ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 53, 2009-12-15 10:00

ליה שמטוב: בוקר טוב.

ליה שמטוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

ליה שמטוב: הנושא של הישיבה: היערכות המשרדים ליישום תוכנית החומש.

ליה שמטוב: הוועדה דנה וקיימה ישיבה בנושא לפני חצי שנה.

ליה שמטוב: ואנחנו התכנסנו היום למעקב, לבדיקת יישום תוכנית החומש, בהמשך להצעת תקציב שאישרה הממשלה הנוכחית.

ליה שמטוב: מן הדיון הקודם עלה, כי על האוצר להקצות לתוכנית החומש תקציב חדש ונוסף של 241 מיליון שקל לשנים 2009 ו-2010.

ליה שמטוב: לוועדה דווח על כך שתוכנית החומש לא מתוקצבת בהתאם להתחייבויות הממשלה.

ליה שמטוב: לכן קראה הוועדה לממשלה להמשיך בביצוע התוכנית, לא מתוך תקציב המשרדים השוטף, אלא מתוך תקציב נוסף, מיוחד, שיועבר למשרדים לצורך זה.

ליה שמטוב: הוועדה ביקשה מאגף התקציבים באוצר להעביר לה תוך שבועיים מסמך מפורט בנוגע לתקצוב החדש, והמסמך עדיין לא הגיע – זה היה לפני חצי שנה.

ליה שמטוב: נציג האוצר צלצל היום שהוא חולה, וגם הוא לא יכול להגיע לישיבה, ולכן הישיבה תבקש לקיים דיון בהשתתפות שר האוצר.

ליