים ושלוש שנים, כשדנו בנושא הזה, אני זוכר שמהנדס מהאוצר אמר שהפס הדיגיטלי אשר רוצים לחבר, אין לו יכולת קיבלת לקבל גם את ערוץ המוסיקה וגם את ערוץ 9, ואני לא רואה שיש תשובות גם לנושא הזה.

אופיר אקוניס: אתה מתכוון טכנית.

יצחק וקנין: טכנית.

יצחק וקנין: אני זוכר את זה ואמרו את הדברים האלה פה, רבותיי.

אופיר אקוניס: אבל המנהל הכללי של הרשות השנייה כבר אמר אחרת מאז.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת וקנין, הם אומרים שכבר אז הם אמרו שבעתיד, שכבר הגיע, יהיה אפשר.

אופיר אקוניס: העתיד כבר פה.

יצחק וקנין: אני מציע שתפתחו את זה לכולם, למה לערוץ 9?

אופיר אקוניס: לא, לא, לא.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: מר ניצן חן, בבקשה.

ניצן חן: אני מבקש להעיר, אל"ף, כל הזמן שמוכיחים, כל אחד מחפש את הלוגיקה מהפוזיציה.

ניצן חן: אין לוגיקה בהסדרת השידורים בעשור האחרון בשוק התקשורת, וכל אחד מהפוזיציה שלו מחפש את הלוגיקה.

ניצן חן: אני מבקש להעיר שתי הערות.

ניצן חן: אחת ליועצת המשפטית של הוועדה בתחילת הדיון ואחת לאדוני היושב ראש.

ניצן חן: נתחיל דווקא בהערה שלך.

ניצן חן: אני מסכים לחלוטין שזכותם של נבחרי ציבור לקבוע מדיניות ופקידים צריכים לבצע, אבל יש משהו לא הגון שמבדלים ערוץ מסוים מתוך חמישה.

ניצן חן: הנחת העבודה שיש חמישה ערוצים ייעודיים, שהממשלה בשתי החלטות ממשלה קודמות, אגב של שלטון שונה, וגם בחקיקה קבעו שיש חשיבות ציבורית לחמישה ערוצים ייעודיים.

ניצן חן: על בסיס מה אתה עושה הבחנה בין ערוץ 9 לשאר הערוצים הייעודיים?

ניצן חן: על בסיס זה שהיום לישראל ביתנו יש 15 מנדטים?

ניצן חן: זה דבר אבסורד.

ניצן חן: אני לא נגד ערוץ 9, אני רק מנסה להגיד שבעיניי כל חמשת הערוצים---

אופיר אקוניס: אני אבהיר את דבריי, לא הובנתי נכון.

אופיר אקוניס: יש בכנסת ה-18 היתכנות פוליטית הרבה יותר גבוהה מהכנסת ה-17 להכנסת ערוץ 9.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת וקנין, אלה תוצאות הבחירות.

יצחק וקנין: אני אמציא לי איזה ערוץ מרוקאי, יש חברי כנסת מרוקאים, היו נותנים לנו---

אופיר אקוניס: אני לא רוצה להפוך את זה לדיון עדתי, חלילה.

אופיר אקוניס: אני רק אומר עובדה פוליטית.

יצחק וקנין: יש פה שיקולים כלכליים ממדרגה ראשונה.

אופיר אקוניס: אנחנו דיברנו על ההיתכנות הפוליטית כרגע, ולגבי השיקולים המשפטיים וכבדי המשקל שהעלו היועצת המשפטית של הוועדה, היועצת המשפטית של משרד התקשורת והייעוץ המשפטי של האוצר, ודאי, צריך לדון בזה.

אופיר אקוניס: אין פה שאלה.

ניצן חן: כל מה שאני אומר שזכותו של מחוקק לעשות מה שהוא רוצה, רק אני אומר שאם ערוץ 9 בפנים, אין סיבה שערוץ המוסיקה לא.

ניצן חן: אין שום סיבה.

ניצן חן: הרי הסיבה שערוץ מורשת ישראל לא עלה לאוויר, או ערוץ החדשות היהודי, כי לא היתה לו היתכנות כלכלית.

ניצן חן: כרטיס הכניסה ל-dtt בערוץ פתוח, ייתכן מאוד והמודל העסקי שלו ישתנה.

ניצן חן: השוני היחידי שנוצר ממה שמר יורם מוקדי תיאר קודם, זה שהיום אין יותר בעיה של תדרים.

ניצן חן: ברגע שאין יותר בעיה של תדרים, אופן ספייס, בואו ניתן לערוץ 9 להיבחן פעם נוספת בכרטיס כניסה לערוץ ברודקסט, וזו הנקודה הכי חשובה שאמרה היועצת המשפטית בתחילת הישיבה וצריך לחדד את זה.

ניצן חן: כרטיס כניסה ל-dtt משמעו מחויבויות ציבוריות של מאות מיליוני שקלים.

ניצן חן: בכבלים ובלוויין המחויבות הציבורית היא יותר מצומצמת וצריך לזכור את הדברים האלה.

ניצן חן: פה זה הפוזיציה שאני לא יודע מה היו השיקולים של ערוץ 33 וערוץ 99.

ניצן חן: אני מסכים.

ניצן חן: אבל ברגע שאתה מאפשר לערוץ 9, אין שום סיבה שערוץ מרשת וערוץ 24 לא יקבלו את אותן אמות המידה השוויוניות.

ניצן חן: מה, בגלל שיש להם יותר פוליטיקאים רוסים בכנסת?

אופיר אקוניס: להערתך האחרונה, אני אומר לך, חד משמעית, כדי שהדברים לא יהיו לא ברורים; אני אומר לך שאם זה לא יבוא, וזה יבוא כהסתייגות, המצב הפוליטי מאפשר את זה.

ניצן חן: אז תאפשר לכולם.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, בסדר.

אופיר אקוניס: אבל, גברתי, אני אומר לך שאם זה לא... זה יכול לבוא גם כהסתייגות וההסתייגות יכולה להתקבל במליאת הכנסת ברוב קולות, זה הכל.

אופיר אקוניס: או ליפול ברוב קולות.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת סולודקין הודיעה שהיא מגישה הסתייגות.

אופיר אקוניס: היא הודיעה לי.

יצחק וקנין: יש פה בעיה משפטית ממדרגה ראשונה.

יצחק וקנין: משרד המשפטים, מה אתם אומרים על כל המהלך הזה?

אופיר אקוניס: רק שנייה.

אופיר אקוניס: מר ניצן חן בזכות דיבור עדיין וחבר הכנסת טבייב ביקש לדבר.

ניצן חן: הדבר היחידי שאני אומר זה שפתיחה של ערוצים נוספים ל-dtt, מעבר לחמישה שכבר נוספו, יש לכך השלכות וצריך לקחת בחשבון, כשאתה מאפשר לערוץ 9, אתה תצטרך לאפשר לפחות לפחות לשאר הערוצים הייעודיים, על כל המשתמע מכך.

ניצן חן: צריך לקחת את זה בחשבון.

כרמל שאמה-הכהן: מה המשמעות הכלכלית לגבי- - -

אופיר אקוניס: ליס כבר יש פתרון, הם הציעו את הפתרון בצורה מאוד ברורה.

אופיר אקוניס: יכול להיות שצריך לדון בו.

אופיר אקוניס: הוא בא ואמר 'תן לי לתת פרסומת בערוץ.

אופיר אקוניס: ..', בערוץ הרוסי שהם עושים.

כרמל שאמה-הכהן: ---בתמלוגים.

אופיר אקוניס: לא, אני שמעתי היטב את בקשתו או את אמירתו של מר רון אילון.

אופיר אקוניס: הוא אמר שאם ערוץ 9 נכנס לעניין, אני מבקש לתת לי היתר לפרסם, לתת פרסומת, ועכשיו יבוא אולי אר.

אופיר אקוניס: טי.בי.

אופיר אקוניס: אר שתיכף רוצה לדבר.

ניצן חן: אני סבור שזה בלון ניסוי מסוכן שיכול לגרום נזק לתעשייה הרב-ערוצית.

ניצן חן: זאת הפלטפורמה היחידה, אדוני היושב ראש, ותזכור את זה, אני יודע שזה קרוב ללבך, שעומדים במחויבויות בכל מה שקשור להפקה ישראלית ודרמה ויצירה ישראלית ולעשות עכשיו איזה שהוא בלון ניסוי שיהיו לכך השלכות מרחיקות לכת, מה גם שזה משהו שבעיניי לא שוויוני ולא ראוי, כי אחרת, אם תיתן ל-9, תיתן לכל הערוצים הייעודיים.

רוברט טיבייב: אני רוצה באמת להבהיר את הנושא לגבי ערוץ בשפה הרוסית.

רוברט טיבייב: זה נכון שאנחנו נציגי ציבור וזה נכון שיש רוב בוועדה והמטרה הציבורית של ערוץ בשפה הרוסית, ואני מדגיש, ערוץ בשפה הרוסית, מאוד חשובה, ואני חושב שהיא גוברת מכל החישובים הכלכליים והאינטרסים האחרים בהחלט.

רוברט טיבייב: בעיניי, עוד הפעם, אני חוזר ואומר שלא מדובר על ערוץ 9, מדובר בערוץ בשפה רוסית.

רוברט טיבייב: אני מדגיש את הדבר הזה, זה מאוד חשוב.

רוברט טיבייב: נכון להיום ערוץ 9 הוא הערוץ היחידי והוא מאוד פופולרי ו---

יצחק וקנין: אז אני מציע שנמכור גם את ערוץ הכנסת, גם הוא---

רוברט טיבייב: היו פה עניינים של פיצויים ואני בעד, צריך לפצות את ה---

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: מרק מאירסון, המנהל הכללי של מדיה מוסט.

מרק מאירסון: אני לא נגד , תכלילו שם את מי שאתם רוצים, כמו שאמר המנהל הכללי של הרשות השנייה, בעוד שנה-שנתיים, יהיו 13 ערוצים, 14 ערוצים, מה עוד שנאמר שהכל עניין פוליטי, ובכח פוליטי אפשר להכניס 50 ערוצים, אין שום בעיה, אבל תפתחו את השוק.

מרק מאירסון: אני מייצג ערוץ שעובד ב-58 מדינות, באחריות מלאה כרגע אני אומר שבשום מדינה, ואנחנו פועלים על פי הסכמים וייצוגים בהרבה מדינות, בשום מדינה אין מצב כזה.

מרק מאירסון: בשום מדינה אין הגבלות, חוץ מסוריה, מלטה וקמבודיה.

מרק מאירסון: אני אזרח ישראלי, תפתחו את השוק.

מרק מאירסון: השוק לא ייפתח כי הנושא מאוד פיקנטי.

מרק מאירסון: אפשר לקיים המון ועדות, כל חברה שאין לה שווי כלכלי בכלל זוכה לאלף כותרות במוספים כלכליים ובכלל.

מרק מאירסון: כי כל נושא התקשורת הוא מאוד פיקנטי.

מרק מאירסון: אבל תראו מה עשתה התחרות לנציגות בין לאומיות, כולנו יודעים מה זה עשה.

מרק מאירסון: איך אנחנו נהנים מזה?

מרק מאירסון: למה אני לא יכול לפרסם?

מרק מאירסון: למה ערוץ אמ.

מרק מאירסון: טי.

מרק מאירסון: בי שאסור לו גם לפרסם?

מרק מאירסון: ממה נתפרנס?

מרק מאירסון: תגידו לי שאתם מכניסים לחברה דיגיטלית ואני אקים ערוץ מקומי בשפה הרוסית, תנו לי לפרסם, אז אני אקים אותו.

מרק מאירסון: הרי אני לא מבקש מאף אחד שום דבר.

לאוניד בלחמן: ההבדל שאתה מקבל חלק מדמי מנוי במיליוני שקלים ואני עוד משלם לרב ערוצי.

לאוניד בלחמן: זה ההבדל.

מרק מאירסון: קודם כל, בהסכמים שלי עם חברות יס והוט יש תנאי שאם יתחילו לתת לי לפרסם, הוט ויס לא ישלמו לי גרוש.

לאוניד בלחמן: ואני כבר שבע שנים משלם.

מרק מאירסון: אתה משלם והצענו 'אל תשלמו לנו, אנחנו נשלם את הכל, תנו לנו רק לפרסם', בשביל להתפרנס באותה מדינה שאנחנו עובדים.

מרק מאירסון: כך צריך לעבוד.

מרק מאירסון: בשלוש ארבע שעות שידור לאוכלוסייה מסוימת---

510: מי נתן לערוץ 9 את המונופול להיות המייצג של הקול הרוסי?

מרק מאירסון: השוק הרוסי רווי בערוצים, יש יותר ערוצים ברוסית מאשר בשפה העברית, זה בטוח.

מרק מאירסון: כל הערוצים האלה מתחרים, מתחרים על הצופה.

מרק מאירסון: יש טלגל, יש מדידה, תסתכלו בטלגל מה נתח הצפייה של ערוץ 9.

מרק מאירסון: טלגל גם יודע על אותם הערוצים שכביכול לא נמדדים, כי כל אחד יודע מה נתח השוק, כי יש תחרות בין הצופים.

מרק מאירסון: פה לא דנים בכלל על הצופים.

מרק מאירסון: על מה דנים בכלל?

מרק מאירסון: הצופים בוחרים כרגע...

מרק מאירסון: אני אומר כרגע, צלצלו לטלגל, 60% נמצאים פזורים בכל הערוצים בהוט ויס, ואין לי שום דבר נדג ערוץ 9, שיתחרה, שיהיה קיים, שיעשה, שיקים, שיהיו עוד חמישה ערוצים כאלה, מה המונופול הזה?

מרק מאירסון: יש כמעט מונופול בשפה העברית, יש רק שני ערוצים, והיתה מלחמה אדירה שערוץ 10 ימשיך להתקיים, שסממנים של תחרות יישארו, ומונופול טוטאלי בשפה הרוסית וזהו.

מרק מאירסון: עכשיו עוד אומר המנהל הכללי של הרשות השנייה שיש לוויין חופשי, האם הוא מתכוון שאם אני אשים מחר בלוויין החופשי את הערוץ שלי, לנו יש שישה ערוצים, אז אני אוכל למכור ממירים באופן חופשי?

מנשה סמירה: ממש לא.

מרק מאירסון: לא, אז מה זה לוויין חופשי?

מרק מאירסון: שנית, אנחנו פה מתכוונים לאינטרנט, שהכל מתנקז לתוך האינטרנט, תוך עקיפה של החבילה החינמית, תוך הכל, וזה חיובי.

מרק מאירסון: שהצופה יוכל לבחור, שהמפרסם יוכל לבחור, המחיר של הפרסום צריך לרדת, המחיר לאוכלוסייה, דרך הורדת הפרסום, צריך לרדת.

מרק מאירסון: ככה זה עובד בכל המדינות.

אופיר אקוניס: טוב, מר מאירסון, אנחנו לא נפתח דיון יותר כללי.

אופיר אקוניס: הבנו לעניין הספציפי.

נגה רובנשטיין: יש לזה היבט משפטי.

נגה רובנשטיין: אם הערוץ הרוסי עולה ל-dtt, זאת אומרת שהמכרז שהוא עבד בו והמתכונת שהוא עבד בו אינם רלוונטיים יותר.

נגה רובנשטיין: זאת אומרת, לערוץ הייעודי הרוסי אין שום יתרון ושום זכות עודפת על פני כל ערוץ אחר שמשדר בשפה הרוסית, בין אם זה של הכבלים והלוויין ובין אם זה ערוץ אחר, ולכן כולם צריכים לקבל את אותן זכויות, בין אם זה פרסום, -dtt, מה שלא יהיה.

לאוניד בלחמן: אתה לא יכול להשוות ערוץ שמופק בחוץ לארץ עם ערוץ כמו ערוץ 9, שעבר את המכרז.

לאוניד בלחמן: בגדול היא כן אומרת דברים כאלה.

רון אילון: איזה מכרז עברת, להיות בכבלים או בלוויין?

רון אילון: אתה רוצה לשנות את המכרז, תשנה.

לאוניד בלחמן: פעם חבילה בסיסית היתה חבילה שלך, עכשיו יש -dtt, אין מה לעשות.

לאוניד בלחמן: להשוות עם ערוץ 9 שמשקיע מאות מיליוני שקלים להפקה---

מיכל רפאלי כדורי: להפקה של חדשות כדי שחברי הכנסת יתראיינו אצלו.

לאוניד בלחמן: אני עכשיו אספר על תכנית שאתם הקמתם, שמגיעים לשם רק חברי כנסת.

לאוניד בלחמן: לצערי, אין שום מקום להשפעה.

אופיר אקוניס: באיזה תכנית מגיעים רק חברי כנסת שאנחנו לא היינו בה?

לאוניד בלחמן: אם תשאל מי, אני אעשה עכשיו פרסום לתכנית הזו.

לאוניד בלחמן: ערוץ אר.

לאוניד בלחמן: טי.וי.

לאוניד בלחמן: איי, כמו כל הערוצים מרוסיה, לא עומדים בשום התחייבות רגולטורית בארץ, משדרים 365 ימים בשנה, כולל יום כיפור, מתחילים לשדר את הפרסומות מחוץ לארץ של בירה מ-8:00 בבוקר, של סרטי אירוטיקה בצהריים.

לאוניד בלחמן: אין פה שום מקום להשוואה של המצב.

לאוניד בלחמן: אסור לעשות טעות כזאת.

כרמל שאמה-הכהן: מה עם ציונות?

לאוניד בלחמן: איזה ציונות?

לאוניד בלחמן: ביום הזיכרון הם יכולים לשדר פרסומות ובידור.

לאוניד בלחמן: מה זה יכולים?

לאוניד בלחמן: עושים את זה.

לאוניד בלחמן: זה מאוד רלוונטי.

לאוניד בלחמן: מי שיש לו נטייה להתקרב למצב שלנו, צריך לעמוד בהתחייבויות.

אופיר אקוניס: רני בלייר, אסף אמיר ועידן אור, אתם רוצים להעיר לעניין ה-dtt?

אופיר אקוניס: אז אחד מכם, לא שלושה.

רני בלייר: ההערה שלנו מחולקת לשניים, על בסיס מה שהערוץ הרוסי השיב את חובותיו עד היום להפקות המקור.

רני בלייר: אנחנו מודאגים מאוד מהמעבר שלו כי אנחנו רוצים לדעת שהוא הולך לעבוד בהפקות מקור ולא לא-לעבוד, כמו שקורה עד היום, ואם הוא צריך להיות -dtt, אז הוא ברודקסטר?

רני בלייר: אז זה אומר שיש לו מחויבות הפקות מקור כמו לערוץ 2 ולערוץ 10, וחדשות?

רני בלייר: או שהוא נשאר עם מחויבויות להפקות מקור ברמה של 2 מיליון שקלים והרבה מאוד יוצרים רוסיים שלא עובדים.

רני בלייר: זאת השאלה.

יפה ויגודסקי: הערה של משפט אחד בהתייחס למה שאמר מר מוקדי ונציגי הממשלה.

יפה ויגודסקי: הטלוויזיה החינוכית נמצאת ב-dtt, לא יעזור לכם, היא שמונה שעות ב-dtt.

יפה ויגודסקי: זאת אומרת, הממשלה החליטה שהיא כן שם, לשמונה שעות, בשמונה שעות שהן לא רלוונטיות.

יפה ויגודסקי: כל מה שמבקשת הטלוויזיה החינוכית זה לעבור ל-33.

יפה ויגודסקי: אתם רוצים להגביל אותה ב-33 לשמונה שעות?

יפה ויגודסקי: תגבילו אותם.

יפה ויגודסקי: ולא שהיא לא שם, היא שם, היא נמצאת שם, היא לא סטודנטית חופשית, היא לא אורחת חדשה, היא נמצאת שם.

יפה ויגודסקי: אל תתייחסו לערוץ 33, תתייחסו לטלוויזיה החינוכית.

יפה ויגודסקי: אתם מדברים על רגולציה, מרגע שהיא תהיה ב-dtt, יש לה שם רגולציה, אז על מה אנחנו מדברים כאן?

יהודה סבן: אני אחזור.

יהודה סבן: כל עוד שהנושא לא יידון בממשלה ותתקבל החלטה אחרת בעניין ערוץ 23, הוא שונה, כיוון שהוא גוף ממשלתי, או יחידה ממשלתית---

יצחק וקנין: לגבי ערוץ 9, הממשלה קיבלה החלטה?

יהודה סבן: יש הבדל מהותי בין שניהם.

יפה ויגודסקי: בטח שיש הבדל, כי אחד מסחרי וניגש למכרז והשני יושב על פי חוק.

יהודה סבן: אין זה אומר שאנו תומכים בכניסת ערוצים מסוימים ל-dtt, אבל המצב הוא שונה לחלוטין.

יהודה סבן: ערוץ 23---

יצחק וקנין: מה דעתכם על ערוץ 9?

יהודה סבן: אני משיב.

יהודה סבן: לא יעלה על הדעת שנושא ערוץ 23 יעלה לפני שהנושא ידון בממשלה.

יפה ויגודסקי: לא מדובר על ערוץ 23, למה אתה נתפס בשוליים?

יפה ויגודסקי: לא מדבור על 23, מדובר על הטלוויזיה החינוכית שנמצאת כבר בתוך הדי.סי.

יהודה סבן: אז אני אתקן את עצמי, לנושא הטלוויזיה החינוכית---

יפה ויגודסקי: אבל היא שם, היא שם בשמונה שעות.

מנשה סמירה: אני מבקש שתי הבהרות חשובות לדיון.

מנשה סמירה: כאחראים על ההפצה של הטלוויזיה הדיגיטלית, אין לנו שום כוונה ולא חשבנו שצריך להפוך אותה למערכת פלטפורמה חדשה נוספת ולכן אנחנו סבורים שצריך לשמור על הייעוד שלה והייעוד שלה זה הערוצים הפתוחים והברודקסטרים החדשים בעלי הרישיון, ואם ירצו להעלות נוספים, שיעלו כבעלי רישיון, תחת הפיקוח וכל מה שנדרש.

מנשה סמירה: הערה שנייה לצד של הפרסומות.

מנשה סמירה: עלייתו של ערוץ, לא במעמד של ברודקסט, עם מחויבויות של ערוץ נישה, אבל עם אפשרות למכור פרסומות באופן חופשי, תשבש בצורה גדולה הרבה יותר את האיזונים בעוגת הפרסום.

מנשה סמירה: זאת אומרת, גם ככה אנחנו מתלבטים על עוגת הפרסום, כמה בעלי רישיון אולי יהיו מסוגלים, אולי עוד אחד?

מנשה סמירה: ומה יקרה אם יהיו פרסומות בכבלים?

מנשה סמירה: אם נעלה עכשיו ערוץ עם מחויבויות של נישה וניתן לו את הפלטפורמה הפתוחה, זה ישבש בצורה משמעותית את היכולות של הקיימים להתקיים.

מנשה סמירה: הערה אחרונה; אני מודאג מהמצב הקיים במערכת הדיגיטלית, ואמרתי את זה לרשות השידור ואני אומר את זה פעם נוספת.

מנשה סמירה: מאחר וההסדר לא מתקיים עם רשות השידור, בגלל הקשיים שיש ברשות השידור, ומאחר ו-33 לא מספק את הסחורה, ואנחנו התחייבנו לתת לציבור חמישה ערוצים, והם קנו ממירים, לכן העברה של 23, ללא קשר לדיון העתידי, היא קריטית, היא נכונה, כולל, גב' ויגודסקי, העברה של רצועת השידור בערוץ 2 לתוך 33.

מנשה סמירה: לא לשכוח גם את זה.

מנשה סמירה: כלומר זה מנקה לנו את העניין ומסדר לנו את הערוצים בצורה נכונה כבר במצב הנוכחי, מאפשר לרשות השידור לחסוך 5 מיליון שקל בשנה תשלום על 33, שהוא לא מסוגל לשלם אותו ולכן הוא גם לא סוגר את ההסכם, ואותו כנ"ל לגבי השמונה שעות שיש לו בחינוכית.

מנשה סמירה: לכן המהלך הזה מתבקש, לאלתר.

אופיר אקוניס: משרד המשפטים עוד לא התייחס.

דנה נויפלד: אני מבקשת שתי הערות, בשביל הפרוטוקול.

דנה נויפלד: אני מבינה שהבהיר יושב ראש הוועדה לעניין הרוב הפוליטי והאינטרס הציבורי, ואני מבקשת להתייחס בהמשך לכך, בלי קשר לעמדת הממשלה כרגע שאלה הערוצים, כמו שמפורטים בהצעה, הם אלה שייכנסו.

דנה נויפלד: אבל אם בכל זאת ערוץ נוסף ייכנס, אני מבקשת להעיר שתי הערות.

דנה נויפלד: אחד, ככל שמבקשים להכניס ערוץ שדובר שפה רוסית, זה לא בהכרח חייב להיות ערוץ 9.

דנה נויפלד: זה דבר ראשון שחייב להיאמר.

דנה נויפלד: ההנחה היא ויצירת הזהות בין האינטרס הציבורי, שיעלה ערוץ שדובר שפה רוסית, לבין ערוץ 9, זה לא קשר שהוא הכרחי וישיר.

דנה נויפלד: זה דבר ראשון.

דנה נויפלד: זה לא מובן מאליו בכלל.

דנה נויפלד: הערה שנייה שאני מבקשת לומר, זה לא אחד או אפס, זה לא עולה או לא-עולה בלבד.

דנה נויפלד: הוועדה יכולה לשקול ולומר שככל שהיא מבקשת להוסיף ערוץ נוסף, בין אם הוא ערוץ 9 ובין אם הוא ערוץ אחר, להטיל עליו חובות נוספות, כי בעל נשכח שלערוצי הברודקסט יש מחויבויות מאוד משמעותיות והם משלמים בעד זכותם לעלות על ה-dtt ולהיות מועברים לכלל האוכלוסייה בשידורים פתוחים.

דנה נויפלד: לכן ככל שהוועדה כן תוסיף ערוץ נוסף, אני סבורה ומציעה שהיא תשקול איך היא אמורה להיות דומה יותר לערוצי הברודקסט ולעמוד במחויבויות ציבוריות, כי כמובן הוועדה אחראית על האינטרס הציבורי ולדאוג לאינטרס הציבורי במלואו, לרבות אותם אינטרסים שבאים לידי ביטוי במחויבויות שמוטלות עליהם.

יצחק וקנין: האמת שאני עדיין מבולבל מפני שעד הרגע הזה אני לא שומע מה עמדת הממשלה.

נגה רובנשטיין: אנחנו מתנגדים.

נגה רובנשטיין: אנחנו מתנגדים להעלאה של ערוץ 9, ומכל מקום, אם רוצים להעלות ערוץ רוסי, שמשדר בשפה הרוסית, זה לאו דווקא צריך באמת להיות ערוץ 9, עם כל המחויבויות שנלוות לזה.

אופיר אקוניס: היועצת המשפטית, את רוצה לסכם את ערוץ 29?

אתי בנדלר: כן.

אתי בנדלר: אני רוצה לומר שכל הדיונים שאני חושבת שכמעט שתי ישיבות הוקדשו רק לשאלה מי עוד יהיה רשאי לעלות למערך ההפצה הדיגיטלי, בהתאם למוצע כאן בסעיף 29, למעשה לא נשמעו פרט לכך הערות כלשהן בנוגע לכל הפסקה הזאת ולכל התיקונים המוצעים בסעיף 51(א) לחוק הרשות השנייה.

אתי בנדלר: הסעיף הזה דן גם בשאלת מימון עלויות עיבוי המערכת הדיגיטלית לצורך קליטתם של הערוצים הנוספים.

אתי בנדלר: כי, כפי שהזכיר מר סמירה, המערכת שנבנתה עד כה ושצורת מימונה נקבעה בחוק, כפי שתוקן בשנת 2008, אם אינני טועה, מיועדת לחמישה עד שישה ערוצים.

אתי בנדלר: עכשיו מוצע לאפשר לערוצים נוספים לעלות וכאן מדובר בעצם בהתאם למוצע לכל בעלי רישיונות לשידורי טלוויזיה, לפי חוק הרשות השנייה, ולערוץ הייעודי בשפה הערבית, דבר שקרוב לוודאי יחייב עיבוי המערכת, או כפי, שוב, אני נתלית בדבריו של מר סמירה, זה יחייב עיבוי המערכת ויש לכך עלויות לא קטנות.

אתי בנדלר: בהתאם למוצע, מי שישא בעלות הקמת המערכת הנוספת, או עיבויה לצורך העניין, יהיו אלה שכבר נמצאים במערך.

אתי בנדלר: זאת אומרת אומרים לנוכחים, שיושבים בבית, שנמצאים בבית, אומרים ליושבי הבית, 'אתם צריכים לקבל אורחים ואתם תשאו בהוצאות לצורך הרחבת הבית, כדי לקבל אותם'.

אתי בנדלר: גם המנהל הכללי של רשות השידור, מר שקלאר, שלח מכתב בקשר לעניין הזה וגם המנהל הכללי של הכנסת מתנגדים להצעה כפי שהוצעה על ידי הממשלה.

אתי בנדלר: אנחנו חושבים שהתפיסה הזאת איננה נכונה ואני מבקשת, כיוון שהמנהל הכללי של הכנסת איננו כרגע והיתה ישיבה עם נציגי האוצר השבוע בעניין הזה, אך עדיין לא קיבלנו תשובה סופית של נציגי האוצר שמייצגים את הממשלה לצורך העניין, אני מבקשת שבכל מקרה הוועדה תשוב ותדון בסעיף הזה בהמשך.

אתי בנדלר: זאת אומרת לא רק בשאלה מי יהיו הערוצים שיעלו על מערך השידורים הדיגיטליים, אלא גם איך מממנים את זה.

אסי מסינג: אני אבהיר רק לעניין הזה.

אסי מסינג: ראשית, הדוגמה של מבקר שמגיע לבית ומשיתים את העלות, היא לא כל כך נכונה, מכיוון שדרי הבית הקימו להם את הבית לא על חשבונם, לכן הדוגמה לא נכונה.

אסי מסינג: הדבר השני הוא שלטעמנו החלוקה בין עלות הפצה לעלות שדרוג של המערכת והקמה היא חלוקה מלאכותית, מכיוון שאין מחלוקת למשל שעלות ההפצה עצמה צריכה ליפול על כלל המשדרים, ומשכך, החלוקה בין אם מדובר בעלויות חד פעמיות ובין אם מדובר בעלויות קבועות, היא חלוקה מלאכותית וסמנטית לחלוטין, ולכן כשם שצריך לשאת בעלויות של התפעול, כך גם צריך לשאת בעלויות של השדרוג של המערך, על כל המשתמע מכך.

אתי בנדלר: אדוני היושב ראש, יש לי תשובה כמובן לכל אחת מהטענות האלה.

אתי בנדלר: השאלה אם אתה רוצה לקיים את הדיון עכשיו.

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: אני חושב שמיצינו את הדיון הזה, הבנו את כל ההשלכות המשפטיות, החוקתיות, הציבוריות של הסוגיות שעלו כאן לגבי הערוצים ובאמת זה דיון מאוד עמוק ואני חושב שצריך לקבל בו הכרעה, אבל לא היום.

אתי בנדלר: אז את נושא העלויות נדחה לישיבה אחרת.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים עכשיו להמשך ההקראה.

אופיר אקוניס: מר מסינג, אתה מקריא את סעיפי החוק.

אסי מסינג: אנחנו נעבור לפסקה (30).

אופיר אקוניס: אנחנו הקראנו את סעיף (29), אם אינני טועה, עד תומו.

אופיר אקוניס: ,

אסי מסינג: אמנם (30) מתייחס לסוגיה הזאת, אבל אני מציע שבכל זאת נקרא אותו.

אסי מסינג: (30) בסעיף 51 ב – (א) בסעיף קטן (א) במקום "של ערוץ 2 והערוץ השלישי" יבוא "שמשדרים בעלי הזיכיונות לשידורי טלוויזיה".

אסי מסינג: (ב) אחרי סעיף קטן (א) יבוא: (א1) הרשות תפיץ באמצעות תחנות השידור הספרתיות את שידורי הטלוויזיה של בעל רישיון לשידורי טלוויזיה, במסגרת ערוץ טלוויזיה אחד; תחילת הפצה כאמור תהיה לא יאוחר מתום שנה מהמועד שבו הודיע בעל הרישיון האמור.

אסי מסינג: אחרי סעיף קטן (ב) יבוא: (ב1) הרשות תפיץ, לפי בקשה של בעל רישיון לשידורי ערוץ ייעודי בשפה הערבית, את שידורי הטלוויזיה שמשדר בעל הרישיון האמור, במסגרת ערוץ טלוויזיה אחד.

אסי מסינג: תחילת הפצה כאמור תהיה לא יאוחר מתוך שנה מהמועד שבו הודיע בעל הרישיון האמור כי הוא מבקש שהרשות תפיץ את שידוריו, ובלבד שהודיע כאמור באחד ממועדים אלה: (1) לא יאוחר מתום שנה, וכאן זה צריך להיות 'מיום תחילתו של חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט-2009.

אסי מסינג: (2) במועד הפסקת שידורי הטלוויזיה באמצעות תחנות שידור ראשיות לשידורי טלוויזיה בשיטה האנלוגית, כאמור בסעיף 51(א)(2) או (א)(3) או בכל מועד לאחר מכן.

אסי מסינג: (ג) בסעיף קטן (ה) במקום "ושל רשות השידור" יבוא "של רשות השידור ושל בעל רישיון לשידורי ערוץ ייעודי בשפה הערבית", אחרי "בסעיף קטן (ב)" יבוא "או (ב1)", אחרי "כאמור בסעיף קטן 51א(א1)" יבוא "ושל בעלי הרישיונות כאמור בסעיף 51א(א)(1א) ואחרי "שבעלי הזיכיונות" יבוא "או שבעלי הרישיונות".

אסי מסינג: (ד) בסעיף קטן (ו) במקום "ורשות השידור" יבוא "רשות השידור ובעל רישיון לשידורי ערוץ ייעודי בשפה הערבית".

אסי מסינג: הסעיף הזה עניינו ההתאמות הנדרשות לצורך הוספת בעלי רישיון לשידורי ערוץ ייעודי בשפה הערבית.

אסי מסינג: מה שניתן כאן, אפשרות לאותו בעל רישיון, בדומה למה שניתן לערוץ הכנסת ולרשות השידור, לבחור להצטרף למערך השידורים הספרתי וניתנו לו כאן שני מועדים אפשריים.

אסי מסינג: המועד הראשון זה תוך שנה ממועד תחילתו של חוק זה והמועד השני זה המועד שבו צפויים להתפנות התדרים וכך ניתן יהיה להצטרף למערך, אם יצטרכו להוסיף מרבב.

אסי מסינג: יש כאן גם התייחסות לשאלת אופן המימון וכולי, ההתאמות הנדרשות לצורך הסעיף של 51ב.

אופיר אקוניס: יש הערות לסעיף הזה?

יפה ויגודסקי: כן.

יפה ויגודסקי: מה זה 'או בכל מועד לאחר מכן'?

יפה ויגודסקי: לא מוגבל?

אסי מסינג: או בכל מועד לאחר מכן, לאחר שבמועד שבו כבר יהיו תדרים פנויים, תהיה אפשרות ל---

יפה ויגודסקי: הניסוח לא ברור, הניסוח הוא זמן בלתי מוגבל.

אסי מסינג: נכון.

אסי מסינג: יש פה שתי נקודות בחירה---

יפה ויגודסקי: אתה רוצה לשמור מקום לערוץ שלא קיים בלי הגבלה של זמן?

יפה ויגודסקי: מתי שהוא יקום?

דנה נויפלד: לא, זה לא מה שכתוב פה.

אסי מסינג: זה לא עניין של לשמור, אין פה עניין של שמירה.

אסי מסינג: לאחר מועד תום הפסקת השידורים בשיטה האנלוגית---

אביגדור דנן: אבל זה צריך להיות ברור, כי אפשר לקרוא את זה בשני אופנים.

אסי מסינג: אני לא יודע איך אפשר לקרוא את זה בשני אופנים.

אסי מסינג: מה שמוצע כאן, שתי נקודות בחירה.

אסי מסינג: הנקודה הראשונה היא לא יאוחר מתום שנה מיום תחילתו של החוק, ונקודת הבחירה השנייה היא במועד שמתחיל, בתום הפסקת השידורים האנלוגית, או לאחר מכן.

אביגדור דנן: או לאחר מכן צריך להתייחס למועד הפסקת השידורים האנלוגית.

יפה ויגודסקי: לא בכל מועד לאחר מכן.

יפה ויגודסקי: זה גם לא היה הסיכום בזמנו---

אביגדור דנן: אני אחדד את ההערה.

אביגדור דנן: הסעיף הזה מדבר על מועד הפסקת השידורים האנלוגיים.

אביגדור דנן: יש שם אחר כך הסתייגות שאפשר לדחות את מועד הפסקת השידורים האנלוגיים ואחר כך 'או מועד לאחר מכן'.

אביגדור דנן: זה כבר יוצר איזה שהוא חוסר היגיון, שיהיה ברור שהכוונה---

יפה ויגודסקי: זה זמן בלתי מוגבל.

אביגדור דנן: כן, צריך ליצור איזה ניסוח שכן מגביל את המועד.

אסי מסינג: אני מתנצל שאני לא מבין את ההערה.

אסי מסינג: אולי היועצת המשפטית של הוועדה הבינה את ההערה, אני לא מבין את ההערה שלהם.

אסי מסינג: יש פה הערת נוסח שאני לא מבין מה היא.

אביגדור דנן: אנחנו טוענים שהסיפא של (ב1)(2) שקובעת, 'או בכל מועד לאחר מכן', קצת מבלבלת ויכולה להיקרא בכמה פרשנויות.

יפה ויגודסקי: 'או בכל מועד לאחר מכן', זה זמן בלתי מוגבל, אפשר להקים אותו בזמן בלתי מוגבל.

יפה ויגודסקי: כלומר שומרים מקום לערוץ.

אסי מסינג: אבל זו המשמעות, הפסקת השידורים בשיטה האנלוגית.

אתי בנדלר: בדיוק, זה לא ששומרים.

אסי מסינג: אז ניתן יהיה להקים אותו בכל זמן נתון, שהוא יוכל להצטרף.

אסי מסינג: אני לא מבין.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אנחנו לא יכולים להצביע על הסעיף הזה, כי יש לו קשר לסעיף הקודם שלא הוצבע, אז באין הערות, מר מסינג ימשיך בהקראה.

אסי מסינג: (31) – בסעיף 52 - (א) בסעיף קטן )א( - (1) האמור בו יסומן "(1)" ובו במקום "כאמור בסעיף 51א(יב)" יבוא "לפי סעיף 51א(ד)" או "(ד1).

אסי מסינג: (2) אחרי פסקה (1) יבוא "(2) בעל רישיון לשידורי טלוויזיה, רשות השידור ובעל רישיון לשידורי ערוץ ייעודי בשפה הערבית יפקידו, לפי דרישתה של הרשות, ערבויות להבטחת המימון של עלות ההקמה לפי סעיף 51א(ד)(1)".

אסי מסינג: (ב) בסעיף קטן (א1), במקום "ומרשות השידור" יבוא "מבעל רישיון לשידורי טלוויזיה, מרשות השידור ומבעל רישיון לשידורי ערוץ ייעודי בשפה הערבית".

אסי מסינג: סעיף 52 לחוק עניינו מתן ערבויות ובטוחות של בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה ושל רשות השידור לצורך התפעול, ובעניין הספציפי שלנו, לצורך תשלום דמי הפצה במערך ה-dtt.

אסי מסינג: כאן מוצע להוסיף את בעל הרישיון לשידורי טלוויזיה ואת בעל הרישיון לשידורי ערוץ ייעודי בשפה הערבית שיפקידו את הערבויות הדרושות לצורך מימון עלות ההקמה וכן כמובן להתאים את זה לעניין ההפצה, כפי שקיים בנוסח הקיים.

דורון אבני: האם קוראים את הסעיף הזה כי הוא גם רלוונטי להערתה של היועצת המשפטית, בדיוק לסוגיה של איך מממנים את המערך ומי נושא בעלויות ואם מקזזים מתמלוגים או לא מקזזים מתמלוגים?

קריאה: או שנדון בזה בישיבה הבאה, כמו שאמרתם.

אביגדור דנן: הם אגודים באגודה אחת.

אופיר אקוניס: אתה יכול להקריא, אבל לא נדון בו.

אסי מסינג: (32) בסעיף 53(א) במקום "כאמור בסעיף 51א" יבוא "לפי סעיף 51א(ד)".

אסי מסינג: סעיף 53 שעניינו האפשרות, כפי שציינתי בישיבה הקודמת, של בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה לקזז את התשלומים שהוא מממן לצורך הקמת המערך מהתמלוגים שהוא משלם, וכאן אנחנו מציעים להתייחס לנושא כמובן לפי עלויות ההקמה שהצענו בהצעה הקודמת, היינו עד מועד המעבר ושל השחקנים הקיימים, וכמובן שצריך להניח שהסעיף הזה מתייחס כל עוד יש תמלוגים.

אסי מסינג: כמובן בהנחה שאין תמלוגים, אז הסעיף הזה הופך להיות לא רלוונטי.

אסי מסינג: (33) 'שידור בערוץ נפרד': אחרי סעיף 53 יבוא : "53א בעל רישיון לשידורי טלוויזיה ישדר בערוץ אחד שבו ישודרו שידורי בעל הרישיון, חברת החדשות ושידורי הרשות, כמשמעותם בסעיף 48 בלבד".

אסי מסינג: הסעיף הזה, עניינו החיוב של בעל הרישיון לשדר את כל השידורים שלו, כולל חברת החדשות ושידורי הרשות שניתנים לעשות לפי סעיף 48, במסגרת ערוץ אחד בלבד.

אופיר אקוניס: הערות, רבותיי.

שאול מגנזי: אנחנו רוצים להסתייג מהנוסח של הסעיף הזה כפי שהוא מנוסח, כיוון שאנחנו חושבים שצריך לאפשר לשני גורמים גם להיות בעל רישיון בו זמנית באותו ערוץ.

שאול מגנזי: אנחנו לא רואים שום מניעה, שום חזקה או היגיון דווקא שאחד ישדר.

שאול מגנזי: כמו שבערוץ 2 היום משדרים שני גורמים, ואם יחליטו להתמזג, יתמזגו, ואם לא, לא.

שאול מגנזי: לא צריכה להיות שום מניעה מבחינתנו לאפשר לשני גורמים, כל אחד ישקיע את מה שהוא צריך להשקיע ולעמוד במחויבויות.

אופיר אקוניס: אוקי, להמשיך במתכונת הקיימת.

אופיר אקוניס: אתה רוצה להסביר לחברי הכנסת את הרציונל שהצגת עכשיו?

שאול מגנזי: כפי שמנוסח כאן, בעל רישיון לשידורי טלוויזיה ישדר בערוץ אחד שבו ישודרו שידורי בעל הרישיון.

שאול מגנזי: כלומר בעל רישיון אחד, חברה אחת, תאגיד אחד שמחזיק ברישיון.

שאול מגנזי: אנחנו אומרים שאין שום קדושה בעניין הזה, אפשר ששני גורמים יגיעו להבנה ביניהם וישדרו באותו אפיק, בדיוק כמו שאנחנו משדרים בערוץ 2; שני גורמים, רשת וקשת.

נחמן שי: שניהם בעלי רישיון?

שאול מגנזי: שניהם יהיו בעלי רישיון.

נחמן שי: אתה אומר שיכול להיות שיהיו שני בעלי רישיון שישדרו בערוץ אחד?

שאול מגנזי: בדיוק, בחלוקה של השבוע ביניהם.

נחמן שי: אני מבין מה שהוא רוצה, אבל השאלה אם זה עומד.

שאול מגנזי: אם זה עומד במה?

אתי בנדלר: אחת הסיבות של מעבר לרישיונות זה שוק חופשי.

שאול מגנזי: איך זה מונע מהשוק להיות חופשי?

שאול מגנזי: שיבואו עוד מאה חברות כאלה ויתחלקו לחמישים-חמישים, מה זה משנה?

שאול מגנזי: מה זה מונע?

לבנת אוליאל: בהמשך נתאחד, נתמזג, באישורים הנדרשים.

דנה נויפלד: אנחנו שוכחים קצת את הסיבה למעבר.

דנה נויפלד: הסיבה שהיינו בעולם של זיכיונות עד עכשיו במשטר שונה והיתה חלוקה של הימים באופן שהיתה היה לאפשר, בגלל התדרים המוגבלים, ליותר מגורם אחד להחזיק בזכות לשדר וליצור ביניהם סוג של תחרות על הימים, התחרות היתה בהתאם לימים.

דנה נויפלד: היום, כשאנחנו עוברים לעולם חדש, שיש לנו עולם בלתי מוגבל של תדרים, אין שום סיבה לחלוקה הזאת.

דנה נויפלד: יותר מכך, בשביל ליצור ריבוי של גורמים משדרים ובשוק חופשי, כל אחד שרוצה יבוא, ייקח רישיון וישדר לפי תנאי הרישיון.

דנה נויפלד: אין מניעה למיזוג.

שאול מגנזי: זה לא מוסיף ולא צריך להמעיט וזה לא מונע מהתחרות בשוק.

אופיר אקוניס: מר סמירה, אתה רוצה להעיר על הרציונל הזה?

מנשה סמירה: הרציונל בדיונים עד כה של לפתוח את השוק, לתת לכל ערוץ בעל רישיון אחד ולאפשר להם כמובן להתמזג וכן הלאה.

מנשה סמירה: רשת העלו את ההצעה הזאת---

דנה נויפלד: אין מניעה שיתמזגו.

אופיר אקוניס: מר מגנזי, אומרת נציגת משרד המשפטים שאין שום בעיה במיזוג.

שאול מגנזי: לא רוצים להתמזג.

שאול מגנזי: לא בשלו התנאים להתמזג.

אופיר אקוניס: מר מגנזי, אנחנו יושבים פה כל כך הרבה שעות על החוק הזה כדי לקדם את הסעיף, גם זה.

שאול מגנזי: על ה-dtt שבסוף לא יחליטו כלום, דנו פה, לדעתי 12 שעות.

אופיר אקוניס: לא, לא.

אופיר אקוניס: על הסעיף הזה אנחנו מחליטים כבר היום, אם אין הערות נוספות.

אופיר אקוניס: הערות נוספות לסעיף?

ירמי קדושי: הסעיף הזה, העניין הזה שכמה גופים יוכלו להחזיק ערוץ, זה קודם כל חשוב כי זה ייתן באמת לחברות או לאנשים שיש להם אולי כח כלכלי מוגבל או משהו כזה להתאחד עם כמה גופים ולפתוח יחד ערוץ, ואני חושב שצריך להתיר את זה שזה יקרה, אבל לצד זה צריך גם למנוע מצב שבן אדם אחד יהיה בכמה אחוזים בכל מיני ערוצים.

ירמי קדושי: אני לא רואה את זה בחוק.

ירמי קדושי: איפה קיימת המגבלה הזאת שכל בן אדם שמקים ערוץ והוא שותף אפילו באחוז אחד בערוץ יהיה אסור לו להיות שותף באף ערוץ נוסף באחוזים מסוימים, בכל דרך שהיא, גם עקיפה וגם ישירה.

ירמי קדושי: לצד זה לתת באמת לגופים מסוימים להיות ביחד בעלי ערוץ, כי כמו שאנחנו יודעים, יש פה מחויבות קשה ולתת לעוד אנשים להיכנס לשוק הטלוויזיה ולאנשים שגם מייצגים ציבור חלש.

ירמי קדושי: אני חושב שזה מאוד חשוב שזה יקרה.

ירמי קדושי: זה צריך להיות אחד לצד השני, כי זה חשוב שלא יהיה פה מונופול, שליטה רק של בעלי ההון על ערוצי הטלוויזיה.

אופיר אקוניס: אם אין הערות נוספות, אני אעמיד את הסעיף הזה להצבעה.

אופיר אקוניס: פסקה (33), סעיף 53.

אתי בנדלר: סעיף 53א לחוק.

אופיר אקוניס: מי בעד?

אופיר אקוניס: מי נגד?

אופיר אקוניס: אין מתנגדים.

אופיר אקוניס: הסעיף אושר.

אופיר אקוניס: סעיף 53א אושר.

אסי מסינג: (34) בסעיף 54(א) אחרי "שידורי טלוויזיה יתקיימו" יבוא "עד למועד המעבר".

אסי מסינג: סעיף 54, עניינו איחוד בעל זיכיון בערוץ 2 או בעל זיכיון בערוץ השלישי ואנחנו מציעים כאן את ההתייחסות לכך שהסעיף הזה כמובן יהיה רלוונטי עד מועד המעבר מכיוון שלאחר מכן אין יותר בעלי זיכיון ואין התייחסות.

אסי מסינג: זה הסעיף המשלים של הסעיף הקודם שדיברנו עליו.

אופיר אקוניס: אנחנו מאשרים את הסעיף הזה?

אופיר אקוניס: לא היתה התנגדות ולא היו נמנעים.

אופיר אקוניס: בבקשה לסעיף הבא.

אסי מסינג: (35) בסעיף 55 – (א) בסעיף קטן (א3) אחרי פסקה (1) יבוא "(1א) על אף הוראות פסקה 1 בסעיף 53א פקעו או בוטלו הזיכיונות של כל בעלי הזיכיונות לשידורי טלוויזיה בערוץ 2 במועד החל בתקופה שתחילתה במועד המעבר וסיומה ביום י"ח בחשוון התשע"ו, 31 באוקטובר 2015, לא יפקע בשל כך בלבד הזיכיון שהוענק לטלוויזיה הלימודים, לפי פסקה (1) והוא ימשיך לעמוד בתוקפו עד תום התקופה האמורה, ובלבד שבעל רישיון לשידורי טלוויזיה עושה שימוש באפיק כהגדרתו בסעיף 71ג(ו); שידורי הטלוויזיה הלימודית ישודרו בערוץ שבו משדר בעל הרישיון האמור, ואולם יחידת השידור על פי הזיכיון של הטלוויזיה הלימודית יהיה בהיקף 8.5% מזמן השידורים, כהגדרתו בסעיף 48(א) של בעל הרישיון האמור".

אסי מסינג: (ב) בסעיף קטן (ב) אחרי "70" יבוא "71ג".

אסי מסינג: במסגרת הוראות המעבר שאליהם אנחנו נתייחס עוד מעט, או אופציה שבה מסיבה כלשהי הופקעו או בוטלו כל הזיכיונות לשידורי הטלוויזיה בערוץ 2, יש כאן התייחסות מה דינו של זיכיון שניתן לטלוויזיה הלימודית שהוא אמור לפקוע ב-31 באוקטובר 2015, ולכן מה שמוצע כאן, גם שאם יהיו בעל רישיון חדש, שישדר בערוץ 2, אז הזיכיון ימשיך לעמוד בתוקף עד תום תקופת הזיכיון של הטלוויזיה הלימודית, כלומר עד סוף 2015.

אסי מסינג: זה התיקון המוצע.

יפה ויגודסקי: יש לי שאלה, יש כאן 'ובלבד שבעל רישיון לשידורי טלוויזיה עושה שימוש באפיק כהגדרתו בסעיף 71ג(ו).

יפה ויגודסקי: מה זה אומר לגבינו?

יפה ויגודסקי: מה זה אומר אם הוא לא עושה?

יפה ויגודסקי: לא קיבלתי תשובה.

מנשה סמירה: לפני שייתנו לך תשובה, לגבי הסעיף הזה, אני מבקש להעיר, אם אכן ההצעה להעתיק את הטלוויזיה החינוכית מערוץ הראשון ל-33, הסעיף הזה מתייתר, כי גם רצועת השידור בערוץ 2 תועבר ל-33 וזה הדבר הנכון, וכך אנחנו מנקים את הערוצים ויוצרים רצף שידורים.

אופיר אקוניס: אז נבטל אותו---

מנשה סמירה: נכון, הוא מתייתר.

מנשה סמירה: לכן כדאי לראות את זה בכפיפה אחת.

אתי בנדלר: אבל אין כרגע הצעה.

אופיר אקוניס: בדיוק, אני לא יכול, אני צריך לאשר את הסעיף ואז כשהסעיף הזה הוא.

אופיר אקוניס: .. אלא אם כן לקשת ורשת יש השגות לסעיף הזה.

שאול מגנזי: אני אקח את מה שאמרו לי קודם, שבערוץ 1 ישדרו שני גורמים ושיגידו מר מסינג וגב' נויפלד את מה שהם אמרו לי קודם, לעצמם, וישאלו למה החינוכית צריכה לשדר אחרי שעושים כזאת רפורמה.

אסי מסינג: לתקופת המעבר, עד תום תקופת הניסיון.

שאול מגנזי: מה פתאום.

שאול מגנזי: אותו טיעון שאמרת, רק תהיו עקביים.

אסי מסינג: אפשר לעשות הפוך, שערוץ 2 יוכל לעבור להיות בעל רישיון רק ב-2015, בתום תקופת הזיכיון, ואז הטלוויזיה הלימודית תמשיך להיות ואין עם זה בעיה.

נחמן שי: אני רוצה להבין.

נחמן שי: כרגע לטלוויזיה החינוכית או הלימודית יש אפשרות לשדר בערוץ 2.

אופיר אקוניס: מה זה יש אפשרות?

אופיר אקוניס: היא צריכה לשדר.

אופיר אקוניס: לא שאלו אותם בכלל, שואלים אתכם ברשת?

אופיר אקוניס: לא, חייבו אותם.

דנה נויפלד: זה גם תומחר בזיכיון שלהם, הם ידעו את זה מהתחלה כשניגשו למכרז.

דנה נויפלד: זה לא בהפתעה.

נחמן שי: אנחנו יודעים מאין זה בא ואיך זה בא ולמה זה בא, זה שם עכשיו.

נחמן שי: אני שואל במשטר הרישיונות, האם המחויבות לשדר את הטלוויזיה החינוכית אצל בעלי הרישיונות נמשכת?

דנה נויפלד: עד 2015.

אילאיל לבנת: חל שינוי.

אילאיל לבנת: כשאנחנו הסכמנו לשידור הזה, זה היה כשהיה לנו זיכיון עד ---

דנה נויפלד: אתם יכולים, לא חייבים, לעבור.

אילאיל לבנת: כשהזכייניות קיבלו על עצמן את הזיכיון הם עשו כן בידיעה שיש להם את הזכות, עד 2015, וקיבלנו אותם עם הנטל והחיובים שכולנו מודעים להם.

אילאיל לבנת: אתם משנים את המצב.

אילאיל לבנת: המצב משתנה.

אילאיל לבנת: אי אפשר כל פעם לקפוץ ולהגיד לנו 'אתם יודעים מה?

אילאיל לבנת: אם כך, אתם לא חייבים לממש את נקודת היציאה ב-2012'.

אילאיל לבנת: זה לא סביר, אני לא יכולה שב-2012 אני אשקול אם לצאת או לא לצאת, בין היתר כי החינוכית מונחת על כתפיי.

אילאיל לבנת: זה לא סביר.

אילאיל לבנת: אני חושבת שהשיקולים שלי אם לצאת או לא לצאת צריכים להיות נקיים מהנטלים הללו ולא ייתכן שהחינוכית תמשיך ותיהנה מהמצב הזה, כשאתם עושים כזאת רפורמה בשוק.

אבי צבי: אני מבקש להוסיף לזה עוד משפט אחד.

אבי צבי: לא זאת, ועוד, גם החינוכית יש לה את הזכות לשדר בערוץ 10, זכות שהיא לא מנצלת, היא בחרה לא לנצל אותה, מה שמעמיד אותי בנקודת חולשה ביכולת התחרות שלי עם ערוץ 10.

אבי צבי: אני בכל יום משדר את החינוכית בבנייה של הפריים שלי, כשאני צריך לשדר תכנית של החינוכית.

אבי צבי: אגב, אני לא מדבר על התוכן בכלל, זה לא תוכן חינוכי, יש שם תכנית פוליטית, בכל יום בשעה 17:30 אני משדר תכנית פוליטית.

אבי צבי: פוליטית לגמרי.

אבי צבי: שום דבר חינוכי אני לא משדר ובערוץ 10 מתחילים לבנות את הערב, ובכל ערב אני מתמודד עם 2 נקודות רייטינג שאני מקבל מהתכנית הפוליטית הזאת לבנות את הערב.

יפה ויגודסקי: כמה אחוזי רייטינג?

אבי צבי: 2.4.

אופיר אקוניס: אגב, אני חושב שהצופים לא מבינים מה הולך שם, אם אתה שואל אותי, וזאת בעיה נפרדת, אבל זה ברור כשמש שהחינוכית מקבלת ב-17:30 זמן שידור שמקשה על זכייניות ערוץ 2 להתמודד עם התכנית 5 עם רפי רשף, או משהו כזה, והוא נוסק לגבהים, וזו בעיה באמת אמיתית.

אופיר אקוניס: אחר כך זה המדרגה לשש עם ולפריים.

אופיר אקוניס: זו בעיה באמת כבדת משקל.

אופיר אקוניס: אנחנו לוקחים אותם עכשיו לרישיון, הם צריכים להתמודד עם ערוץ 10 וזו התמודדות קשה, ונוספים שייכנסו, והם מחויבים בשעות האלה.

אופיר אקוניס: .. מר סמירה, זה יהיה באותן שעות?

אופיר אקוניס: באותה מסגרת זמן?

מנשה סמירה: הנושא של השעות זה בסמכותה של מועצת הרשות השנייה מדי שנה, או שנתיים.

אופיר אקוניס: אז אתה תשאיר את זה?

מנשה סמירה: זה ייפתח לדיון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי.

נחמן שי: אני שואל, הנושא של הטלוויזיה החינוכית ושילובה בערוצים המסחריים הוא שאלה מאוד מורכבת.

נחמן שי: היא נכנסה לשם על פי חוק וכתוצאה ממערכת מורכבת מאוד והרשות השנייה לא היתה נלהבת אף פעם על השידוך הזה, זה נראה לא מתאים והיתה ביקורת, איזה סוג של תכניות הם מביאים לערוץ 2, כי הן לא היו תכניות מאופיינות במיוחד כתכניות חינוכיות, ואם הם היו מביאים תכניות חינוכיות, הם היו הורגים את ערוץ 2, לכן נוצרה הפשרה.

נחמן שי: עכשיו, כשעושים פה איזה שהוא שינוי גדול, בואו נחשוב גם על הסוגיה הזאת.

נחמן שי: אם ערוץ 23 הולך להיות הפלטפורמה העיקרית שלכם, ואתם מקבלים אותו לכל אורך שעות היום, ואם תקבלו אותו כמו שאני מקווה, גם ב-dtt, אז אני חושב שאפשר להיפרד מערוץ 2.

נחמן שי: ואם אתם בערוץ 2, למה שלא תיכנסו לכל בעל רישיון שיעלה בעתיד, כי הם עכשיו הולכים להיות בעל רישיון כמו כל האחרים.

אבי צבי: חבר'ה בחמש וחצי מתחילה תכנית אקטואליה של 20 דקות ואחרי זה בין חמש וחצי לשש יש קליפים של מוזיקה.

אבי צבי: אז תאריכי את התכנית הזאת של חמש וחצי.

אופיר אקוניס: אגב, אתם מקשים עליהם את המדרגה לשש, זה בכלל דבר בעייתי.

יפה ויגודסקי: יושב ראש הוועדה---

אבי צבי: אני לא מספר בהומור שמשודרים קליפים של מוזיקה, אני מספר את זה בצער.

יפה ויגודסקי: יש מה שנקרא גבול לחוצפה ויש גבול לאמירה לא מדויקת ואני לא רוצה לנקוט במונח הרבה יותר קשה.

יפה ויגודסקי: כשהטלוויזיה החינוכית שידרה בין חמש וחצי לשש תכניות חינוכיות, הגיע מנהל חברת החדשות אל הטלוויזיה החינוכית וביקש מאיתנו לעשות תכנית אקטואליה כדי שתתאים לו ברצף של החדשות.

יפה ויגודסקי: יחד עם הרשות השנייה, תיאמנו את התכנית וקיבלנו אישור לתכנית.

יפה ויגודסקי: יש לנו רגולטור בערוץ השני, כל תכנית שלנו מאושרת על ידי הרגולטור.

יפה ויגודסקי: אין תכנית אחת שלא מאושרת.

יפה ויגודסקי: היה כדאי שקודם כל יפתח לראות את הרייטינג, יש ימים שהרייטינג שלנו הוא גבוה יותר מהחדשות שלו בין חמש לחמש וחצי, וזה אפילו די נבזי לבוא ולהגיד שזה 2% רייטינג.

יפה ויגודסקי: זה דבר אחד.

יפה ויגודסקי: הדבר השני, אנחנו יושבים שם על פי חוק.

יפה ויגודסקי: יש לנו רגולטור, הוא בודק לאורך השידורים שלנו, אנחנו עושים את הכל כדי להקל עליהם ולא להקשות עליהם.

יפה ויגודסקי: אני מבקשת שלא ידברו בשני קולות.

אבי צבי: כמו למשל לא לאפשר לי לשדר משחק טניס בין לאומי כי את רוצה לשדר תכנית אקטואליה.

אופיר אקוניס: מר אבי צבי והיועצת המשפטית, מה ההצעה שלכם?

אופיר אקוניס: מה אתם מבקשים בעצם?

דנה נויפלד: רגע, אני גם רוצה להגיב, אדוני.

אופיר אקוניס: דנה, ממשרד המשפטים, מגיבה.

דנה נויפלד: אני רוצה להדגיש שתי נקודות.

דנה נויפלד: האחת, ההוראה היא לתקופה מוגבלת, עד 2015, והסיבה לכך זה שהטלוויזיה החינוכית קיבלה זיכיון עד לתום תקופת הזיכיון שלכם, כלומר עד 2015, ולכן כל מה שההוראה הזאת עושה זה לשמר את המצב הקיים לפי הזיכיון שיש לטלוויזיה החינוכית לשדר כבר היום בערוץ 2.

דנה נויפלד: זה הדבר הראשון.

אבי צבי: אבל, גב' נויפלד, אני חושב שזה כמעט אחד הנושאים היחידים שיש הסכמה מסביב לשולחן.

אבי צבי: אמר מר רון אילון לפני דקה 'אנחנו נשמח לקבל את ערוץ 23 בחזרה, תעבירו אותם ל-dtt', אנחנו אומרים, ואני לא מצטט במדויק, אבל כבר שמעתי מהחינוכית, שאם הם יקבלו את ה-dtt, הם ייצאו לנו מהוורידים, אז תפנו אותם ל-dtt, ותתנו לנו את חצי השעה שלנו בחזרה ובינתיים תחייבו אותם גם לשדר בערוץ 10, את תכניות המופת האלה.

אופיר אקוניס: לגבי הפתרון של העברה של 23 ל-33, פינוי האפיק, וכדומה וכדומה, זה חוק חדש, נפרד, צריך לכתוב אותו?

אתי בנדלר: ודאי, חלק מהדברים צריכים לכתוב בחוק וחלק לא צריכים לכתוב בחוק.

אתי בנדלר: היום ערוץ 33 מופיע בחקיקה כערוץ של רשות השידור.

אופיר אקוניס: האם אפשר בחוק הזה לשנות את הדבר?

אופיר אקוניס: לנצל את החקיקה של הרפורמה?

אופיר אקוניס: למה לא?

אתי בנדלר: הדבר אפשרי גם ברמה העקרונית וגם ברמה המעשית.

אתי בנדלר: אין בפניי כרגע שום הצעה כתובה שכוללת את כל השינויים המתחייבים בדברי חקיקה שונים לצורך ביצוע המעבר הזה, שמחייב תיקון אולי גם בחוק רשות השידור, לא בדקתי, אבל בוודאי בחוק הרשות השנייה ובחוק התקשורת (בזק ושידורים).

אתי בנדלר: אם תבוא הצעה כזאת, אפשר יהיה להתקדם בה, אפשר יהיה לאשר אותה.

אתי בנדלר: אם מישהו יטען 'נושא חדש', זה יילך לוועדת הכנסת, יש להניח שוועדת הכנסת תדחה את הטענה הזאת למרות שהיא עשויה שלא לדחות, ואם לא יהיה נושא חדש, בין משום שהוא לא ייתן ומשום שוועדת הכנסת תטען את זה, אז הדרך סלולה.

אתי בנדלר: אבל צריכים הצעה מגובשת של כל התיקונים המתחייבים.

אתי בנדלר: זה הכל.

ורד אשכנזי: אני רוצה להדגיש שדובר על ערוץ 23, שגם בדיונים המקוריים על ה-dtt ביולי 08' נאמר על ידי המנהלת הכללית של הטלוויזיה החינוכית שאם היא בתוך החבילה, היא יוצאת מערוץ 2, אז צריך לזכור גם את זה.

אופיר אקוניס: זה בסדר, כרגע היא לא, היא תומכת.

אופיר אקוניס: אנחנו בעד.

אופיר אקוניס: אני אמרתי שאת הפקק הזה אנחנו יכולים לפתור.

נחמן שי: עכשיו אולי התקבלה תשובה חלקית, אתם יוצאים מערוץ 2 במידה ואתם מקבלים ערוץ לעצמכם, גב' ויגודסקי?

נחמן שי: זה הרעיון?

יפה ויגודסקי: אנחנו רוצים לצאת מכל הערוצים, אם אנחנו מקבלים את ערוץ 33 כערוץ פתוח.

יפה ויגודסקי: יש לנו איזה שהיא בעיה כספית שאנחנו נפתור אותה.

אופיר אקוניס: אתם מאבדים הכנסות.

יפה ויגודסקי: אנחנו מאבדים הכנסות וזו היתה ההסתייגות היחידה שלי, בתנאי שנקבל את ההכנסות.

נחמן שי: עכשיו אני שואל אותך, גב' נויפלד, ואז אין מחויבות על כל בעל רישיון, כמוהם, לשלב את הטלוויזיה החינוכית בעתיד?

נחמן שי: בזה מסתיים הקשר הזה.

דנה נויפלד: ב-2015, על פי ההצעה כרגע, אם אנחנו פותחים את ההצעות, אז אולי אפשר להאריך את התקופה.

דנה נויפלד: אני רוצה להזכיר, זה בכל זאת האינטרס הציבורי, כי זה מה שחברי הכנסת אמונים עליו.

דנה נויפלד: אני מסבירה את הרציונל.

אופיר אקוניס: אנחנו הבנו את ההצעה של הממשלה בסעיף הזה.

דנה נויפלד: אז אם מובן, אוקי.

אופיר אקוניס: אני עכשיו רוצה לדעת מה האלטרנטיבה להצעת הממשלה, על ידי חברת רשת וחברת קשת שהם אומרות לך שהם סובלות מהסעיף הזה.

דנה נויפלד: זה ברור שזה סבל, זאת לא שאלה.

דנה נויפלד: אבל אלה המחויבויות של---

אבי צבי: דנה, לא רואים אמפתיה בפנים שלך.

נחמן שי: גב' נויפלד, לא קיבלתי תשובה לשאלה, האם בעלי רישיונות, או בעלי רישיון, יחויבו בעתיד לשדר את הטלוויזיה החינוכית, אחרי 2015?

דנה נויפלד: התשובה היא לא.

אופיר אקוניס: לא, לא, לא.

אופיר אקוניס: מה שקורה כאן זה דבר מאוד פשוט, לכם יש זיכיון עד 2015, וב-2012 מקבלים רישיון---

דנה נויפלד: אפשרות.

אופיר אקוניס: אפשרות, נכון, ואז בשלוש השנים האלה אתם מחויבים ל---

ירמי קדושי: בשלוש השנים האלה, רק לעניין הזה נשארה המחויבות שלהם.

ירמי קדושי: בכל המקומות האחרים לא, רק לעניין הזה.

אילאיל לבנת: זה לא נכון.

אילאיל לבנת: יש כאן קצת עיוות של המציאות של החוק, אלא אם אנחנו לא הבנו נכון את החוק.

אילאיל לבנת: כל היועצים המשפטיים שיושבים בצד הזה של השולחן לקו בהבנת החוק.

אילאיל לבנת: ב-2012 יש לנו את האפשרות לקבל רישיון.

אילאיל לבנת: אנחנו לא חייבים, אנחנו יכולים להמשיך ולשדר---

אופיר אקוניס: ואז בלאו הכי את צריכה לשדר את החינוכית.

אילאיל לבנת: ובכפל המחויבויות שלנו, עם החינוכית ועם כל מה---

אבי צבי: אז הכפל יורד, נשאר רק החינוכית.

אילאיל לבנת: אני מבקשת להבין איך הזכות של החינוכית, שאותה היא קיבלה במכרז עד 2015, לכאורה גוברת על הזכות שלי לא במכרז, לתחרות חופשית ב-2012?

אילאיל לבנת: איך מנצחת הזכות הזו את הזכות שלי כאשר כל מה שעושה הצעת החוק הזו זה מודיעה לי שב-2012, אם אני אקח את הרישיון, מקלפים אותי מכל היתרונות היחסיים שלי?

אילאיל לבנת: סליחה, חברת החדשות, לפי ההצעה שלכם, היא לא שלי יותר, השם ערוץ 2 שבניתי בעמל ויזע, הוא לא שלי יותר.

אופיר אקוניס: אנחנו מטפלים בעניין של חברת החדשות.

אופיר אקוניס: לא חזרנו לזה, כי העניין מטופל.

אילאיל לבנת: נטרלו אותי כדי שהתחרות יהיה חופשית, אבל ביום הזה שאני אמורה להתחרות בו באופן חופשי, אומרים לי 'שנייה, יש כמה משקלות שנשארות עלייך בתור אצנית למרחקים ארוכים'.

דנה נויפלד: זה לא מדויק, זה רק לגבי מי שיזכה לשדר בערוץ 2, במספר 22.

דנה נויפלד: בואו נדייק בעניין הזה.

דנה נויפלד: החובה הזאת נותרת כמו שהיא, לעניין ערוץ 22.

דנה נויפלד: בבוא העת, עם כל הכבוד, יש לך זכות מוקנית לשדר בערוץ הזה, לא?

דנה נויפלד: גם לו? לא, אין זכות מוקנית.

דנה נויפלד: ולכן מי שיזכה לשדר בערוץ הזה, 22, שהוא ערוץ מבוקש מאוד, תיכף תסבירו לי למה הוא כל כך מבוקש, או אז הוא, ורק הוא, יחויב להמשיך לשדר את שידורי הטלוויזיה החינוכית.

דנה נויפלד: ובכל הכבוד, לא לרשת ולא לקשת יש זכות קנויה.

אבי צבי: למה הוא מבוקש?

דנה נויפלד: תסבירו לי אתם.

אבי צבי: גב' נויפלד, הדיון גולש למקום אחר לגמרי.

אבי צבי: בסוף אתם רוצים ללכת לדיון הזה?

אבי צבי: כי יש לנו את הדיון הזה---

אבי מסינג: במצב שבו לא יהיה זיכיון ויהיה רישיון, מי שיקבל את השימוש באפיק 22 יהיה מחויב לעשות את זה.

אבי מסינג: זה הכל.

אבי צבי: אדוני היושב ראש, כולם מסכימים, אני לא יודע על מה הוויכוח.

אבי צבי: כולם מסכימים, צריך לתת להם לעלות ל-dtt, צריך להוריד אותם מערוץ 2, בדרך צריך לחייב אותם לשדר בערוץ 10.

אבי צבי: חייבים.

אילאיל לבנת: ולשאלת היושב ראש, אנחנו מציעים למחוק את הסיפא של הסעיף, החל מהמלים "והוא ימשיך לעמוד בתוקפו".

אילאיל לבנת: זאת הצעתנו.

אילאיל לבנת: אני יכולה להקריא, משורה שלישית תימחק המלה "לא" ויהיה כתוב "יפקע", יימחקו המלים "בשל כך בלבד" ויישאר "יפקע הזיכיון שהוענק לטלוויזיה הלימודית לפי פסקה (1)".

אילאיל לבנת: נקודה.

אילאיל לבנת: זאת הצעתנו.

טלי גורן: אני יכולה להבין...

טלי גורן: אבל לבוא להגיד לנו כל פעם שלא חייבים.

טלי גורן: ..

טלי גורן: ב-2012...

טלי גורן: בהמשך יגיעו שחקנים חדשים ואנחנו מאמינים... אין בנו תסריט אחר.

טלי גורן: ..

טלי גורן: מאוד חוששים משחקנים חדשים וזה לא טריביאלי.

טלי גורן: .. לשוק הזה.

טלי גורן: כשאנחנו נכנסים למצב כזה, לבוא ולהגיד לנו ש'אין בעיה, אתם תישארו עם כל המשקולות---

דנה נויפלד: אתם לא נשארים עם כל משקולות.

דנה נויפלד: לפי החוק הזה, ב-2012 המצב משתנה, והוא משתנה לא לרעה מבחינתכם.

טלי גורן: את לא יודעת, אני גם לא יודעת.

טלי גורן: מה זה לא משתנה לרעה?

דנה נויפלד: מבחינת המחויבויות שמוטלות עליכם, המצב שלכם לא משתנה לרעה.

טלי גורן: יש כאן הרבה מאוד נעלמים ואנחנו לא יודעים אם זה לרעה או לטובה, יש כאן באמת הרבה מאוד נעלמים.

נילי בן גיגי: נקודה אחרת שאנחנו רוצים לשאול ביחס לטלוויזיה החינוכית, כיוון שהנושא עלה, זה עניין הפיקוח.

נילי בן גיגי: כיום הטלוויזיה החינוכית קיימת במצב שאין עליה פיקוח.

יפה ויגודסקי: יש משרד החינוך, יש מועצה, יש דירקטוריון---

יפה ויגודסקי: יש רשות שנייה ויש מועצה לכבלים ולוויין.

נילי בן גיגי: הם לא מפקחים.

יפה ויגודסקי: הם לא מפקחים?

נילי בן גיגי: הם לא מפקחים על הטלוויזיה החינוכית והערוץ הממלכתי, לא מבחינת תכתיב, לא מבחינת לוח התכניות, לא מבחינת בעיות של אתיקה.

נילי בן גיגי: אנחנו יודעים כי אנחנו פונים בנושא הזה ואין היום גוף מפקח.

נילי בן גיגי: אין היום.

נילי בן גיגי: אנחנו מבקשים לדעת, במידה ואכן הם נכנסים למצב החדש, איזה מן פיקוח יהיה על הכבלים הן מבחינת אתיקה, הן מבחינת תקציב, לוח משדרים וכל הדברים הללו שבהחלט---

מנשה סמירה: נתחיל עם הפיקוח.

מנשה סמירה: רצועת השידור של טח"י, במסגרת ערוץ 2, מפוקחת על ידי הרשות השנייה, על ידי אישור לוח שידורים, הפרות, עמידה בכללים, אתיקה וכל מה שיוצא בזה, כך שבעניין הזה, צר לי, הרצועה הזאת מפוקחת.

מנשה סמירה: אתם מוזמנים גם להסתכל בדוח הרשות השנייה שמתפרסם, יש הערות, ואם יש הערות או השגות, בוודאי שהן מופיעות בדוח, כך שהדבר הזה נמצא, אבל אנחנו מדברים בסך הכל---

אופיר אקוניס: רק הרצועה היומית של חמש וחצי עד שש?

מנשה סמירה: לא, יש להם עוד רצועה בצהריים.

מנשה סמירה: יש להם שעה וחצי ביום במסגרת ערוץ 2, שעה בצהריים וחצי שעה בשעות הערב.

מנשה סמירה: אני מבקש להעיר לנושא טח"י---

אופיר אקוניס: מפוקח רק על מה שמשודר בערוץ השני.

מנשה סמירה: רק מה שמשודר בערוץ 2.

אופיר אקוניס: כלומר כל ערוץ 23 לא מפוקח?

מנשה סמירה: זה לא אנחנו.

אופיר אקוניס: רק שנייה.

אופיר אקוניס: כלומר הגב' בן גיגי צדקה.

אופיר אקוניס: רק פרומיל מהשידור של החינוכית, או טח"י, כפי שהגדיר, בראשי תיבות, איש הצבא לשעבר, מר סמירה.

אופיר אקוניס: אם כך, ההערה נרשמה והיא הערה נכונה.

אופיר אקוניס: אז מי בכל זאת מפקח?

אופיר אקוניס: משרד החינוך מפקח?

מנשה סמירה: ההערה השנייה, אני מבקש לומר, שוב, כל הסיפור של טח"י, ואמר על זה חבר הכנסת שי, שהיה פעם המנהל הכללי של הרשות השנייה, זה איזה שהיא פרוצדורה, הכלאה שנעשתה בכדי לאזן בכל מיני מצבים.

מנשה סמירה: נכון להיום עמדת הממשלה היא נכונה אם טח"י נשארת במצבה, כלומר אם היא לא עוברת ל-33, אז העמדה היא נכונה, יש להם זיכיון עד 2015, ועם כל הקושי, אני אומר לחבריי בערוצים המסחריים, אין מה לעשות, מי שלא יזכה, יקבל אותם עד 2015, ברם הדרך הנכונה, ובפעם השלישית אני אומר את זה, חייבים לחזור למתווה שפותר ארבע בעיות; בעיות של מימון של רשות השידור, בעיות של הופעה של טח"י בדרך נכונה, בעיות של הדיגיטלי ובעיות של חוסר הניקיון שקיים בערוצים המסחריים.

מנשה סמירה: זאת אומרת הדבר הזה זאת הזדמנות פז להסדיר אותו.

מנשה סמירה: טח"י רוצה את זה, אנחנו, בוודאי גם כאחראים על הפלטפורמה הדיגיטלית וגם רגולטור של הערוצים המסחריים הציבוריים אומרים שכך זה צריך להיות, רשות השידור, לדעתי, אין לה אפשרות לפתור את הבעיה, הוא לא מממן, הוא לא סוגר, הוא לא עושה.

מנשה סמירה: מה יש כאן לדבר?

מנשה סמירה: אז התיקון צריך להיות בחוק רשות השידור, להעביר את טח"י משם ל-33, לצרף את הרצועה של ערוץ 2 לשם.

אופיר אקוניס: אבל זה לא נותן לנו פתרון לפסקה הזאת.

מנשה סמירה: ולכן הפסקה הזאת צריכה להישאר אם לא ישתנה, ואם ישתנה, היא מתייתרת.

אתי בנדלר: רק מלה אחת, בהמשך לדבריו של מר סמירה.

אתי בנדלר: יושב ראש הוועדה שאל אותי לפני דקות ספורות מה צריך לעשות כדי לעגן את הנושא הזה של מעבר טח"י, אמרתי שצריכה להיות הצעה מגובשת שתיתן מענה למכלול של נושאים ולא רציתי להפוך את הדיון לדיון בהצעת חוק הטלוויזיה הלימודית, שנקראת היום בכלל טלוויזיה חינוכית ישראלית.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך לטובת הטלוויזיה הלימודית.

אופיר אקוניס: כיוון שחלק מידיעותיי רכשתי דרך הטלוויזיה הלימודית, אני חושבת שיצאתי די בסדר והטלוויזיה היא בהחלט...

אופיר אקוניס: בימי שני בעשר וחצי הייתי רואה רגע עם דודלי בשידור החוזר.

אופיר אקוניס: היום יש את זה ב-VOD, וזה דבר יפה, אני רואה את זה.

אופיר אקוניס: אפשר לומר לזכותם גם כמה דברים.

אתי בנדלר: אני רק רוצה לסבר את האוזן שלפני שנים, אינני זוכרת בדיוק מתי, במסגרת הצעת חוק פרטית, הוכנה הצעת חוק הטלוויזיה החינוכית שהיתה הצעת חוק די עבת כרס, עם חבר הכנסת פורז, לדעתי, והיא נפלה או בקריאה השנייה או בקריאה השלישית במליאה.

אופיר אקוניס: בין הקריאה השנייה לשלישית היא נפלה?

אופיר אקוניס: נדיר מאוד.

אתי בנדלר: אם אני זוכרת נכון.

אתי בנדלר: זאת אומרת בקריאה השנייה היא התקבלה, וכשהם עברו לקריאה השלישית, אני מקווה שאני לא חוטאת לנתונים ההיסטוריים---

קריאה: על ידי העובדים.

אתי בנדלר: אינני יודעת אם על ידי העובדים או על ידי הממשלה, אבל זה לא משנה כרגע.

אתי בנדלר: מכל מקום, כל מה שאני רוצה זה שאם רוצים להוציא את הטלוויזיה החינוכית מערוץ 2 ולהסדיר אותה במסגרת רשות השידור, אז מעבר לזה שצריכים להסדיר את כל המעמד של ערוץ 33---

אופיר אקוניס: אני לא חושב שזאת הכוונה, להסדיר אותה במסגרת רשות השידור.

אתי בנדלר: נשמעות כאן הצעות שונות.

אתי בנדלר: בעצם, יש החלטות ממשלה שנוגעות לעניין הזה---

אופיר אקוניס: אני מציע לך לא להתסיס את המערכת הפוליטית, המותססת בלאו הכי בימים האחרונים.

אתי בנדלר: ההסדרה צריכה להיות הרבה יותר כוללת, הרבה יותר מקיפה, ולא ניתן להתייחס לזה רק במסגרת של למחוק את המלים 'החל מכאן ועד לשם' בסעיף מסוים, עם כל הכבוד.

אופיר אקוניס: מה קורה עם ערוץ 10 עם החינוכית?

אופיר אקוניס: ערוץ 10 לא חויב ברצועה הזאת, בזמן הזה?

קריאה: זה לא קיים.

אופיר אקוניס: למה זה לא חל באמת על ערוץ 10?

אופיר אקוניס: בין חמש וחצי לשש מר רשף ממשיך את תכניתו שהתחילה בחמש?

יפה ויגודסקי: יושב ראש הוועדה, מאחר והטלוויזיה החינוכית הפכה להיות האישיו המרכזי של הוועדה, אז אני רוצה קצת לתת אינפורמציה מאנשים שלא יודעים מה קורה בטלוויזיה החינוכית, לא מכירים את התכניות וגם לא יודעים איך היא מפוקחת.

יפה ויגודסקי: לתשומת לב, הטלוויזיה החינוכית היא יחידת סמך של משרד החינוך, כולכם יודעים את זה, וכיחידת סמך ישנו שר, ישנו מנהל כללי, ישנה מועצה פדגוגית, כל אלה הם גופי פיקוח על הטלוויזיה החינוכית.

יפה ויגודסקי: כך מפקחים על יחידת סמך.

יפה ויגודסקי: זה מצב אנומלי בתקשורת, אבל זה מצב---

אופיר אקוניס: רגע, לשאלתו של חבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: את מוכנה לוותר על הפיקוח של משרד החינוך?

יפה ויגודסקי: תנו לי להשלים, אז הדברים יהיו כנראה יותר ברורים.

יפה ויגודסקי: המצב של הטלוויזיה החינוכית הוא בדיוק כמו המצב של גלי צה"ל.

יפה ויגודסקי: בדיוק.

יפה ויגודסקי: כלומר ערוץ תקשורת, רדיו, שמפוקח על ידי משרד ממשלתי.

יפה ויגודסקי: אנחנו לא יוצאי דופן בעניין הזה.

יפה ויגודסקי: הם יחידת סמך, אנחנו יחידת סמך, יש עוד ערוץ אחד שאני לא יודעת בדיוק מי מפקח עליו וזה ערוץ 99.

יפה ויגודסקי: לא שמעתי כאן

יפה ויגודסקי: אף שאלה לגבי הפיקוח של ערוץ---

אתי בנדלר: אני מוכנה להסביר לך, לתת לך הרצאה ארוכה, יש חוק ספציפי לעניין.

יפה ויגודסקי: לא חשוב.

אתי בנדלר: זה כן חשוב, כי זה חשוב מאוד.

יפה ויגודסקי: אני מכירה היטב את רשות השידור, יש אמנם דבר שנקרא מועצה שם, אבל מאחר ואני מכירה אותה היטב, אין בדיוק גם מי שמפקח על רשות השידור.

יפה ויגודסקי: בכל אופן, מה שאני רוצה לבוא ולומר זה אחד, אנחנו יצאנו מערוץ 10 לא עכשיו.

יפה ויגודסקי: יצאנו מערוץ 10 כשאני הגעתי לטלוויזיה החינוכית לפני שש וחצי שנים, כי לא היה לי שקל ב-1 באפריל 2003, להפיק, ואז אמרתי שאני לא מסוגלת למלא את כל המחויבויות שלי.

יפה ויגודסקי: לא רק שכך, גם לא היו הכנסות מערוץ 10.

יפה ויגודסקי: לתשומת לבם של כל אלה שיושבים כאן, בצורה בלתי מובנת לגמרי, אולי האוצר יודע לתת תשובות, יש קבוצה של אנשים שמשכורתם בנויה על הכנסות ערוץ 2, כך בפירוש, מותנית.

יפה ויגודסקי: משכורתם מותנית.

יפה ויגודסקי: עובדי מדינה קבועים שמשכורתם מותנית בהכנסות ערוץ 2.

מנשה סמירה: הכנסות טח"י בערוץ 2.

אופיר אקוניס: לא, את הרצועה הזאת מפיקה חברה פרטית בכלל.

אופיר אקוניס: את משלמת לחברה פרטית, לא לעובדי מדינה.

אופיר אקוניס: את קונה מחברה חיצונית את השידור.

יפה ויגודסקי: לא הבנת אותי.

יפה ויגודסקי: עובדי הטלוויזיה החינוכית הם עובדי מדינה.

יפה ויגודסקי: כל הגוף הזה הוא משהו שהוא אנומלי, כי הוא הגוף הראשון שנולד כטלוויזיה.

יפה ויגודסקי: אז בנו אותו כנראה טלאי על טלאי ומי שניהל אותו בהתחלה זה משפחת רוטשילד, זה לא היה שייך למדינה, ולכן יש קבוצה של אנשים שנקראים או"פניקים.

יפה ויגודסקי: או"פניקים זה האוניברסיטה הפתוחה, אל תשאל אותי למה הם נקראים כך, שמשכורתם מותנית---

אופיר אקוניס: כי הם היו אחראים על השידורים של האוניברסיטה הפתוחה, בשנות השבעים.

אופיר אקוניס: אגב, זה היה נורא, באמצע השידורים לילדים הם התחילו בשידורים.

אופיר אקוניס: גם אז זה היה בעייתי, עכשיו אני שם לב.

אופיר אקוניס: היה שידור לילדים ופתאום היו נותנים 'שידורי האוניברסיטה הפתוחה'.

אופיר אקוניס: לא הבנו מה הם רוצים פה.

יפה ויגודסקי: אני אומרת את כל הדברים האלה כדי שתמליצו, יושב ראש הוועדה, על תוספת משכורת למנהלת הכללית שבעצם מנהלת בערך עשרה מפעלים, כי לכל אחד מהעובדים שלה יש סטטוס אחר.

יפה ויגודסקי: בכל אופן, משכורתם של העובדים האלה מותנית בהכנסות שהטלוויזיה החינוכית מקבלת מפרסומות בערוץ 2.

יפה ויגודסקי: זה לא צריך לעניין---

אופיר אקוניס: את ביקשת הערת ביניים, תודה.

אופיר אקוניס: מר קופל, יש לך הערה?

אופיר אקוניס: אני רוצה להצביע על הסעיף.

יפה ויגודסקי: אנחנו לא נטפלים לערוץ 2, אנחנו יצאנו מערוץ 10 לפני שש וחצי שנים.

יפה ויגודסקי: נקודה.

אבי צבי: להגיד לחבר'ה שמשלמים את הכסף, זה לא צריך לעניין אותם, אם רצינו להגדיר במילון קודם 'חוצפה', אז תגדירי אותה שוב מחדש.

אבי צבי: שתיים, אם אתם שש וחצי שנים לא משדרים בערוץ 10, אז אני מציע עכשיו רוטציה.

אבי צבי: תרדו לנו מהרקה שש וחצי שנים ותלכו לערוץ 10 שש וחצי שנים, ונדבר בעוד שש וחצי שנים מה עושים עם החינוכית.

אבי צבי: כשאת מדברת פה, גברתי, על כסף, ואומרת 'לא מעניין'---

אופיר אקוניס: אגב, זו שאלה שבהחלט יכולה לעלות לדיון בחוק אחר, הארכת הזיכיון של ישראל 10.

אבי צבי: ערוץ 10 מחויב, זה בחירה של מת"י לא לשדר שם.

יפה ויגודסקי: היום אני מתחייבת, אני חוזרת לשם מחר.

אבי צבי: יפה, שש וחצי שנים שם, תרדי ממני שש וחצי שנים.

יפה ויגודסקי: לא, בתוספת.

יפה ויגודסקי: לא ברוטציה.

אבי צבי: למה?

אבי צבי: למה?

יפה ויגודסקי: אני אשמח.

אופיר אקוניס: טוב, זה מה שהם רוצים ב-2012.

אופיר אקוניס: החוק אומר 2015 ואנחנו נצביע על הסעיף כמו שהוא, ללא השינויים.

אופיר אקוניס: מי בעד סעיף 55 בפסקה (35)?

אופיר אקוניס: אין מתנגדים, אין נמנעים, הסעיף אושר.

אופיר אקוניס: סעיף 55 אושר פה אחד.

אופיר אקוניס: האמירה היא חשובה.

אופיר אקוניס: אני מסכים, אני הודעתי שהאמירה של מר מנשה סמירה חשובה.

אתי בנדלר: המוזמנים מעירים את הערותיהם, חברי כנסת יכולים להשתכנע או לא להשתכנע ולאמץ את הערותיהם, כולן או חלקן, או בכלל לא.

אתי בנדלר: במקרה הזה לא היתה אף לא הצעה מחבר כנסת כלשהו למחוק את הסעיף.

אופיר אקוניס: אמר מר סמירה ששינויי חקיקה במקומות אחרים ייתרו את הסעיף הזה, ואני אמרתי שאפילו אפשר יהיה לבטל אותו ואפשר יהיה אפילו לבוא ולומר בחוק החדש, או האחר, שהסעיף הזה בחוק ההוא בוטל.

אתי בנדלר: מאליו ברור, כדי להבהיר את הדברים, שאם תוגש הצעה כוללת לגבי הטלוויזיה החינוכית, הדבר יחייב גם תיקון בסעיף הזה.

אתי בנדלר: ברור.

יהודה סבן: אני רק אעיר שדבריו של המנהל הכללי של הרשות השנייה לא מקובלים על הממשלה.

יהודה סבן: ההסתייגות הזאת לא מקובלת על הממשלה.

אופיר אקוניס: בסדר גמור.

אופיר אקוניס: אנחנו נראה, יהיה חוק נפרד, אחר, בסדר, נדון בו.

אופיר אקוניס: אני מציע שנצא להפסקה לרבע שעה.

אסי מסינג: (36) בסעיף 56 – (א) בכותרת השוליים, בסופה יבוא "או לרישיון".

אסי מסינג: (ב) בסעיף קטן (א): (1) במקום הרישא יבוא "לא יינתן הזיכיון לשידורי טלוויזיה או רישיון לשידורי טלוויזיה).

אסי מסינג: (2) אחרי פסקה (1) יבוא: "(1א) לבעל רישיון לשידורי טלוויזיה".

אסי מסינג: (3) בפסקה (2) במקום "בתאגיד בעל זיכיון" יבוא "בבעל זיכיון לשידורי טלוויזיה או בבעל רישיון לשידורי טלוויזיה".

אסי מסינג: (4) בפסקה (3) במקום "(1) או (2)" יבוא (1) (1א) או (2)".

אסי מסינג: סעיף 56 עניינו סייג לקבלת זיכיון ואלה התנאים המשלימים לתנאים שנקבעו בסעיף 41(ב)(2) שעניינם הגבלות על שליטה.

אסי מסינג: מה שמוצע כאן זה לעשות התאמות טכניות לעצם העובדה שייכנס בעל רישיון במקום בעל זיכיון.

אסי מסינג: כל פסקה 36 הנה התאמות טכניות.

אסי מסינג: להצביע על הסעיף?

אופיר אקוניס: לא יודע, אני עוד רוצה לחשוב על זה.

אופיר אקוניס: אני גם ביקשתי ממרכז המידע והמחקר ועדיין לא ראיתי את המחקר בנושא בעלויות צולבות.

אופיר אקוניס: אני רוצה לקרוא את החומר קודם.

אופיר אקוניס: הוא מועתק מהשינוי של הגברת לחמן-מסר מ-2005.

אסי מסינג: כן.

אסי מסינג: זה טכני.

אסי מסינג: והדבר השני, המגבלות על בעלויות צולבות העיקריות מצויות בסעיף 41 ועליו הוועדה כבר הצביעה.

אסי מסינג: זה פשוט הסעיף המשלים.

אבי צבי: זה מגבלה לחברות הסלולר, כבעלות תשתית.

אבי צבי: צריך לחשוב על זה שהן בעלות תשתית אלחוטית והמכשירים שאנחנו מחזיקים ביד כבר יודעים לשדר טלוויזיה בשידור חי וצריך לחשוב על הדבר הזה כשמדברים על הפרדה בין תשתית לתוכן.

אבי צבי: אנחנו יכולים למצוא את עצמנו כשספקיות הסלולר מבקשות רישיונות ועם העוצמה הכלכלית שלהן מחסלות את התעשייה.

אתי בנדלר: משרד התקשורת לא פה וזו בעיה שבהחלט צריכים לתת עליה את הדעת.

אסי מסינג: אבל אני לא בטוח שבמסגרת הצעת החוק הזו.

דנה נויפלד: אני רוצה להזכיר שההתאמות האלה הן התאמות טכניות.

אסי מסינג: אנחנו לא מדברים כרגע על שינוי במבנה הבעלויות הצולבות.

אסי מסינג: בוודאי שאם מוצג שינוי כזה, הוא צריך להיבחן, אבל אני לא בטוח שכאן.

אסי מסינג: יש בוודאי עוד דברים אחרים שצריך לתקן בחוק הרשות השנייה, אני לא בטוח ש...

אבי צבי: זה בעיניי קצת דומה לזה שלהוט אסור להחזיק ערוצים שלה ועושים שם הפרדה בין תשתית לתוכן.

אבי צבי: גם כאן חברות הסלולר, וזה מובהק וזה ברור, הן בעלות תשתית שמשדרת טלוויזיה בשידור חי, ולכן אותן מגבלות שחלות על הוט, לפחות בעולמות התוכן צריכות לחול גם על חברות הסלולר.

אבי צבי: זה שחור ולבן בעיניי.

אבי צבי: אז אם לא נתנו את הדעת על זה וצריך לתת על זה את הדעת, או אם הייתם רוצים שנספק לכם נייר על הדבר הזה ונציג את עמדתנו, אז נעשה כך.

אבי צבי: אבל בעיניי זה טריוויאלי.

אופיר אקוניס: טוב, אז אתה, מר מסינג, שהצבענו בעצם, וגם מנהלת הוועדה אומרת לי.

דנה נויפלד: כן, זו רק התאמה טכנית.

אתי בנדלר: זה בדיוק מה שקיים, רק שאומרים במקום 'בעל זיכיון', 'בעל רישיון'.

אתי בנדלר: זה מעלה בעיה רצינית, אין בכלל ספק בעניין.

אתי בנדלר: אתם רוצים לחשוב על הנושא הזה?

אסי מסינג: אני לא בטוח שזו המתכונת כרגע לעשות את זה.

אסי מסינג: זה משהו שדורש חשיבה, עמדת ממשלה מסודרת, לא אגב דיון כאן.

אסי מסינג: עצם הדיון לא בא לנסות לשנות את המצב הקיים, שינוי צריך בדיקה.

קריאה: אבל כשעושים רפורמה כזאת, שפתאום כל אחד יכול לקבל רישיון---

אבי צבי: ארקדי, צא לדרך, זה שלך, זה לא שלי, הקרב הזה.

נגה רובנשטיין: יכול להיות שזה רעיון נהדר, אבל המשמעות של הדבר הזה זה מבית ספר אחר, כי בעצם המשמעות היא שתכנים שמועברים על גבי רשתות אחרות והם לא טלוויזיה במובן הקלאסי שאנחנו מדברים עליה כאן, הם צפויים להסדרה בכל מובן.

נגה רובנשטיין: כשמגיעים לבעלויות צולבות, זה יתלה בתוכן של הסדרה, אבל יש גם הרבה דברים אחרים, מה עם הפקות מקור, למשל?

נגה רובנשטיין: יש סוגיה של שמונה או תשעה נושאים ש---

אתי בנדלר: לא, אבל לא את זה הוא רוצה להסדיר.

אתי בנדלר: הוא מדבר כרגע על מי יהיה רשאי לקבל רישיון לשידורי טלוויזיה, והוא מציע להוסיף את מי שהוא בעל רישיון כללי ל---

נגה רובנשטיין: אבל בסלולר יש גם תכנים אחרים ואני לא רוצה שהוא ישלוט---

אבי צבי: לא, אז אני לא הסברתי את עצמי כהלכה, אני מתנצל.

אבי צבי: זה שידור חי בטלוויזיה, מי שרואה ולא רואה, ושומע ולא שומע, זה לקח קליק אחד, אתם כרגע צופים מעבר לפלטפורמת הכבלים ומעבר לפלטפורמת יס ומעבר לפלטפורמת ה-dtt, יש עוד שלוש פלטפורמות, קוראים להן סלולר.

אבי צבי: ככה נראית הטלוויזיה.

אבי צבי: ככה הבת שלי צופה בטלוויזיה כשהיא עושה פיפי.

אבי צבי: ככה זה נראה.

אבי צבי: יש הפרדה במדינת ישראל בין תשתית לתוכן.

אבי צבי: ההפרדה הזאת מטילה מגבלות על חברות הכבלים, על חברות הלוויין שכבר נפרדו מאיתנו, מטילה מגבלות עליהן.

אבי צבי: כשאתם הולכים להעניק רישיון, אם חברת סלולר תוכל לקחת רישיון שבמושגים כלכליים זה הוצאה קטנה יחסית לחברת סלולר, אז אתם יכולים להעמיד בסכנה לא רק את הטלוויזיה המסחרית, בעיניי גם את הפלטפורמות האחרות.

אבי צבי: צריך להבין שכבל שנמתח מפה לתוך הטלוויזיה שלי, הופך את זה לממיר.

אבי צבי: יש פה ערוצים, אני יכול לעבור ערוצים.

אבי צבי: אתם רואים, רשת, אני עושה ככה ואתם רואים 10, אני עושה ככה ואתם רואים עכשיו קשת.

אבי צבי: צריך להבין מה מתרומם ברקע.

אבי צבי: עכשיו, אם החקיקה הזאת היא לטווח ארוך, אנחנו מסבירים שוב, צריך לתת על זה את הדעת.

דנה נויפלד: אני רוצה לציין שתי עובדות.

דנה נויפלד: אחת, כרגע יש שימוע במועצת הכבלים, בשיתוף משרד התקשורת, לעניין של הסדרת התכנים המועברים בפלטפורמות החדשות.

דנה נויפלד: זה דבר ראשון.

דנה נויפלד: דבר שני, אין פה נציגים של חברות הסלולר ולכן אני חושבת שככל שהוועדה היתה רוצה לשמוע, ראוי להזמינם לדיון.

דנה נויפלד: דבר שלישי, זה נושא מאוד משמעותי וגדול.

דנה נויפלד: אם רוצים עוד לעכב עוד יותר את הסיום של הרפורמה---

ירמיהו קדושי: ---אנשים שלא משודרים בטלוויזיה שלך, כי אתה פוסל אותם, והם נמצאים דרך חברות הסלולר והם משודרים שם ואנשים מורידים אותם ויש אמנים רבים וקהלים רבים ויוצרים רבים שמתפרנסים מהדבר.

ירמיהו קדושי: חברות הסלולר הן לא גוף משדר, חברות הסלולר נותנות בסך הכל לקהל אלטרנטיבה לבחור תכנים בתשלום.

אבי צבי: אדוני, אתה ואני מסכימים.

ירמיהו קדושי: אתה מטעה את הוועדה.

אבי צבי: לא, אבל אתה ואני מסכימים, אני לא אומר משהו שונה ממך.

ירמיהו קדושי: לא, כי אתה בא ואתה אומר שחברת סלולר היא כאילו---

אבי צבי: אז אני שוב כנראה לא הסברתי את עצמי כהלכה.

ירמיהו קדושי: אני לא יודע מה אתה אומר כאן, אבל היום חברת הסלולר מפרנסת אמנים רבים ויוצרים שאתם, ערוץ 2, הפקרתם אותם.

ירמיהו קדושי: אתם לא נתתם להם מענה, ועד היום אתם לא נותנים להם מענה, חבר'ה שהם תושבי שכונות ועיירות פיתוח.

ירמיהו קדושי: זה העניין פה.

אבי צבי: אבל אני לא חושב שונה ממך.

ירמיהו קדושי: זה העניין פה, חברות הסלולר נותנות בסך הכל מענה לאנשים שאין להם איפה להיות ולהתפרנס, ואתם רואים את המוסיקה.

אבי צבי: אבל אנחנו חושבים אותו דבר, אתה כאילו תוקף אותי ואנחנו חושבים אותו דבר.

אבי צבי: אני פשוט לא הסברתי את עצמי טוב ולכן אתה כועס עליי.

אופיר אקוניס: הבנו את הנקודה, מר קדושי.

ירמיהו קדושי: זה גוף בתשלום, זה לא כל אחד מחליף ערוץ ורואה.

נגה רובנשטיין: הטענה של המנהל הכללי של רשת, שלחברות הסלולר יש הרבה כסף.

נגה רובנשטיין: יש נקודה משמעותית שמטרידה אותו, שחברות הסלולר היום מעבירות תכנים על גבי רשתות.

נגה רובנשטיין: אגב, זה לא רק הן, יש עוד המון גופים אחרים שמעבירים תכנים, חלקם בישראל, חלקם מחוץ לישראל.

נגה רובנשטיין: כל מה שמועבר זה בעצם מה שמטריד אותו.

נגה רובנשטיין: בדיוק בשביל הסוגיה הזאת קמה ועדה ששותפים בה גורמי ממשלה, עשתה שימוע, אמורה לגבש את ההמלצות שלה ובהתאם לזה לגבש תפיסה שגם תובא לפני המקום הזה, ככל שיידרשו תיקוני חקיקה, וככל שיהיה מדובר בשידורים, סביר להניח שגם נושא הבעלויות הצולבות, שהוא יקר ללבנו, ואנחנו חושבים שלא נכון שיהיו שידורים במלוא מובן המלה בכמה פלטפורמות בעת ובעונה אחת וגם הנושא הזה יוסדר.

נגה רובנשטיין: זה לא נושא שאגב אורחא אפשר לדון בה.

נגה רובנשטיין: זה נושא כבד משקל שראוי לדיון, אבל לאחר גיבוש תפיסה ראשונית.

אבי צבי: אבל אני אומר משהו הרבה יותר פשוט מזה.

מנשה סמירה: יכול להיות שבגלל שהרשות---

נגה רובנשטיין: מר סמירה, אנחנו לא חושבים רק לפי המבוטחים, הסוגיה עלתה.

אבי צבי: גב' רובנשטיין, אני לא מתייחס למה שאת אומרת.

אבי צבי: אני מקבל את מה שאת אומרת---

דנה נויפלד: מר סמירה, זו ההזדמנות הנכונה להביע את מחאתך.

מנשה סמירה: צר לי, מחאתי הובעה באופן---

דנה נויפלד: אז אני מציעה שתחזור על זה.

נגה רובנשטיין: אז אתה פותח את הדיון בוועדת הכלכלה למה אתה לא חבר בוועדה?

מנשה סמירה: לא, אני מספר לך, אני אומר לך...

אבי צבי: אני שיתפתי פה עכשיו את הדברים שלי על הפלטפורמה הסלולרית, התכנים שלי בפלטפורמת האינטרנט.

אבי צבי: לא על זה אני מדבר.

אבי צבי: אני מדבר על הפרדה בתשתית.

אבי צבי: ..

אבי צבי: אז הדיון הזה חייב להתקיים, הם חייבים לשדר, הם לא חייבים לשדר, חייבים לקחת כסף, לא חייבים לקחת כסף.

אופיר אקוניס: תוך כמה זמן אתם חושבים שאתם יכולים להסדיר את הדבר הזה?

נגה רובנשטיין: זו סוגיה שבכל העולם מתחבטים בה, במדינות שונות יש דיון אחר בסוגיה.

נגה רובנשטיין: אי אפשר גם לדבר על איזה שהיא הסדרה חותכת בנקודת זמן אחת.

נגה רובנשטיין: יש איזה שהוא תהליך שמתפתח---

אתי בנדלר: את מסרת לוועדה שמונתה ועדה שאמורה לגבש את ההמלצות שלה.

אתי בנדלר: עד איזה תאריך אמורה הוועדה לגבש את ההמלצות שלה?

נגה רובנשטיין: עוד אין תאריך סיום, אבל הוועדה עובדת על גיבוש המלצות.

אבי צבי: אני לא מבהיר את עצמי שוב.

אבי צבי: אני בכלל לא בדיון של הוועדה.

אבי צבי: אני אומר שהחוק כרגע במדינת ישראל מפריד בין תשתית לבעל תוכן.

אבי צבי: מכיוון ש---

נגה רובנשטיין: זה לא נכון.

נגה רובנשטיין: קודם כל ביס, יש לה תשתית ויש לה תוכן.

נגה רובנשטיין: ההפרדה, כמו שהיא נקראת, בחברת הוט מבוססת על רציונלים שהם רציונלים שונים, אבל אין הפרדה בין תשתית ותוכן באופן עקרוני.

נגה רובנשטיין: דבר כזה לא קיים.

אבי צבי: כשאני מפיק...

אבי צבי: אני לא יכול ל---

דנה נויפלד: לא, זה בא ממקום אחר.

נגה רובנשטיין: זה ממש לא שיקול של הפרדת תשתית ותוכן.

אבי צבי: כשאתם נותנים לבעל תשתית את היכולת להקים ערוץ מסחרי, בטח לבעל יכולת כלכלית כל כך חזקה, כמו חברות הסלולר, שהן יותר גדולות מכל---

דנה נויפלד: רגע, אז אנחנו רוצים להגביל שחקנים שיש להם כסף?

דנה נויפלד: לא הבנתי.

אבי צבי: לא, אנחנו לא רוצים, אנחנו רוצים לסגור את מי שפועל?

אבי צבי: אני לא הבנתי, תסבירי את.

דנה נויפלד: לא, אין בעיה עם זה שלגופים יש כסף.

דנה נויפלד: אתה יודע מה?

דנה נויפלד: שגם גופים עם כסף ייכנסו לתעשייה, הרי בשביל זה אנחנו עוברים לרישיונות, אנחנו רוצים שיהיו המון גורמים שישדרו במסגרת המתכונת של הרישיונות.

דנה נויפלד: אז יבואו גופים עם כסף, זה יהיה מצוין.

דנה נויפלד: אם במקביל תהיה החלטה רוחבית, אפרופו גופים אחרים שמעבירים תכנים באינטרנט, גופים כמו וואלה, גופים שונים, תהיה החלטה שגם לגביהם צריכה להיות הפרדה של תשתית מתוכן, צריכה להיות הפרדה של בעלות, אז תהיה כאן איזה שהיא החלטה רוחבית, אבל זה לא בנקודת הזמן הזאת.

אבי צבי: אמרתי את עמדתי, אני קורא לוועדה הזאת לתת את הדעת על הדבר הזה.

אבי צבי: אני חושב שזו סכנה גדולה למר מוקדי בכלל, לא לי.

יצחק וקנין: מר מוקדי, אתה רוצה להגיב?

יורם מוקדי: עורך דין רובינשטיין, שיעשו בדיקה, וירשמו פה הכל על החשבון של ה..."חבילה צרה".

יורם מוקדי: אף אחד לא עשה בדיקה עד היום של ההשלכות של זה, ובואו נכניס את ערוץ 9...

יורם מוקדי: לכן אני אומר באותה רצינות שבה עומדים לבדוק את הסעיף הקטן, ההערה הזאת שמדבר עליה, הלוואי שיבדקו גם את ההשלכות עלינו.

יצחק וקנין: אני חושב שהנושא הזה נשאל כבר בדיונים הקודמים, מה ההשלכות הכלכליות על הוט ועל יס.

יצחק וקנין: גם אז אני זוכר את דבריו של פרננדס שהוא בעצמו לא יודע להגיד לנו בצורה ברורה מה ההשלכות הכלכליות.

יצחק וקנין: אין ספק שיש פה השלכות כלכליות מאוד קשות לגבי שתי החברות האלה, לפחות לפי מה שאנחנו הבנו כבר אז.

יורם מוקדי: רק להבהיר, הוועדה הנכבדה שמשרד התקשורת ומועצת הכבלים הקימו הוא על הנושא של איזה רגולציה עושים על תכנים המשודרים בסלולר ובאינטרנט.

יורם מוקדי: שאלה מאוד ראויה.

יורם מוקדי: אנחנו הופענו בפני הוועדה המכובדת הזאת ואנחנו מקווים שהיא תיתן המלצות עוד בדורנו.

יורם מוקדי: עם כל המטלות שיש למשרד התקשורת, אני לא צופה שהיא תיתן המלצות בטווח הנראה לעין, כלומר לא עד הכנסת ה-21.

יורם מוקדי: לכן מה שאנחנו מבקשים, שהנושא הספציפי הזה לא יהיה תלוי בוועדה, בין אם הולכים לדון בדבר הזה או לא, אבל לא יכול להיות שבעצם חברת כבלים לא יכולה להחזיק בערוץ מסחרי וחברת סלולר כן, ואין שום הבדל ושום הצדקה.

יורם מוקדי: היום יש לחברת סלולר יותר השפעה על תוכן לילדים מאשר לכל גורם אחר.

ניצן חן: רק קומם אותי המשפט האחרון שלו, זה לא יהיה כשהמשיח יבוא ולא בכנסת ה-21, זה יהיה בחודשים הקרובים.

יורם מוקדי: מצוין, אני שמח.

יצחק וקנין: סיימת את ההקראה של הסעיף?

יצחק וקנין: אנחנו נצביע על הסעיף.

יצחק וקנין: מאחר ואני פה לבד, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: אין מתנגדים.

יצחק וקנין: פסקה 36 – אושרה.

יצחק וקנין: נמשיך הלאה.

אסי מסינג: (37) בסעיף 58 "הפקה עצמית" אחרי "לשידורי טלוויזיה" יבוא "בעל רישיון לשידורי טלוויזיה" ואחרי "שבעל זיכיון" יבוא "או שבעל רישיון".

אסי מסינג: סעיף 58 עניינו הגדרות.

אסי מסינג: יש כאן התאמה של המונח בעל רישיון לשידורי טלוויזיה, התאמה טכנית לחלוטין, במסגרת ההגדרות.

יצחק וקנין: יש הערות לסעיף?

גבי רוזנברג: אני המנהל הכללי של קבוצת JCS.

גבי רוזנברג: אני רוצה להתייחס לסעיף הזה ובעצם לקשור אותו גם לסעיף 62(א), הואיל ושני הסעיפים האלה ביחד יוצרים לגבי חברות הפקה כמונו מצב בלתי נסבל.

גבי רוזנברג: מדובר בסעיפים שחוקקו בזמנו בשנות התשעים, כאשר היה אז באמת היגיון רב לעשות חומות סיניות בין מפיקים לבין גופים משדרים וכולי.

גבי רוזנברג: כיום, כשהשוק נמצא במצב כפי שהוא נמצא, ואני לא רוצה להכביר מלים, ואנחנו מדברים כולנו על שוק חופשי והמצב של השוק העכשווי וכולי, ופנים לעתיד, אנחנו כ-JCS, או חברות אחרות כמונו, מוצאים את עצמנו מאוד מוגבלים.

גבי רוזנברג: באופן ספציפי, JCS שבעלי השליטה בה הוא מר לאודר, שהוא גם מחזיק במניות בערוץ 10, מנועה מלהפיק לחלוטין עבור ערוץ 2.

גבי רוזנברג: מחברת הפקות שהיו בה בזמנו 24 אנשים עם צוות פיתוח והפקה, שהיא חתומה על מאות שעות הפקה, חלקן מהיותר מכובדות כמו 'בטיפול', 'הבורר', 'מישהו לרוץ איתו' והרשימה ארוכה, היום החברה נמצאת במצב שיש בה 4 אנשים בלבד, הואיל ואין לנו עבור מי להפיק.

גבי רוזנברג: אנחנו באופן פרקטי לא מפיקים כמעט כלום.

גבי רוזנברג: במצב השוק שנוצר היום, מה שאנחנו ביקשנו וגם העלינו את זה בתור הצעה, שלחנו הצעה לתיקון חקיקה מפורטת, שהונחה בפני משרד התקשורת, עניינה של ההצעה שלנו זה לאפשר לחברות כמו אולפני הבירה, כמו JCS, ול-JCS להתחרות בתנאים של שוק משוכלל, להציע את ההפקות שלנו לכל ערוצי השידור ולהתחרות על איכות ומחיר.

גבי רוזנברג: גם כדי להכניס את זה באיזה שהוא קונטקסט יותר קונקרטי, ההצעה שלנו היא מפורטת למדי, יש בה תקרות שבאופן מצטבר זה לא יעלה על 25% וכולי.

גבי רוזנברג: אני לא רוצה להיכנס להצעת החוק כרגע, אלא אם כן אדוני יבקש ממני לעשות זאת, אבל מה שהייתי מבקש זה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי לתקן את הדבר הארכאי הזה ולאפשר, כפי שאמרתי, לחברות כמו JCS להתחרות בשוק משוכלל על איכות ומחיר.

דנה נויפלד: אני רק רוצה להעיר.

דנה נויפלד: קודם כל, הערתו של אדוני לא מתייחסת לסעיף הזה, כי אנחנו כרגע נמצאים בסעיף ההגדרות.

דנה נויפלד: מעבר לכך, נראה לי שיש פה איזה שהוא סוג של הזדמנות שרואה מר רוזנברג לפתוח כבר על הדרך כל מיני סעיפים שאנחנו בכלל לא נוגעים בהם.

דנה נויפלד: אנחנו כרגע נמצאים פה בשביל רפורמה מסוימת, פותחים סעיפים ספציפיים שרלוונטיים לרפורמה.

דנה נויפלד: יש כל מיני סעיפים אחרים שלגביהם יש טענות ומענות וכולי, אני לא חושבת שזה הזמן והמקום לפתוח את כלל הבעיות שיש לגביהם כל מיני טענות בחוק הרשות השנייה.

אתי בנדלר: ולגופו של עניין?

דנה נויפלד: זה לגופו של עניין.

אתי בנדלר: לא, לגופו של עניין את אומרת 'אני לא רוצה להשיב לטענתו של מר רוזנברג, כי אנחנו לא דנים בזה'.

אתי בנדלר: השאלה אם לא דנים בזה בכלל, או לא דנים בזה במסגרת הפסקה הרלוונטית.

דנה נויפלד: לא, אין התייחסות לזה כרגע במסגרת הצעת החוק הממשלתית.

גבי רוזנברג: סליחה, גב' נויפלד, אני לא מאמין למה שאני שומע ואני לא אומר את זה בצורה הצינית.

גבי רוזנברג: אני חושב שמדובר פה בחוק שרוצה להסדיר את מפת התקשורת בצורה פתוחה, עם פניו לעתיד, חופש של עיסוק.

גבי רוזנברג: למה לא לדון?

גבי רוזנברג: ההצעות האלה נמצאות על השולחן של משרד התקשורת כבר שנים רבות, זה הזמן להרים את הכפפה ולא יהיה זמן אחר, לדעתי.

אמיר רוזנברג: יש לנו עניין כבד בסוגיה הזאת, אני חושב שאני מסכים לחלוטין עם מה שאמרה היועצת המשפטית בעניין שהסוגיה הזאת היא סוגיית הבעלות הצולבת---

גבי רוזנברג: היא לא בעלות צולבת בשום צורה ואופן.

אמיר רוזנברג: היא נוגעת לכל נושא ההפקות, הפלורליזם, ההגבלה, ואפשר להגיד אפילו שאנחנו אולי לעומתיים, אבל היו בינינו מגעים ודברים כאלה צריכים לפתור מחוץ למקום הזה.

אמיר רוזנברג: זה כמו להכניס לכאן איזה שהוא מטען כבד ביותר במקום לא לו.

אמיר רוזנברג: זה לא איזה שהוא דבר מקרי, זה לא דבר כדרך אגב.

אמיר רוזנברג: אם כבר, צריך לקיים על זה דיון על ידי הגורמים המקצועיים, מחוץ לכנסת, ואחר כך להוציא לכנסת, אבל לא להכניס את זה לכאן, כי זה עלול להיראות כמו.

אמיר רוזנברג: ..

אמיר רוזנברג: אני חלילה לא אומר שזה מה שניסו לעשות פה, אבל זה לערבב מין בשאינו מינו.

אמיר רוזנברג: זה לא מופיע בחוק, זה לא נדון בחוק הזה, יש לזה השלכות אדירות עלינו, על שוק ההפקה העצמאי.

אמיר רוזנברג: יש בינינו מגעים, צריך להשאיר את זה כדי שנשמור, יחד עם הרשות השנייה, שנגיע להבנות, כפי שצריך להגיע, ואז, ככל שיעלה חוק בעניין הזה, אפשר יהיה לדון בו.

גבי רוזנברג: אם מותר לי להגיד, קודם כל אין מגעים בינינו בעניין.

גבי רוזנברג: כל מגעים שניסינו לעשות עם איגודי היוצרים, כולם נענו בשלילה.

גבי רוזנברג: אף פעם לא היה דיון אמיתי ומתקדם.

גבי רוזנברג: נח מאוד לאיגודי היוצרים לתפוס איזה שהוא סעיף טכני ולהושיב את JCS על הספסל ולהוציא אותה באופן פרקטי ממעגל היוצרים ועל ידי כך להקטין את התחרות.

אמיר רוזנברג: בוא ניפגש.

גבי רוזנברג: לא, די.

גבי רוזנברג: אני הצעתי להיפגש מספר פעמים, אתם תמיד דחיתם אותנו ומספיק ללכת אימים על כל מי שמנסה לקבל החלטה בעניין הזה.

אופיר אקוניס: מה אתה מציע?

גבי רוזנברג: אנחנו הצענו הצעה, הצעה מסודרת.

גבי רוזנברג: אני מציע לדון בזה פעם אחת ולתמיד.

אופיר אקוניס: שלא קשורה לפסקה (37) סעיף 58.

גבי רוזנברג: גם וגם.

גבי רוזנברג: זה קשור ל-58 ו-62.

אמיר רוזנברג: זה משנה את כל מפת---

גבי רוזנברג: לא משנה שום מפה, לא נכון.

אמיר רוזנברג: זה נושא חדש.

גבי רוזנברג: זה לא נושא חדש, זה לא נכון.

אמיר רוזנברג: סליחה, זה נקרא חוק לאודר לפני חמש שנים וזה ירד---

גבי רוזנברג: לא, עוד פעם אתה זורע חול.

אופיר אקוניס: הביטוי הוא זורה.

אופיר אקוניס: לא זורעים חול.

אמיר רוזנברג: גם הארץ קרא לזה 'חוק לאודר'.

גבי רוזנברג: נו באמת, אמיר, חוק לאודר.

אופיר אקוניס: אני מבקש ממנהלת הוועדה לא להשתמש בכינויים שהעיתונות מנפיקה לכל מיני חוקים.

אופיר אקוניס: כאשר נגיע לחוק, אם נגיע לחוק שגם זכה לחוק בעל שם בימים האחרונים, לא היינו רוצים שנקרא לו על שם המציעים.

נחמן שי: אני מבין את הטענות, אבל אני חושב שאם עוברים לשוק יותר משוכלל, אני חושב שזה צריך להיות המסר של כל הפעולה הזאת.

נחמן שי: אז כל צעד שלוקח אותנו אחורה, או שנדבק בכללים הקודמים הוא טעון בדיקה.

נחמן שי: פה היה רעיון מקורי שהשוק הוא מוגבל, ולכן מי שהוא בעל זיכיון או מישהו שהוא בעלים של חברה להפקות לא יוכל להפיק עבור עצמו וכן הלאה, ועכשיו לפי דעתי צריך להסתכל על זה באור אחר.

נחמן שי: זה לא פוגע באופן אוטומטי ביוצרים שהם מאוד חרדים, אלא שצריך לשקול, ייתכן שבתי הפקה, שאמנם הם בבעלות או בבעלות חלקית של בעל זיכיון, הם מעסיקים יוצרים והם תורמים תרומה ואפשר לשחרר מהמגבלות או להקל עליהם.

נחמן שי: אלה היו דברים שהיו נכונים לפני 17 ו-18 שנה.

נחמן שי: משהו קרה מאז בשוק הזה.

נחמן שי: זו דעתי.

אסף אמיר: מה שזה אומר, זה שינוי מהותי בכל השוק ובשוק הזה צריכים להתקיים ולעבוד ולעשות דברים מקוריים וצריכים להמשיך בדברים טובים, אתה אומר שכל זכיין, כל גוף בעצם יכול להקים חברות בת ולהפיק לעצמו ולאחרים מעכשיו ועד עולם.

אסף אמיר: זה יחסל את ההפקה העצמאית בישראל.

אסף אמיר: הפקה מקומית, העניין הזה מסתיים, לא קיימת יותר הפקה מקומית.

נחמן שי: בין הכל ללא כלום, יש תמיד איזה שהוא מרחב די גדול, ואני אומר עוד פעם, אם אני מבין נכון את רוח השינויים, אני מסתכל על היועצות המשפטיות הנמרצות, מצדי השמאלי, שמובילות את העניין ורוצות לפתוח את השוק לכוחות חדשים ולשינוי, אז צריך לחשוב גם על הדברים האלה.

גבי רוזנברג: הלקוחות שלנו זה ערוץ 2, יש הצעה קונקרטית על השולחן.

גבי רוזנברג: אנחנו הגבלנו את ההצעה הזאת גם כדי להגן על היוצרים, הגבלנו אותה בשיעור מצטבר.

גבי רוזנברג: ההצעה הזאת קונקרטית, משרד התקשורת אמר לרשות השנייה בצורה קונסיסטנטית שהם מסכימים ,שזה הגיוני, שהגיע הזמן לשנות, אבל עקב הפעולות של איגודי היוצרים שמטילים אימה על מקבלי ההחלטות.

גבי רוזנברג: .. זו העובדה ואני מצטט אנשים שחלקם יושבים פה עכשיו.

נגה רובנשטיין: שוק השידורים הוא שוק שמורכב מכמה רבדים.

נגה רובנשטיין: .. עולה שאלה נכונה.

נגה רובנשטיין: אנחנו לא חושבים שהתשובה היא תשובה נכונה, אבל השאלה היא שאלה נכונה, ואנחנו כן אמרנו שזו נקודה שצריך לבחון אותה בשביל לראות האם צריך לשנות אותו או להקל אותו.

נגה רובנשטיין: זו נקודה שצריך לבחון אותה, זה עלה בוועדת מרדכי, בסופו של דבר הוועדה לא נדרשה לסוגיה הזאת, אבל זו כן שאלה שעלתה.

דנה נויפלד: הוחלט שבשלב הזה, במסגרת הרפורמה הזאת, אנחנו לא מתקנים את המצב הקיים.

נגה רובנשטיין: זה לא אומר שצריך לחכות לסיום תהליך אחד בשביל להתחיל תהליך אחר, זה פשוט תהליך נפרד.

נחמן שי: חברים, אני רוצה להגיד לכם משהו.

נחמן שי: אתם לקחתם צעצוע שעבדו עליו הרבה הרבה שנים ויצרו ממנו משהו די טוב, ובשלושה חודשים החלטתם שאתם בונים צעצוע חדש.

נחמן שי: יופי, אבל כשאתם ניגשים לצעצוע החדש, תסתכלו רגע על ההבנות ועל הסיבות ועל הנסיבות שהוליכו לבנות את הצעצוע הישן שהוא לגמרי לא רע.

נחמן שי: לכן פה הייתם צריכים להיפתח.

נחמן שי: לא תגידו, 'בעתיד נתייחס לבעיה הזאת'.

נחמן שי: מה שלא ייפול היום, בתקופה הזאת, במקומות האלה, לא יקרה יותר.

דנה נויפלד: זה לא נכון.

נחמן שי: ויכול להיות שצריך לשחרר קצת את השוק מהמגבלות הקשות שליוו אותו בשלבים הראשונים שלו.

נחמן שי: עכשיו יהיו לנו יותר בעלי רישיונות, עכשיו יהיו לנו יותר משדרים, השוק נפתח.

נחמן שי: הוא נפתח, ופה נשארתם עם איזה שהיא מגבלה.

נחמן שי: אתם רוצים?

נחמן שי: אני מוכן להגיש פה איזה שהיא הצעה מפורטת, נשקול אותה ונבדוק.

נחמן שי: אולי לא לסכם את זה עכשיו, נגיש ונדון על זה בישיבה אחרת.

נחמן שי: אני חושב שצריך לגשת לזה טיפה אחרת.

נחמן שי: את עצמך אומרת, גב' נויפלד, שיפרחו אלף פרחים, יהיו ארבעה משדרי חדשות---

דנה נויפלד: אני הבעתי תקווה.

נחמן שי: הבעת תקווה, אז זה מה שאני רוצה.

נחמן שי: אני רוצה יותר כוחות בשוק הזה.

נחמן שי: אין סיבה שבמקום אחד יצרו אמצעי הפקה ובמקום אחר ירחיבו אותם.

נחמן שי: עכשיו זה צריך להתפשט לאורך כל התחום.

דנה נויפלד: אם אפשר לענות לחבר הכנסת שי בנקודה אחת.

דנה נויפלד: במיוחד באותה התלהבות שאתה מייחס לי, אני רוצה לציין שאנחנו מניחים פה כרגע את התשתית המשפטית בתקווה שיבואו גורמי שידור חדשים.

דנה נויפלד: לגבי המצב העובדתי, אנחנו לא יודעים הלכה למעשה האם זה יעזור והאם יבואו משדרים חדשים.

דנה נויפלד: נוכח גודל השוק, אפשר לתהות מתי הם יגיעו ואיך הם יגיעו, ולכן הסעיף הזה, במתכונת הקיימת היום, מתייחס לשחקנים הקיימים ולכן חשבנו שבגלל החשיבות של הסעיף ונוכח הפלורליזם שאנחנו רוצים לעודד ושוק ההפקה העצמאי שאנחנו מבקשים להמשיך ולעודד, להשאיר את הסעיף כמו שהוא.

נחמן שי: אם ייכנסו שחקנים חדשים, זה בדיוק מטרת העניין, אז השוק מתרחב.

נחמן שי: אם השוק מתרחב, אפשר להקל קצת את המגבלות שהיו נהוגות בתקופה שהשוק היה מוגבל.

דנה נויפלד: אז אולי קודם נוודא שהשוק מתרחב.

נחמן שי: אחד שיהיה קשור בשני.

נחמן שי: בואו נקל פה במידה מסוימת על המגבלה הזאת.

נחמן שי: לא צריכים ללכת כל הדרך, אפשר לקבוע איזה שהוא סף חדש ולהתפלל שהשוק גם יתרחב במקביל.

נחמן שי: קודם מנענו מהם להמשיך שניים לשדר על ערוץ אחד, כדי שהם יתפצלו וישדרו שניים.

נחמן שי: אנחנו מאוד רוצים שזה יתרחב.

נחמן שי: אני חושב שהגישה צריכה להיות יותר פתוחה, יותר ליברלית, פחות צרה ומוגבלת מאשר היתה בתקופת היסוד.

אמיר רוזנברג: חבר הכנסת שי, מלה אחת להוסיף.

אמיר רוזנברג: כמו שאמרנו קודם, החלטות מהסוג הזה וההשלכות שלהן בוודאי אי אפשר... זה מה שאנחנו חושבים ואני חושב שיכולה להיות הסכמה מלאה על זה שאי אפשר להכריע בהן ולהביא אותן באופן הזה אל השולחן.

אמיר רוזנברג: מה שנכון מאוד מבחינה עקרונית, ודאי שיש הסכמה למה שאתה אומר, יכול להיות שצריך עם ההתקדמות ללכת, יכול להיות שבמקרה הזה צריך את זה או לא צריך את זה, אבל לגבי ההשלכות, לא להביא את זה לכאן במסגרת חוק שלא רלוונטי לחוק הזה, כשכל ההשלכות אינן ברורות ואפשר להגיד דברים נכונים לפה ואפשר להגיד דברים נכונים לפה, ואולי אפילו יש משהו במצוקה שלהם, אבל צריך לראות איך פותרים את המצוקה שלהם, לא עם יצירת מצוקות אצל אנשים אחרים.

אמיר רוזנברג: ולכן, כן, אי אפשר להחליט על זה כאן, על רגל אחת, ובדלת האחורית בחוק שלא שייך למן העניין.

אמיר רוזנברג: צריך לקיים דיון ?

אמיר רוזנברג: אז אין בעיה, אפשר תמיד לקיים על זה דיונים ואני בטוח שכולם פתוחים לקיים על זה דיון, רק לא להכניס את זה באמצעות תיקון חוק או תיקון כזה באיזה שהיא קריאה, זו תהיה שיטה שלא ממן העניין.

נחמן שי: אבל זה הזמן.

גבי רוזנברג: הגשנו הצעה מסודרת, היתה גם פגישה של היועצים המשפטיים שלנו איתך ועם הנציגים והיו גם שיחות.

גבי רוזנברג: ההצעה שלנו היא מידתית, היא הגיונית, ולא ייתכן שכשאנחנו באים לערוצים משדרים, שאומרים לנו 'זה נורא נחמד, רק אנחנו לא יכולים לעבוד איתכם'.

אופיר אקוניס: מר רוזנברג, תודה.

אופיר אקוניס: אני גם רוצה לבחון.

אופיר אקוניס: אני לא יודע.

אופיר אקוניס: אני אקיים על זה ישיבה עם היועצת המשפטית שלנו, ואיתך.

נחמן שי: ואני אביא איזה שהיא הצעה הגיונית לשולחן.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, ואנחנו נפסח בינתיים ולא נצביע.

אמיר רוזנברג: רק אני אדגיש בעניין הזה שיכול להיות שתהיה הצעה, אז כמובן שמדובר בנושא חדש.

אתי בנדלר: אתה תטען נושא חדש, זה יעבור לוועדת הכנסת.

אסי מסינג: השינוי שמוצע כאן לא מתייחס למה שהועלה.

אסי מסינג: כל מה שהועלה כאן, לא רלוונטי.

אסי מסינג: אני מניח, דרך אגב, שאם יהיה שינוי, אז הוא בוודאי לא יהיה שינוי בסעיף ההגדרות.

אסי מסינג: זה שינוי קצת יותר מהותי מסעיף ההגדרות.

אסי מסינג: יכול להיות שאפשר להצביע על הסעיף עצמו.

אופיר אקוניס: למען חבר הכנסת שי ולמעני, נלמד קצת יותר ואז נקבל החלטה.

אופיר אקוניס: יכול להיות שכן, אז מיד נצביע על זה בלי שום בעיה, אם נבין באמת ונשתכנע שזה באמת במקום אחר לגמרי ובנושא אחר לגמרי, עניין אחר לחלוטין.

אסי מסינג: (38) בסעיף 62א – (א) בסעיף קטן (א) במקום "בעל זיכיון לא יתקשר" יבוא "בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה או בעל רישיון לשידורי טלוויזיה לא יתקשר", ובמקום "אם בעל זיכיון אחר" יבוא "אם בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה אחר או אם בעל רישיון לשידורי טלוויזיה אחר".

אסי מסינג: (ב) בסעיף קטן (ג) – (1) ברישא, אחרי 51ג, יבוא 51א(י).

אסי מסינג: (2) בהגדרה "בעל זיכיון" במקום "בעל זיכיון" יבוא "בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה", במקום "בעל זיכיון אחד" יבוא "בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה אחד" ואחרי "בעל זיכיון" יבוא "כאמור".

אסי מסינג: (3) אחרי ההגדרה "בעל זיכיון" יבוא "בעל רישיון לשידורי טלוויזיה, לרבות בעל עניין בו ולרבות תאגיד בשליטתו של בעל רישיון לשידורי טלוויזיה אחד או יותר, או של בעלי העניין ובעל רישיון כאמור, יחד או לחוד".

אסי מסינג: סעיף 62 א רבא, עניינו באיסור התקשרות לצורך מכירת תכנים בין בעלי זיכיונות וסעיף קטן (ב) מאפשר חריגים שבהם המועצה כן תאפשר התקשרויות בין אותם בעלי זיכיונות וכל זה אינו חל על עניין של חברת החדשות.

אסי מסינג: מה שמוצע כאן זה התאמות לכך שיתווספו, החל ממועד המעבר, בעלי רישיונות.

אופיר אקוניס: לחברת קשת יש הערה לסעיף?

אמיר ונג: (אינו נשמע).

אתי בנדלר: מה הבעיה?

אתי בנדלר: אבל לא הוצע לתקן את סעיף קטן (ב).

אתי בנדלר: בין בעלי זיכיונות בלבד, באותו ערוץ, ולא הוצע לתקן אותו.

אתי בנדלר: מדובר על אותו ערוץ, לא יהיו שידורים באותו ערוץ לשני אנשים בעלי רישיונות.

דורון אבני: מה שעורך דין ונג בעצם אומר, והוא צודק, שהסעיף הזה מאפשר לרשות השנייה לאשר שיתופי פעולה בתוך ערוץ 2, בין שני זכיינים באותו ערוץ.

דורון אבני: למשל, אם ערוץ 2 וערוץ 10 היום רוצים לשתף פעולה, אין לנו אפשרות לאשר את זה, ואין לנו גם אפשרות לאשר במצב של גופים לוויינים, כמו JCS, שהם נחשבים לבעל זיכיון.

אתי בנדלר: על זה אתה מדבר?

אתי בנדלר: לא, הוא דיבר על סעיף קטן (ב) של שיתופי פעולה בין זכיינים באותו ערוץ והוא הוסיף ואמר, בצדק, שזה לא יהיה רלוונטי בעתיד ואכן כך, ולא מוצע לטפל בזה.

מנשה סמירה: לא, אבל הוא גם אמר שצריך לשקול שלכשיהיו בעלי רישיון יחידים בערוץ, שכן יהיה אפשר לתת שיקול דעת כדי לאפשר כן שיתופי פעולה כאלה ואחרים, ויש בזה היגיון בתעשייה שמתרחבת.

מנשה סמירה: וזה נכון.

אתי בנדלר: האם הממשלה רוצה לשקול את ההצעה הזאת?

אסי מסינג: יכול להיות שאנחנו צריכים לשוב להערה הקודמת.

אסי מסינג: השינויים שמציעים כאן מדי סעיף הם שינויים שיכולים לדעתי להאריך את הדיונים של הוועדה בעוד עשרות מילים.

אסי מסינג: זאת הצעת חוק גם כך מורכבת ואם בכל סעיף אנחנו ננסה לשקול מחדש שינויים, אז אנחנו---

אופיר אקוניס: נו, אז מה?

אופיר אקוניס: מר מסינג, זה לא טיעון.

אסי מסינג: לא, אין שום בעיה, יש עוד הרבה סעיפים בחוק הרשות השנייה שלא נגענו בהם ויכול להיות שצריך להתאים אותם, אבל יש מספיק זמן עד 2012, עד מועד המעבר, לעשות חשיבה מחודשת על כל הסעיפים האלה, ואם צריך לעשות שינויים אפשר לעשות הצעת חוק מסודרת שנדון בה.

אסי מסינג: מדוע צריך לעשות הכל עכשיו?

אופיר אקוניס: הועלו פה כל כך הרבה הצעות חוק נפרדות.

דנה נויפלד: חוץ מזה, אין פה אף אחד מהממונה על הגבלים עסקיים, אז שיתופי פעולה בין ערוצים זה לא דבר של מה בכך.

אתי בנדלר: זה מה שאני מבקשת, התייחסות עניינית, במקום להגיד על כל דבר---

דנה נויפלד: לא, אז בואו ניתן תשובה עניינית.

דנה נויפלד: הנושא הזה עולה פה לראשונה.

דנה נויפלד: עד היום לא היו שיתופי הפעולה בין ערוצים והחוק לא אפשר את זה.

דנה נויפלד: המצב שרצו לאפשר פה, כמו שנאמר, זה שותפים בין הזכיינים אחד לשני וזה המצב שקיים, שלא יהיה רלוונטי, צודק מר ונג, במקום שבו יהיה מעבר לרישיונות.

דנה נויפלד: ככל שמתבקשת פה הצעה אחרת וחדשה, זה מעלה היבטים לדוגמה של הממונה על ההגבלים העסקיים לצורך העניין, ואין פה נציג כזה, זה נושא חדש, נושא שלא נדון, וזהו.

אופיר אקוניס: מה המצב היום?

דנה נויפלד: אין שיתופי פעולה בין הערוצים.

אילאיל לבנת: אני רוצה להגיד משהו, האיום הזה כל הזמן שאנחנו מבזבזים את הזמן בהערות שלנו---

אופיר אקוניס: בסדר, דיברנו על כך.

אופיר אקוניס: מה זה שיתוף פעולה בין בעלי רישיונות, למשל?

דנה נויפלד: אין שיתופי פעולה היום, אין מצב, החוק לא מאפשר.

אופיר אקוניס: מר סמירה, אם ערוץ 36 ו-77 ירצו לשתף פעולה בעניין כלשהו, מה יקרה?

דנה נויפלד: גם היום אסור.

אופיר אקוניס: היום אסור, ואתם אומרים שגם בעתיד יהיה אסור.

אופיר אקוניס: יפה, אבל הם באו עם איזה הצעה מעניינת

דנה נויפלד: אז צריך פה ממונה על הגבלים עסקיים, זה לא משהו שאני יכולה להגיד.

אופיר אקוניס: כן, זה קצת יותר רחב באמת.

אופיר אקוניס: מה זה שיתוף פעולה.

אופיר אקוניס: אתם יכולים לבוא ולומר שאתם עושים ימים שלמים משותפים, אתם קונים דרמה אחת או סדרה אחת, או המירוץ למיליון אחד.

אופיר אקוניס: מר שטרום, יש לך להאיר את עינינו, כממונה לשעבר?

דנה נויפלד: אבל פה הוא מייצג מישהו.

אופיר אקוניס: אמרתי, הודעתי.

דרור שטרום: בעניין הזה, בכל ההערות האזהרה, כולל נרות אדומים, הושמעו.

דרור שטרום: קודם כל יפה לראות שכולם ככה מאוד מודאגים מההיבט של הגבלים עסקיים וזה כמובן מחמם את הלב.

אופיר אקוניס: אתה העלית את הנושא על סדר היום הציבורי בתקופת כהונתך.

דרור שטרום: כן, אבל ברגע שיש שיקול דעת למועצה, זה לא מייתר את האישור של הממונה על ההגבלים העסקיים.

דרור שטרום: בכל מקרה הוא יידרש.

ורד אשכנזי: אין שום כוונה כזו.

דרור שטרום: אף אחד לא אמר שיש כוונה.

אופיר אקוניס: מה הבעיה?

אופיר אקוניס: אנחנו שואלים אותו בנושא הגבלים עסקיים.

נחמן שי: אבל הוא לא בא כממונה על ההגבלים העסקיים.

דרור שטרום: חבר'ה, היתה אליי פנייה של יושב ראש הוועדה.

דרור שטרום: אם אתם לא רוצים שאני אדבר, אני לא אדבר.

אופיר אקוניס: אני ביקשתי ממנו לשמוע עמדה.

נחמן שי: באיזה כובע אנחנו---

אופיר אקוניס: אני שומע את מר שטרום, כמנהל לשעבר של הרשות להגבלים עסקיים, זה כמובן לא מייתר את העמדה הרשמית.

אופיר אקוניס: הוא לא מייצג כרגע את העמדה הרשמית.

אופיר אקוניס: עשינו את הגילוי הנאות, אמרנו שהוא מייצג כרגע---

נחמן שי: את מי הוא מייצג?

דרור שטרום: הוא שואל את מי אני מייצג ולי אין שום בעיה להגיד לו את מי אני מייצג.

דרור שטרום: אני מייצג היום את נגה תקשורת בעניין הבעלויות הצולבות של ערוצים משותפים.

דרור שטרום: הנושא עצמו הוא נושא די פשוט.

דרור שטרום: מבחינת חוק ההגבלים העסקיים, הסדר שקבוע בדין אחר יכול לדחוק את החובה לקבל את אישור הרשות להגבלים עסקיים, או את בית הדין, רק אם הוא הסדר מנדטורי.

דרור שטרום: זאת אומרת, אם היה כתוב למשל שהמועצה תכפה על בעלי רישיונות, או בעלי זיכיונות לצורך העניין שיתופי פעולה, לא היה צורך באישור הממונה על הגבלים עסקיים.

דרור שטרום: אם אני מבין נכון, לא בטוח שאני מבין את כל העומק של ההערה, הכוונה היא רק להקנות שיקול דעת למועצה לעשות את זה, אז ממילא כל אקט של שיקול דעת, לצדו קיימת החובה לקבל את אישור רשות ההגבלים העסקיים, או בית הדין להגבלים עסקיים, ויש מקומות גם, היכן שרצוי לסלק ספק, שאמרו שאין בזה כדי לגרוע מן החובה לקבל היתר על פי חוק ההגבלים העסקיים וזה אחד מהמקומות שבהם הדבר הזה קיים.

דרור שטרום: זהו, זאת היתה ההערה.

נחמן שי: מה מוצע?

נחמן שי: שיהיה למועצה שיקול דעת בלאפשר שיתוף פעולה?

אתי בנדלר: אולי אני אסביר את העניין.

אתי בנדלר: כל הנושא של הבעלויות הצולבות, בגלל החשיבות הרבה שלו, בעיקר בתחום התקשורת, מוסדר בחקיקה ראשית.

אתי בנדלר: המחוקק הראשי הוא זה שמתווה את הבעלויות הצולבות המותרות או האסורות.

אתי בנדלר: מה שמוצע כרגע, הצעה שלא נשקלה אלא שאני שומעת אותה כאן לראשונה, שהרשות השנייה תהיה רשאית להתיר, על אף האמור בחוק בעצם, שיתופי פעולה בין בעלי רישיונות שונים.

אתי בנדלר: מעבר לעובדה שלהצעה כזאת יכולה להיות השפעה מרחיקת לכת בתחום שאנחנו באמת לא בדקנו אותו, אני באופן אישי אמליץ לוועדה, אפילו בלי להבין את המשמעות של ההצעה הזאת עד הסוף, לא לאשר את ההצעה הזאת, מסיבה אחת פשוטה, ואנחנו נראה שבסעיף אחר מוצע להסמיך את המועצה לקבוע הוראות, על אף האמור בדין, על אף האמור בחקיקה הראשית, ואני אציע גם שם להתנגד.

אתי בנדלר: כי אני חושבת שהנושא הזה הוא כל כך קרדינלי, כל כך חשוב, כל כך חשובה כאן אמירה של המחוקק הראשי, לבוא ולומר שעל אף האמור בחוק, בחקיקה הראשית, המועצה תהיה רשאית לקבוע הסדרים אחרים, אני חושבת שזה לא ראוי.

אתי בנדלר: אני חושבת שכל הסדר בנושא הזה צריך להיות ברמה של חקיקה ראשית.

נחמן שי: המציאות מלמדת שישנם מצבים שכן ניתן לאפשר שיתוף פעולה וזה לא דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת ואני יכול לתת לכם עשר דוגמאות כאלה עכשיו, שבהם בשעתו בעלי הזיכיון שיתפו פעולה, לא קרה שום דבר לחופש הביטוי וכולי ובמקרים מסוימים זה בא לידיעת הממונֶה או הממונַה והם פסלו את זה.

נחמן שי: יש מצבים כאלה.

נחמן שי: לא צריך לשלול את זה על פניו.

נחמן שי: אי אפשר מראש לומר.

נחמן שי: אני מבין מה שאת אומרת, גברתי, אבל בואו ---

דורון אבני: ראשית, צריך לזכור שכבר היום, בחוק הקיים, יש סמכות למועצת הרשות השנייה, שהיא סמכות בעצם שלאחר קבלת החלטה תלויה גם באישור הממונה, ויושמה, לא אחת, לאשר שיתופי פעולה בתוך ערוץ 2.

דורון אבני: כלומר המועצה מפעילה שיקול דעת.

דורון אבני: אני לא חושב מצפה שבמקום שזכייני ערוץ 2, למשל, רוצים לשתף פעולה על תכנית מסוימת, שאנחנו נגיע לוועדת הכלכלה כדי שהיא תקבע הסדר בחקיקה ראשית לעניין הזה.

דורון אבני: זה עניין מקצועי שיש לו שני היבטים, יש לו את ההיבט התוכניתי שעליו מופקדת הרשות השנייה, ויש לו את ההיבט התחרותי, שעליו מופקד הממונה.

דורון אבני: עכשיו אנחנו הולכים שלב נוסף בתוך הצעת החוק כאן ומדובר על שיתופי פעולה בין ערוצים.

דורון אבני: בין ערוצים, עלתה כאן סוגיה שהיא בהחלט סוגיה נכבדה שצריך לבחון אותה, לגבי האפשרות שרוצים לשתף פעולה נקודתית, למשל שני הערוצים רוצים פעם בשנה לעשות תכנית מושקעת ליום העצמאות.

דורון אבני: עכשיו הם לא יכולים, ערוץ 10 וערוץ 2 לא יכולים לשתף פעולה.

נחמן שי: לא, אני אתן לך עוד דוגמה.

נחמן שי: ששני הערוצים רוצים לרכוש ביחד זכויות של משחקי כדורגל.

דורון אבני: אני רק רוצה להסב את תשומת הלב שהבעיה היא עוד יותר חמורה, מכיוון שההגבלה פה היא לא רק על הערוצים, היא גם על הגופים הלווייניים.

דורון אבני: זאת אומרת, למשל, ערוץ 10 היום לא יכול לרכוש שידורים מערוץ 8, למה?

דורון אבני: כי אביב גלעדי הוא בעל מניות בערוץ 2.

דורון אבני: אם מישהו הבין את כל הדבר הזה.

דורון אבני: אז בהחלט יש כאן סוגיה, אני לא אומר עוד איך להסדיר את זה, יש לזה כל מיני היבטים, גם משרדי הממשלה צודקים, זו סוגיה לא פשוטה, אבל מצד שני לנפנף את הסוגיה הזאת, כמו שעשו כאן חברינו היוצרים, זה גם לא נכון.

מנשה סמירה: הערה קצרה.

מנשה סמירה: עורכת דין בנדלר, לרשות השנייה, ואני חושב שזה צריך היה להיות הרעיון, בהסדרות ובשינוי ובעולם משתנה צריכות להיות איזה שהן גמישויות ולאפשר ולעשות את הדברים.

מנשה סמירה: מי שלא סומך, אז שימנה את האנשים שהוא סומך עליהם, אבל בוודאי לא צריך להיות טיעון כזה או אחר, איזה מועצה ועל מי נסמוך ואיך נעשה.

דנה נויפלד: זה לא מה שהיא אמרה.

מנשה סמירה: זה נשמע שהכל צריך להסדיר בחקיקה ראשית.

אתי בנדלר: אני אמרתי שבתחום הבעלויות הצולבות.

מנשה סמירה: לא, גם פסלת סעיף עתידי שנותן לרשות השנייה איזה שהיא גמישות ונגיע אליו, כמו שאמרת.

מנשה סמירה: הערה שנייה.

מנשה סמירה: בשעתו, וסוכם, היה צריך להיות שימוע בסוגיה הזאת.

מנשה סמירה: JCS ביקשו את זה ואחרים, ומטעמים כאלה ואחרים עוד לא התבצע, ולכן כן יש מקום, וליוצרים יש מה לומר, ולנו, ובוודאי לזכיינים, ולכן צריך למצות את ההליך הזה, בטרם יתקבלו.

מנשה סמירה: .. או לתת שיקול דעת או לתת למצות אותו.

נחמן שי: אני רוצה להמשיך.

נחמן שי: איזה מצבים אפשר שיתוף פעולה?

נחמן שי: ברצח רבין אנחנו אפשרנו לשדר ביחד.

נחמן שי: אף אחד לא ערער על זה, כי זה היה נראה טבעי, אבל למה?

נחמן שי: יכול להיות שהיינו צריכים לחייב כל זכיין לשדר בנפרד, אמרנו 'תשדרו ביחד, זה מקובל עלינו'.

נחמן שי: יכול להיות שמחר יהיה אירוע בין לאומי חשוב, שעלותו היא גבוהה ביותר, ואף בעל רישיון לא יוכל לבד לרכוש, אבל שניים ירצו לבוא ביחד ולרכוש.

נחמן שי: מה האינטרס הציבורי שלנו?

נחמן שי: שהאירוע יירכש וישודר, בשביל מה אנחנו פה?

נחמן שי: אז אם אחד לא יכול להרים את המשא, ירימו אותו שניים ושניים ישדרו את זה.

נחמן שי: אירועי ספורט, למשל.

דובר: ודאי לא היה צריך אישור של הממונה על ההגבלים, במקרה הטרגי.

נחמן שי: החלטנו בלי אישור, אבל יש עוד אירועים מהמשפחה הזאת, אירועים ממלכתיים ברמה מסוימת.

נחמן שי: לא צריך לסגור את האופציה.

אופיר אקוניס: אבל הדוגמה של רצח רבין היא לא טובה כל כך, כי מדובר בטרגדיה לאומית, ואנחנו מדברים פה על שיתופי פעולה כלכליים ומסחריים כאלה ואחרים.

אופיר אקוניס: היום אין כאן נציגות של הממונה על ההגבלים העסקיים.

אופיר אקוניס: כדאי שיישבו כאן באופן קבוע בחוק הזה, הנציגים של הממונה על ההגבלים העסקיים.

לאה ורון: הם מוזמנים באופן קבוע לכל הישיבות.

אופיר אקוניס: אני אמרתי שמר שטרום לא יכול לייצג, אמרתי שעמדתו אינה רשמית ולכן בישיבה הבאה אנחנו נעסוק בדבר בהשתתפות נמרצת ואקטיבית של נציג או הממונה עצמה, ואז ניתן אולי את דעתנו על העניין ונפתור את העניין.

אופיר אקוניס: אני חושב שאתה בהחלט העלית טיעון נבון, מבחינת ביצוע של הדברים.

דרור שטרום: ---קבוע של הממונה על ההגבלים העסקיים למצבי חירום.

נחמן שי: אבל אז עשינו את זה בלי היתר.

דרור שטרום: כי יש גם קומונסנס.

נחמן שי: אני חושב שצריך לתת לרשות השנייה את שיקול הדעת.

אופיר אקוניס: אני נוטה להסכים איתך.

אופיר אקוניס: בשביל מה הם קיימים?

אופיר אקוניס: בואו נסגור אותם.

אופיר אקוניס: אגב, הרי מדובר כל הזמן בעתיד, אז מדובר על אותו גוף שאמור להיות מוקם בשם ברית המועצות, כשמדברים כל הזמן על מועצת הרשות השנייה.

ניצן חן: ברמה העקרונית עוד מעט זה יגיע גם לסעיף שכן קשור אלינו, אבל כל מה שאמרו שני החברים הללו, אני מוסיף את צמד המלים 'מסכים אני'.

ניצן חן: זאת אומרת חקיקה ראשית צריכה להתעסק גם בבעלויות צולבות ולתת לרגולטור...

ניצן חן: לא לתת שיקול דעת לרגולטור זה לרוץ פה לוועדה כל שני וחמישי.

אופיר אקוניס: אתה אומר 'מסכים אני', ואני הסכמתי כבר עם חבר הכנסת שי וגם איתך וגם עם מר סמירה ואחרים.

דנה נויפלד: רק לפרוטוקול, אם אפשר לעשות תיקון קטן.

אופיר אקוניס: לא, אנחנו נעשה את התיקון עצמו בהשתתפות הממונה.

דנה נויפלד: אני רק רוצה להגיד לפרוטוקול, אני מדברת על המצב הקיים, הסעיף בעצמו אומר כבר היום שאין בסעיף כדי לגרוע מהוראות חוק ההגבלים העסקיים.

דנה נויפלד: כלומר ממילא זה נמצא כבר בילד אין בתוך החוק, שאומר את המובן מאליו שאין בחוק כדי לגרוע מהוראות של הממונה על ההגבלים העסקיים.

אמיר רוזנברג: הסוגיה היא לא לעניין חוק ההגבלים העסקיים.

אמיר רוזנברג: כשאנחנו לוקחים את דוגמאות הקצה האלה, כמו שחבר הכנסת שי לקח, אלה פשוט דוגמאות קצה שיכול להיות שהן גם דוגמאות קונצנזוס במידה מסוימת.

אמיר רוזנברג: לא זו הבעיה.

אמיר רוזנברג: יכול להיות שיש דברים שבאמת צריך לפתור אותם, הבעיה היא איזה פתח של אולם אתם רוצים לפתוח.

אמיר רוזנברג: אי אפשר לפתוח, בשביל הדברים המובהקים שרוצים להגן עליהם, לתת איזה אחריות גורפת או סמכות גורפת שאין עליה שליטה.

אופיר אקוניס: בשביל זה ברית המועצות תדע להגיד מה לעשות.

אמיר רוזנברג: לא.

אמיר רוזנברג: אם אני הבנתי נכון את מה שאומרת היועצת המשפטית של ועדת הכנסת, זה בדיוק מה שהיא התכוונה---

אופיר אקוניס: לא, אנחנו הולכים להקים גוף אמיתי.

אסי מסינג: למחוקק תהיה ועדת תוכן שתאשר שיתופי פעולה קונקרטיים?

אסי מסינג: איזה מן רעיון זה?

אמיר רוזנברג: לא, אנחנו לא רוצים להיכנס ויש---

אסי מסינג: תהיה תוספת עם רשימת התכניות?

אמיר רוזנברג: צריך לעשות רק דבר אחד, ובדרך כלל אנחנו גם סומכים על שיקול דעתם של---

אופיר אקוניס: אי אפשר הכל על המחוקק.

אמיר רוזנברג: ההיסטוריה מוכיחה גם ששיקול הדעת של הרשות השנייה, אדוני, היא דווקא מוכיחה את עצמה בדברים האלה.

אמיר רוזנברג: אבל לא זו הבעיה.

אמיר רוזנברג: הבעיה היא שצריך בתוך החקיקה, כשפותחים נושא כל כך מרכזי, להגדיר את גבולות הסמכות.

אופיר אקוניס: נדון גם בזה ונשמע גם את עמדת הממונה על ההגבלים.

אופיר אקוניס: אנחנו לא נצביע על זה, כי באמת יש פה שאלה שנדון בה עם הממונה.

אסי מסינג: (39) בסעיף 62ב – (א) בכותרת השוליים המלים "ובעל זיכיון" יימחקו.

אסי מסינג: (ב) במקום "בעל זיכיון" יבוא "בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה או בעל רישיון לשידורי טלוויזיה" ואחרי "בעל הזיכיון" יבוא "או בעל הרישיון לפי העניין".

אסי מסינג: סעיף 62 ב רבא, עניינו עורך ראשי ובעל זיכיון ומה שמוצע כאן זה לעשות את ההתאמות לעניין בעל רישיון.

דנה נויפלד: לא רוצים לשנות את המבנה הקיים?

אופיר אקוניס: הערות לסעיף הזה?

אופיר אקוניס: כולם חיים עם הסעיף הזה?

אופיר אקוניס: אם כולם, אנחנו פשוט נצביע עליו ונמשיך הלאה, אם אין הערות.

אופיר אקוניס: מי בעד הסעיף?

אופיר אקוניס: אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הסעיף אושר.

אופיר אקוניס: סעיף 62 ב – אושר.

אופיר אקוניס: הלאה.

אסי מסינג: (40) בכותרת סימן ג' 1 לפרק ד', במקום "הוצאה למימון" יבוא "מימון".

אסי מסינג: (41) בסעיף 62 ג – (1) בסעיף קטן (א) ברישא, אחרי "ו' בחשוון התשס"ד, 1 בנובמבר 2003" יבוא "ועד יום ח' בחשוון התשע"ו, 31 באוקטובר 2015".

אסי מסינג: (2) אחרי סעיף קטן (א) יבוא "(א1) בעל רישיון לשידורי טלוויזיה יוציא בכל שנה הוצאה למימון הפקה ורכישה של התכניות המשודרות בערוץ שבו הוא משדר באותה שנה, הכוללת את ההוצאה באותה שנה לתפעול השוטף של חברת החדשות ולרכישה של שידורי החדשות, אם אושרה, לפי סעיף 63א(1).

אסי מסינג: מרכיבי ההוצאה, כאמור בסעיף זה, יהיו כמפורט בתוספת השנייה, וסכומה לא יפחת מהסכום הקבוע בה.

אסי מסינג: (א2) (1) על אף הוראות סעיף קטן (א1), בעל רישיון חדש שיהיה רשאי במהלך השנתיים הראשונות החל במועד תחילת תוקפו של הרישיון לשדר מחצית מהיקף השידורים הקבוע לגביו התוספת השנייה.

אסי מסינג: (2)בסעיף קטן זה, בעל רישיון חדש, מי שניתן לו לראשונה רישיון לשידורי טלוויזיה, אם היו בינו לבין בעל הזיכיון לשידורי טלוויזיה, או בעל רישיון לשידורי טלוויזיה, בהגדרה זו בעל זיכיון או רישיון קודם, יחסים כמפורט להלן, חלפה שנה לפחות ממועד היחסים כאמור (א) הוא היה בעל עניין ובעל זיכיון או רישיון קודם; (ב) בעל זיכיון או רישיון קודם היה בעל עניין בו; (ג) בעל עניין בו היה בעל עניין בבעל הזיכיון או רישיון קודם.

אסי מסינג: לעניין הגדרה זו יראו גם במועד פקיעתו או ביטולו של הזיכיון או הרישיון של בעל הזיכיון או הרישיון הקודם, כמועד סיום היחסים בינו לבין בעל הרישיון החדש.

אסי מסינג: סימן ג' (1) מתעסק כיום בנוסחו הקיים בהוצאה שנתית למימון הפקה ורכישה של תכניות החל מיום 1 בנובמבר 2003 וכל עוד מתקיימים שידורי טלוויזיה במסגרת שני ערוצי טלוויזיה.

אסי מסינג: מה שמוצע כאן, להגביל את התחולה של הסעיף האמור עד ליום 31 באוקטובר 2005, שזה המועד האחרון שבו צפוי להיות בעל הזיכיון האחרון, במידה ויישארו בעלי זיכיונות בערוץ 2.

אסי מסינג: סעיף קטן (2) המוצע כאן, מוצע לקבוע את המגבלות שיחולו לגבי בעלי רישיונות ויש את ההפניות כאן לתוספת השנייה, ואלה יהיו ההוצאות השנתיות למימון והפקה ורכישה של תכניות.

אסי מסינג: כמובן שמוצע כאן, לעניין הגדרה של בעל רישיון חדש, ובעל רישיון חדש כמובן צריך להיות מישהו שאינו בעל זיכיון או בעל רישיון שמבקש ברצף לאחר היותו בעל זיכיון, ולכן מוצע כאן הפסקה.

אופיר אקוניס: אז כמה שנים ההגבלות האלה חלות עליו?

דנה נויפלד: שנתיים.

אסי מסינג: מה שמוצע כאן, חלפה שנה אחת לפחות ממועד סיום היחסים.

אסי מסינג: עוד הערה אחת קטנה, לעניין ההקלות.

אסי מסינג: לגבי בעל רישיון חדש, יש כאן הקלות בשנתיים הראשונות.

אסי מסינג: הוא יצטרך לשדר מחצית מהשידורים שקבועים בתוספת השנייה, וזה בדומה להקלות שניתנו בעבר לגבי ערוץ 10.

דורון אבני: הערה טכנית פשוטה.

דורון אבני: לפסקה (40), אני לא מבין את הסיבה לתיקון.

דורון אבני: אם אין סיבה, אז עדיף לא לתקן.

אופיר אקוניס: הסיבה היא פרוזאית.

דנה נויפלד: נוסח.

אופיר אקוניס: זה לא משהו מהותי.

דורון אבני: אבל מישהו אחר כך ישים לזה פרשנות.

דנה נויפלד: אין כוונה אלא לתיקון טכני של הכותרת.

קריאה: אבל מדובר כאן על הוצאה למימון, כל הפרק דן על ההוצאות של הזכיינים ועכשיו בהמשך בעלי הרישיונות למימון, לא על סתם מימון, אלא על הוצאה למימון.

דורון אבני: אז למה לתקן?

דורון אבני: אם אין לזה משמעות ואנחנו לא יודעים מה המשמעות, אז תשאיר את זה.

אופיר אקוניס: אם אין לזה משמעות, אז מה זה מעניין אותך אם הוא מוריד?

דורון אבני: זה משנה, מישהו יבוא ויגיד שזה שונה, כנראה היתה כוונה.

דנה נויפלד: אם מישהו יגיד את זה, זו תהיה טענה מטומטמת.

אתי בנדלר: לכם אין שום עניין בתיקון הזה?

אסי מסינג: זו הערה לשונית, של נסחות החוק במשרד המשפטים.

אתי בנדלר: אוקי, אז אנחנו בשלב הכנת החוק לשנייה ושלישית נבדוק אם אכן יש לזה משמעות.

דנה נויפלד: מעולה.

ירמיהו קדושי: לא כל כך הבנתי אם מדובר כאן על רכישות חדשות או---

אופיר אקוניס: גם וגם.

ירמיהו קדושי: אז אם מדובר על כל רכש, אז כתוב כאן מימון ומבחינת הוועדה, אני חושב שאני מדבר על זה ויש פה באמת בעיה רצינית, בקטע שיש היום הרבה הפקות שהן ממומנות על ידי גופים פרטיים, על ידי עסקים פרטיים, שיש להם קהל מאוד רחב שרוצה שהדברים האלה יגיעו אליו, וברגע שנותנים את השליטה של בעלי הזיכיון היום, שזה הרישיון בעתיד, רק להפיק, זה הופך אותי, אותי כמפיק ועוד מפיקים אחרים, מתחרים בהם גם בבתי הקולנוע וגם במקומות אחרים, וזה לא טוב, זה גורם למצב של חוסר שוויון בקטע של העניין.

ירמיהו קדושי: אני מציע שגם אם מדובר על סרטים עלילתיים, על סרטי קולנוע, על סדרות, על כל דבר שהוא, שיהיה כאן עניין לא של מימון אלא של רכישה.

ירמיהו קדושי: שהחוק ייתן את העניין הזה על הקטע של הרכש, וכשאני אומר 'רכש', אני לא מתכוון שיבוא איזה שהוא מפיק ויציע הצעה, ואם זה ייראה לבעל הזיכיון או בעל הרישיון, זה יהיה, ואם זה לא ייראה לו... אלא פשוט יביאו להם סרטים מוכנים לשידור, בלי התערבות של בעל הרישיון ובעל הזיכיון בתוכן של הסרט, בבחירת השחקנים או בכל דבר שהוא, ואם הסרטים נראים לו מספיק טובים לשידור וראויים לשידור, ויש לזה ביקוש מבחינת הקהל, אז ישדרו אותם וייתנו להם את המחירים, כמו של הפקות מקור רגילות.

ירמיהו קדושי: אין סיבה בעולם שייתנו את זה בכמה גרושים, זאת אומרת שיהיה פה ממש מחירון או מינימום של דקת שידור.

ירמיהו קדושי: זאת אומרת, כשבא מפיק ומשקיע הרבה כסף על סרט, ויש משקיעים פרטיים בשוק, ואני אומר את זה כבר כמה פעמים, שיש הרבה משקיעים שיש להם עניין להפיק סרטים פה בארץ, אבל אין להם איפה לשדר אותם, והכספים האלה הולכים לענפים אחרים ולא לענף הקולנוע ולא לענף התרבות ולא לענף היצירה, ואז היצירה נראית איך שהיא נראית היום וחבל מאוד שזה ככה.

ירמיהו קדושי: ואני חושב שצריך לתת לזה מענה, וממש להגדיר את זה בחוק, שיחייב אותם לקנות הפקות מוכנות.

ירמיהו קדושי: סרטים, סדרות מוכנות, שמפיק קם, יזם פרטי עשה איזה שהיא הפקה, מכר להם את זה במחיר של הפקה של.

ירמיהו קדושי: ..

ירמיהו קדושי: זה לא הגיוני, כי ידוע היום ש---

אופיר אקוניס: מה, אתה קובע להם את לוח המשדרים?

אופיר אקוניס: לא הבנתי.

ירמיהו קדושי: ---שתחנות טלוויזיה מפיקות את עצמן ומכניסות בפנים את שחקני הפרסומות שלהם והכל שם כאילו---

אופיר אקוניס: אתה לא יכול לקבוע להם את הלוח.

ירמיהו קדושי: ככה זה נראה היום.

אופיר אקוניס: אתה רוצה לקבוע להם הלוח?

אופיר אקוניס: אתה יכול להקים בעצמך ערוץ.

ירמיהו קדושי: אני לא אקבע להם את הלוח.

אופיר אקוניס: תביא משקיעים בז'אנר שאתה רוצה בו והם יקימו ויקבלו רישיון ויקרינו את הסרטים.

אופיר אקוניס: אגב, זו אחת המטרות של החוק הזה.

ירמיהו קדושי: כן, אבל במצב של היום זה לא נראה לי שאפשר.

אופיר אקוניס: למה לא?

ירמיהו קדושי: כי המגבלות של העלויות, של דברים מסוימים, זה לא ייתן ל---

אופיר אקוניס: לא, אבל המשקיע ירצה בזה.

אופיר אקוניס: יכול להיות שזה דבר שיביא לו הרבה מאוד כסף מפרסומת, בז'אנר שאתה מדבר עליו.

אופיר אקוניס: אי אפשר לחייב, לדעתי לפחות.

ירמיהו קדושי: אני לא אומר לחייב, אבל אני אומר שלפחות חלק מהכספים של אותן הפקות יעברו גם למקום אחר.

אופיר אקוניס: תביא משקיע, מר קדושי.

ירמיהו קדושי: יש משקיעים, יש סרטים שהופקו כאן, שמו עליהם כסף והם פשוט לא נמצאים היום בטלוויזיה, ולמה הם לא נמצאים?

ירמיהו קדושי: הם נמצאים בסלולר ובמקומות אחרים, כי הטלוויזיה לא רצתה לקנות אותם כי אין להם אינטרס לרכוש סרטים בזמן שהם מפיקים סרטים.

ירמיהו קדושי: זה המצב כיום.

ירמיהו קדושי: ברגע שאתם באים ונותנים מגבלות, אז המגבלות צריכות להיות בהתאם.

שאול מגנזי: שתי הערות לגבי הסעיף הזה.

שאול מגנזי: אחת, כיוון שעדיין לא הגענו לנושא האפיק והכרענו בנושא האפיק, אז אנחנו יכולים לומר דבר כזה; מי שמשדר היום בערוץ 2 ויעבור לאפיק אחר, הוא יצטרך לזכות בהגנת ינוקא.

שאול מגנזי: הוא יצטרך להתמודד עם המיתוג שלו מחדש והוא לא נכלל כאן.

שאול מגנזי: אחד.

שאול מגנזי: שניים, מי שיקבל את אפיק 22 ואת אפיק 10, לא יזכה להגנת ינוקא, כי הוא נמצא באפיקים שכבר בנו מוניטין.

שאול מגנזי: הוא נכנס למוניטין הזה.

שאול מגנזי: את שתי הנקודות האלה צריכים לתקן בתוך הסעיף, כי אחרת זה לא הגיוני.

אופיר אקוניס: שמעת, גב' נויפלד?

כרמל שאמה-הכהן: אני גם תומך בעמדה של---

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שאמה תומך.

אופיר אקוניס: הטענה לא בלתי הגיונית, דרך אגב.

אופיר אקוניס: אם הוא הולך למקום אחר?

נגה רובנשטיין: ההקלות שניתנות לבעלי רישיונות חדשים זה בשביל שהם יוכלו לעלות.

נגה רובנשטיין: מה ההצעה של חברנו מחברת רשת?

נגה רובנשטיין: הם אומרים ככה, אם כבר מישהו הצליח לעבור את החסם המאוד משמעותי הזה של המותג ושל האפיק, אנחנו נקשה עליו עוד יותר.

נגה רובנשטיין: במקום שהוא יקבל את ההגנה מלכתחילה, את ההנחה המסוימת, הם נכנסו לעולם שבו לא היו---

שאול מגנזי: זה לא משנה---

נגה רובנשטיין: אז לא אמרתי שקיבלתם הנחות, אבל ערוץ 10 נכנס לעולם שהוא קיבל הרבה הנחות, אבל ההוא שהצליח לזכות ולעבור את החסם הזה של המותג ושל האפיק, לו אנחנו לא נוכל לתת את הרישיון, נתייחס אליו כאילו הוא כמונו.

נגה רובנשטיין: אבל באמת הוא כמוהם?

נגה רובנשטיין: הוא לא כמוהם.

נגה רובנשטיין: הוא חדש לחלוטין בשוק, אין צורך להכביד עליו.

נגה רובנשטיין: היתרון שלכם אינו מתבטל עם העובדה שיש להם אפיק ממותג.

נגה רובנשטיין: גם כאשר תמשיכו בערוץ 19, 222, או כל ערוץ אחר, אם זה יקרה, היתרון שלכם בתור בעלי רישיונות קיימים ופועלים כבר הרבה שנים, הוא יתרון קיים, ולכן אין סיבה ל---

שאול מגנזי: בעניין הזה רק להוסיף עוד מלה.

שאול מגנזי: מעצם היותה הגנת ינוקא, משמעותה גוף משדר חדש שמקבל הגנות.

שאול מגנזי: לטעון שגוף שמשדר כבר 15 שנה שידורים, הוא צריך הגנות ינוקא, זה נראה לי סתירה, זה תרתי דסתרי.

נגה רובנשטיין: הם אומרים להיפך.

נגה רובנשטיין: אבל התוצר של מה שאתם אומרים זה הכבדה נוספת על בעלי רישיונות חדשים.

נגה רובנשטיין: אז אולי לכם נכפיל את החובות בהפקות מקור?

נגה רובנשטיין: זאת אומרת שאם תזכו במותג ובאפיק, החובות שלכם יהיו פי שתיים?

דנה נויפלד: ההיגיון היה בסעיף שאנחנו עוד לא דיברנו בו, שהוא מעמיד למכרז את אפיק 22, עם מותג חברת החדשות, הוא בדיוק לשקף את הערך הכלכלי ואת ההטבה שיוצאת מלשדר באפיק 22.

דנה נויפלד: זאת אומרת הכסף הזה ממילא הולך ליצירה ולכן אנחנו חשבנו באותו ראש.

דנה נויפלד: הערך הכלכלי הזה יבוא לידי ביטוי כאשר אותו אפיק יועמד למכרז והתמורה שתתקבל בדיוק משקפת את הערך של ערוץ 22 ככזה והכסף יגיע ליצירה, לפי הסעיף הבא שאנחנו הולכים לקרוא.

דנה נויפלד: הם רוצים שמי שישדר בערוץ אפיק 22, לא תהיה לו הגנת ינוקא.

דנה נויפלד: לא תהיה לו הגנת ינוקא ב-22.

אופיר אקוניס: לא נצביע.

דנה נויפלד: למה לא להצביע?

אמיר רוזנברג: על הצד של הקוריוז, נגיד שזה מקרה נדיר בכל זאת שיש הסכמה לרעיון, להיגיון של מה שאומר ערוץ 2.

אמיר רוזנברג: זה נכון שמקורה של ההסכמה הזאת שזה גם משרת את האינטרסים שלנו, אבל אנחנו גם תומכים, חוץ מזה שזה משרת את האינטרסים שלנו, בהיגיון הזה.

אמיר רוזנברג: יש היגיון רב בטענה שאומרת שמי שמקבל את 22, שזה מוניטין שצריך בכל מקרה, שכדי לרכוש את המוניטין הזה, לעשות 22 בשלט, זה דבר שצריך להשקיע המון מיליונים, ואנחנו רואים את ערוץ 10, כמה לקח עד שתפס 10, שלא יקבל הגנת ינוקא.

אמיר רוזנברג: אין שום סיבה שבעולם שמי שיקבל את הערוץ הזה, תהיה לו הפחתה.

אמיר רוזנברג: הוא נכנס עם מאיץ לשוק, הוא לא נכנס עם מאט לשוק וצריך לתקן את זה.

אופיר אקוניס: בהחלט איזה היגיון יש בזה, על מי שיהיה על הערוץ של 2?

דנה נויפלד: לא יהיו שחקנים חדשים, ברגע שאנחנו מטילים חובות ועומסים על שחקנים חדשים, הם פשוט לא יבואו.

דנה נויפלד: אז אם המטרה היא לשמר---

אופיר אקוניס: אז את יכולה לתת להם את 2.

דנה נויפלד: אני מאוד מופתעת שהמטרה של קשת ורשת לשמר את המספר הקיים של השחקנים, זה מאוד מפתיע.

אופיר אקוניס: זה לא יהיה תלוי בהם אם יהיה שחקן חדש או לא.

דנה נויפלד: לא, אבל הגנת ינוקא היא לשחקן החדש שהם לא ייהנו ממנה, ולכן הם לא רוצים שאף אחד ייהנה ממנה.

דנה נויפלד: זה מאוד הגיוני.

אופיר אקוניס: אז מראש תגידי שהחדש לא יהיה ב-22.

דנה נויפלד: למה?

דנה נויפלד: למה לא?

אופיר אקוניס: כי אני חושב שאמיר אמר את זה לא בגלל ההסכמה הנדירה.

נגה רובנשטיין: ההסכמה היא לא נדירה, היוצרים שבויים ב---

אופיר אקוניס: אבל למישהו יש במדינה הזאת צל של ספק מה עשו הזכייניות הקיימות במותג הזה ששמו 22?

דנה נויפלד: זה ממש לא קשור.

אופיר אקוניס: אני מדבר על מדורת השבט.

אופיר אקוניס: מדורת השבט היא ערוץ 22, עם כל הכבוד, לא הכנסת ולא המחוקקים.

נחמן שי: אבל ינוקא שיקבל את 22 לא מקבל הקלות?

אמיר רוזנברג: מקבל וזה הדבר השגוי.

אופיר אקוניס: חדש, לכן אמר מר מגנזי שהדבר לא ראוי ואני נוטה להסכים איתו.

אופיר אקוניס: זה לא יהיה מתקבל על הדעת.

אופיר אקוניס: מה, הוא גם יהיה בעל האפיק של ה-22 וגם יהיה ינוקא?

נגה רובנשטיין: הוא ישלם על זה כסף.

אופיר אקוניס: מה הוא ישלם על זה?

נגה רובנשטיין: אם הצעת החוק הזאת מפתה לא לתת זיכיון לנצח לערוץ 2 וערוץ 10, ואנחנו באמת רוצים שבעלי רישיונות חדשים יתווספו וישדרו, אזי צריך לתת להם אפשרות לפעול.

נגה רובנשטיין: את המחיר שאנחנו משלמים על המונופול של ערוץ 2 ועל העוצמה שלהם, בעניין ערוץ 10, אנחנו כולנו מרגישים מדי שבוע בדיונים כאן, וערוץ 10 גם מרגיש את זה באופן יומיומי.

נגה רובנשטיין: מה שנעשה כאן, זה ניסיון לשכפל את העוצמה שנמצאת כאן מלכתחילה.

נגה רובנשטיין: זאת אומרת, גם אם יהיה בעל רישיון חדש שיהיה מוכן בכלל להתמודד על המותג והאפיק, אנחנו ניתן לו עוד מס של 50 מיליון שקלים?

נגה רובנשטיין: אם נשים עוד מס של 50 מיליון שקלים---

דנה נויפלד: זה יותר מ-50 מיליון.

נגה רובנשטיין: או יותר מזה, ברור שאותו גורם לא יוכל בכלל להתמודד על המותג ועל האפיק.

נגה רובנשטיין: אם אנחנו רוצים למנוע אפשרות כזאת, המשמעות היא שאנחנו מנציחים את העובדה שמדובר בהצעת חוק ומדובר בזיכיונות לנצח ולא ברישיונות לכל.

נגה רובנשטיין: זו השאלה בעיניי שעומדת בפני הוועדה.

דנה נויפלד: ויותר מזה.

דנה נויפלד: חבר הכנסת שי אמר שהמטרה היא לפתוח, שאנחנו נהיה עקביים עם עמדתנו, שיבואו שחקנים חדשים ושיבואו כמה שיותר.

דנה נויפלד: ככל שנטיל עליהם כבלים ונשים להם מכשולים וחסמים, הם לא יבואו.

דנה נויפלד: אז אם יש איזה שהוא סיכוי שיבואו שחקנים חדשים, אז הם---

אופיר אקוניס: יש פה בעיה אמיתית.

אופיר אקוניס: אתם מבטלים אותם ביום אחד?

דנה נויפלד: אנחנו לא מבטלים.

אופיר אקוניס: למה אתם לא מבטלים אותם ביום אחד?

אופיר אקוניס: מי יצר את זה?

אופיר אקוניס: אני יצרתי את מותג ערוץ 2?

דנה נויפלד: רגע, הזכות שלהם במותג---

אופיר אקוניס: אז הם יבואו עד 2015.

אופיר אקוניס: אז הם יחזיקו, הסעיף הזה, אני אומר לכם, אני מהמר בשם הזכייניות שאם הסעיף הזה יעבור כלשונו, כפי שמציעה הממשלה, משאיר את---

קריאה: הוא לא עומד בבג"צ.

דנה נויפלד: הוא עומד בבג"צ מעולה.

אופיר אקוניס: לא אם הוא עומד בבג"צ או יושב בבג"צ, הוא פשוט משאיר את הזכייניות לפחות עד 2015 על הערוץ של 2, ואז לא יהיה ויכוח בכלל.

דנה נויפלד: נכון, שיישארו.

דנה נויפלד: חבר הכנסת אקוניס, זה גם חשוב בשביל הפרוטוקול.

דנה נויפלד: יש עוד משהו שחייב להיאמר פה.

אופיר אקוניס: אבל הם עשו את 2.

אופיר אקוניס: חבר'ה, מי עשה את ערוץ 2?

קריאה: המותג הוא לא של הזכייניות, המותג הוא של הרשות השנייה.

אופיר אקוניס: באמת.

אופיר אקוניס: זה חוק וזה לא מעניין.

אופיר אקוניס: מי עשה את ערוץ 2?

אופיר אקוניס: לא אתה ולא אני ולא מר סמירה.

דנה נויפלד: אבל הוא קיבל זיכיון.

אסי מסינג: הוא קיבל זיכיון לתקופה קצובה.

אסי מסינג: זה כמו להגיד שמפעלי ים המלח עשו את ים המלח.

אסי מסינג: זה בדיוק אותו דבר.

אסי מסינג: מפעלי ים המלח קיבלו זיכיון לרכישה ואתה אומר שהם עשו את ים המלח.

דנה נויפלד: זה מאוד מקומם.

דנה נויפלד: עם כל הכבוד לטענות שלהם, ויש להם מיני טענות שונות וזה בסדר גמור, אבל בואו שנייה נתיישר על העובדות.

דנה נויפלד: היו שני מכרזים והם אלה שהעניקו להם את הזכות לשדר ובגלל זה הם השקיעו את מה שהם השקיעו, את ההשקעות הם עשו בצדק, על פי תנאי הזיכיון שלהם.

דנה נויפלד: אם אנחנו נלך בעולם הישן ולא נשנה מלה מהחוק, ב-2015 הזיכיון נפתח מהתחלה.

דנה נויפלד: כל בעלי הקבוצות האלה אמורים לבוא ולעמוד לתחרות מחדש, ולא נזכיר קבוצה אחת שהלכה לה, שקוראים לה טלעד, שגם היא השקיעה, השקיעה יפה מאוד במשך 12 שנה, השקיעה, תרמה, תרמה, תרמה, תרמה לפיתוחו של המותג והיום היא כבר אינה משדרת.

דנה נויפלד: אז מה קרה?

דנה נויפלד: אתם באים וטוענים בשמה?

דנה נויפלד: לא.

דובר: היא קיבלה משהו על ערוץ 2 אחרי שהשקיעה 12 שנה?

דובר: היא לא קיבלה כלום ובצדק לא קיבלה.

אופיר אקוניס: יכול להיות שהם ידרשו ממך.

מנשה סמירה: העמדה שלנו החד משמעית, והיא מוכחת גם במסמכים, שהמותג והאפיק שייך למדינה והרשות השנייה רשמה, ועל זה לדידנו אין חולקים ושייקחו אותנו לעשרה בתי משפט בעניין הזה.

מנשה סמירה: אגב, כולל מי שאומר שהוא חולק, הם חתומים על מסמך שהם יודעים שהם קיבלו זאת לתקופה מוגבלת והם יחזירו זאת.

מנשה סמירה: וב-2015 זה יחזור בכל מקרה.

אופיר אקוניס: נאמר שזה ניתן לתקופה מוגבלת ויוחזר?

מנשה סמירה: הם חתומים במסמכים.

מנשה סמירה: היום הועלה רעיון, ואני חייב לומר והיוצרים אמרו זאת עכשיו ואני כן רוצה לומר לצד הזה, לממשלה, שיש מקום לשקול אותו, מן הטעם הפשוט... אני מציע שכן נשקול אותו, זאת הסיבה היחידה שאני חושב שיש בו איזה שהוא משהו, ולא בגלל שהוא נותן או לא נותן יתרון.

מנשה סמירה: כולנו מסכימים שלמותג 2, וגם למותג 10, אבל בוודאי למותג 2 יש משקל.

מנשה סמירה: מי שיזכה בו במכרז שיהיה, הוא מרוויח כאן איזה שהוא ערוץ, איזה שהיא פלטפורמה עם מקדם כלשהו, ולכן הציבור יכול להרוויח ממנה בהצעה הזאת.

מנשה סמירה: הציבור התרגל לקבל בערוץ הזה מנה מכובדת של סוגה עילית, מנה מכובדת של חדשות, מנה מכובדת, ולכן הגנת הינוקא עלולה לפגוע בהרגלי הצפייה שהציבור התרגל אליהם, ולכן בהצעה הזאת יש איזה שהוא היגיון.

מנשה סמירה: זה שהוא משחק לידיים והוא עוזר להם, שירוויחו, זה לא מעניין אותי.

מנשה סמירה: אותי מעניין הציבור.

מנשה סמירה: ובהצעה הזאת יש היגיון, שהמותג של המדינה, שהוא שווה יותר, אנחנו, המדינה, באים ואומרים שאנחנו ניתן מותגים חדשים, שעדיין אין להם זה, ובאמת בהם יהיה הגנת ינוקא, למי שיעלה, אבל מי שרוצה לבוא לדבר הזה, שיידע שלציבור כאן יש ציפייה, הוא כבר רגיל.

מנשה סמירה: המדינה הרגילה את הציבור בדבר הזה ולכן יש בזה היגיון.

מנשה סמירה: זה שיכול להיות שהם ירוויחו מזה, והיוצרים באים ואומרים 'זה גם טוב לנו', ואנחנו באים ואומרים שזה טוב לציבור, חבר'ה, בואו נשקול את זה.

מנשה סמירה: בואו נשקול את זה, בבקשה.

אתי בנדלר: מר סמירה, אבל האם זה לא אומר שאתה מנציח את הישיבה של בעלי הרישיון הנוכחי בערוץ 2?

אופיר אקוניס: אנחנו מתחילים להיכנס לוויכוח שלא רצינו להיכנס אליו.

מנשה סמירה: זה שיקול נכון ביותר שצריך לשקול אותו.

מנשה סמירה: לא לפסול אותו, לשקול אותו.

מיכל רפאלי כדורי: (לא שומעים).

אופיר אקוניס: זה קצת חדר.

אופיר אקוניס: גב' רפאלי, בנושא האפיק דנו לפני שתי ישיבות ואמרנו שמדלגים עד שנמצא איזה פתרון יצירתי.

מיכל רפאלי-כדורי: הכסף שייתנו על המכרז הזה וישמש להפקות מקור, אני לא יודעת את עמדת הוט, יס מבקשת גישה לקופת הפקות המקור האלה.

מיכל רפאלי-כדורי: זה הכל.

אמיר רוזנברג: אני רוצה להגיד שעורכת דין נויפלד לא נסערת מהרבה נקודות בעניין הזה, כמו שהיא כאן, ואני חושב שדווקא במידה לא מוצדקת.

אמיר רוזנברג: יש שתי סוגיות שונות, סוגיה אחת היא סוגיה שעורכת דין נויפלד התייחסה אליה, זה מה קיבלו טלעד או מה יקבלו ערוץ 2.

אמיר רוזנברג: זה לא הסוגיה פה מה הם יקבלו, הסוגיה היא מה יקבל זה שנכנס.

אמיר רוזנברג: ואני ממשיך את מה שאמר מר סמירה, זו הסוגיה ולכן היא לא כל כך מסעירה, היא משהו אחר, היא נוגעת לשאלה אחרת לחלוטין.

אמיר רוזנברג: מה שהם מקבלים ולא מקבלים, עוד נכונו לנו ויכוחים רבים פה בתוך החוק הזה בסעיפים אחרים.

אמיר רוזנברג: אבל מעלים נקודה אחרת לגמרי, אם יקבל החדש הגנת ינוקא ויש לזה הצדקה.

אמיר רוזנברג: הגנה כזו, וגם אני מתייחס למה שעורכת דין בנדלר התייחסה, זה לא ימנע, זה לא ינציח את העובדה שמישהו לא ייכנס לערוץ 2.

אמיר רוזנברג: הוא יעשה את השיקולים שלו, כמה הוא משלם עבור המותג.

אמיר רוזנברג: הוא יכול לשלם 100 מיליון, והוא יכול להוסיף 150 מיליון, כי זה המוניטין שלו.

אמיר רוזנברג: אחרי שהוא מקבל את זה, הוא לא צריך לקבל, יש לו את המאיץ, אם צריך לעלות מ-0 ל-100, אז מישהו חדש לגמרי צריך לעלות מ-0 ל-100 וצריך להקל עליו, אבל כשמישהו כבר בא במהירות של 70, אז לא צריך להקל עליו, הוא כבר נמצא על המסלול, יש לו את המוניטין, הוא נהנה מהדבר הזה.

אמיר רוזנברג: ההיגיון של החוק לא עובד כאן.

אמיר רוזנברג: לכן הסוגיה של מה יקבל ערוץ 2 היא נפרדת.

אמיר רוזנברג: הסוגיה של הגנת ינוקא, מה יקבל זה שנכנס, היא הסוגיה הנדונה פה ואין שום הצדקה לא---

אופיר אקוניס: מה העמדה שלכם אם הם עוברים לערוץ אחר---

מנשה סמירה: לא הבנו מה שהוא אמר.

אמיר רוזנברג: רק על ערוץ 2 כמובן.

מנשה סמירה: ו-10, אמרנו כל הזמן.

ערן פולק: בסוף יש שאלה שהיא שאלה עקרונית, האם הכנסת הולכת לשוק שהוא שוק של רישיונות ותחרות, או שנשארים בשוק של זיכיונות?

ערן פולק: אם נשארים בשוק של זיכיונות, הרגולטור אומר שהצופים כבר רגילים לקבל משהו והם ימשיכו לקבל אותו, זו אמירה אחת.

ערן פולק: אמירה של כל הרפורמה הזו, על כל הרכיבים שלה, היא שאת העולם הזה חצינו ואנחנו עוברים לעולם של שוק, של תחרות, ובעולם של תחרות, המקרה של ערוץ 10 הוא המקרה שמדגים את זה מאוד מאוד בבירור, יש חשיבות מאוד מאוד גדולה לנושא של הגנות ינוקא בשלבים הראשונים.

ערן פולק: זה קיים כמעט בכל תחום שנפתח לתחרות, בוודאי בתחום התקשורת.

ערן פולק: לוותר על הגנות הינוקא האלה, המשמעות הבסיסית של זה היא מניעת התחרות.

ערן פולק: אם אנחנו רוצים למנוע את התחרות, אז לא צריך לעשות שום דבר, אפשר להישאר במצב הקיים.

ערן פולק: אם רוצים לעודד את התחרות, יש לזה מחיר של הגנות ינוקא גם כלפי היוצרים, גם כלפי זה שאולי הציבור יקבל בהתחלה או אחר כך דברים שהוא לא רגיל לקבל, אין לו אותם היום, וזה ישתפר במשך השנים, אבל זה המחיר של שינוי השוק.

ערן פולק: זו פשוט החלטה עקרונית.

ערן פולק: אין פה עניין של הסעיף הספציפי הזה.

נחמן שי: אני חושב שמי שעולה בפעם הראשונה לשדר, זכאי להגנה.

נחמן שי: זה מקובל, זה נכון וזה צודק, וגם אם הוא יהיה בערוץ 22.

נחמן שי: אם זה יקרה, עדיין, אני חושב שהרגלי צפייה משתנים במהירות.

נחמן שי: ביום שערוץ 2 עלה לאוויר, באותו יום ערוץ 1 ירד ומעולם לא עלה יותר.

אופיר אקוניס: זה ממש לא נכון.

נחמן שי: אני אוכיח לכם את זה.

אופיר אקוניס: זה לקח שנתיים לפחות.

אופיר אקוניס: אתה הזכרת את רצח רבין, אז חל השינוי.

אופיר אקוניס: זה לקח שנתיים מאז עליית הערוץ.

אופיר אקוניס: מבחינת מגמה אתה צודק, אבל לגבי נקודת השינוי, שם היה השינוי.

נחמן שי: אני אתווכח איתך אחר כך.

אופיר אקוניס: זה לא ויכוח, זה עובדות.

נחמן שי: אני מאמין שאם ערוץ 2 במתכונת הנוכחית, הזכיינים האלה, יילכו לערוץ אחר ויביאו את המאגר של היכולות שלהם והטאלנטים שלהם וכן הלאה, הציבור יילך איתם, אם הם יהיו ראויים לזה.

נחמן שי: לא הייתי מכביד על הנכנסים.

נחמן שי: הנכנסים צריכים לקבל את התנאים שלהם, אם אנחנו רוצים שהשוק הזה יגדל.

אופיר אקוניס: מר חן, אתה שאלת, איפה זה הערוצים, איפה זה מתחלק, איפה זה מוכרע?

אופיר אקוניס: המספרים?

אופיר אקוניס: אולי ייתנו אולי מ-1, 2, 3, 4, אלה יהיו ארבעת הערוצים של הרישיון ואז אנחנו אולי פותרים את הבעיה?

אופיר אקוניס: או אתם מפזרים אותם בין מספרים רנדומליים, 13, 27, 42 ו-6, לא יודע.

אופיר אקוניס: אני שואל, אולי צריך לחשוב מעכשיו על איזה רצף הגיוני שבו יהיה את התוצר של בעלי הרישיונות, של הטלוויזיה המסחרית הישראלית.

ניצן חן: לדבר על משהו שהוא באמת אמורפי כרגע, הערוצים החדשים עוד לא קמו, אני חושב שצריך---

דנה נויפלד: הם גם לא יקומו, לפי---

ניצן חן: שמעת את מר ערן פולק, ואני מכבד את דעתו, ואני חושב שיש פה קונצנזוס שצריך הגנות ינוקא לשחקנים חדשים, אם יבואו.

ניצן חן: אבל אני חושב שמדובר פה באמת בוויכוח שאפשר לדחות אותו, כי הוא באמת כרגע מיותר.

ניצן חן: סמכות מועצת הכבלים והלוויין בסופו של דבר לאשר את מיקום הערוצים.

ניצן חן: אני חושב שאם נגיע לסעיף שגב' מיכל רפאלי דיברה עליו, בסופו של דבר אפשר להגיע לדברים האלה בהסכמה ולא צריך עכשיו לטחון את החוק הזה על דבר שהוא באמת לא כאן.

ניצן חן: יש היגיון רב במה שאתה אמרת, 1, 2, 3, 4, או כמה שלא יהיו ערוצי ברודקסט, ואם יקום שחקן שלישי, נפתור את הבעיה בדרכי שלום ולא צריך להתקוטט על זה עכשיו.

ניצן חן: זו דעתי.

אמיר רוזנברג: רק לחדד - אם ייקבע שמי שזוכה בערוץ 22 ובערוץ 10, אין לו הגנת ינוקא, בעצם מה שהוא יצטרך להחליט זה האם הוא ניגש למכרז או לא, או הולך לשדר בערוץ אחר.

אמיר רוזנברג: זה לא יפגע בעצם הרצון שלו לשדר, אלא זה יכול לפגוע ועלול לפגוע ברצון שלו להתמודד על המותג.

אמיר רוזנברג: עכשיו, האם הציבור יפסיד מזה?

אמיר רוזנברג: כנראה שלא, בגלל שבכל מקרה, אם אני הבנתי נכון את ההסדר בתוך החוק הזה, אם אין מכרז על הערוץ, בסופו של יום ייקבע סכום של כסף שהרשות צריכה לשלם לערוץ 2 כדי להמשיך לשדר בערוץ הזה.

אמיר רוזנברג: זאת אומרת, בשני המצבים, אדוני היושב ראש, נוצר מצב שבעצם אין פגיעה בתחרות, כי כל מה שיקרה לאותו אחד שאין לו הגנת ינוקא, הוא יחליט לעשות לעצמו את החשבון, יילך לשדר במקום אחר, אין בעיה.

אמיר רוזנברג: אומרים 'אתה רוצה ערוץ 2?

אמיר רוזנברג: תדע לך שאין לך ינוקא', ויותר מזה, אם יקרה דבר כזה, ואף אחד לא יילך לקבל את ערוץ 2, מה שהדעת אינה נותנת, אבל נניח שיקרה דבר כזה, בכל מקרה הם יהיו חייבים לשלם כסף עבור המשך השימוש בערוץ 2 ואף אחד לא נפגע בזה.

אמיר רוזנברג: והחידוד שהתכוונתי להגיד פה, אדוני היושב ראש, זה רק לגבי ההתנגדות של משרדי הממשלה, שבאמת אין פה פגיעה בתחרות, יש פה רק פגיעה בשאלה של זה שעומד להתמודד, האם הוא יילך על ערוץ 2 או ישדר בערוץ אחר.

ירמיהו קדושי: אני חושב, קודם כל, שלא צריך לעשות דיון על המספרים.

ירמיהו קדושי: המספרים זה דבר שלמעשה היום יש הרבה בתי אב שמחוברים לצלחות של עמוס והם יכולים לשים את התדר בכל מקום שהם רוצים.

ירמיהו קדושי: המספרים האלה זה רק משהו של יס והוט שהם יכולים להחליט איפה הם יישבו בכלל.

ירמיהו קדושי: זה נשמע מיותר לחלוטין לקחת ערוצים ולקרוא על מספרים.

ירמיהו קדושי: כל ערוץ יכול לקחת על שם מסוים וזהו, אני לא רואה בזה כל כך מלחמה כמו שמדברים.

ירמיהו קדושי: יש אנשים שיש להם צלחות ששמים את ערוץ 10 ב-8 ואת ערוץ 2 ב-2, ב-4, ב-5.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לכם.

אופיר אקוניס: אנחנו ננעל את הישיבה בשלב הזה ונקבע מועד נוסף לקריאה והצבעות.

אופיר אקוניס: תודה.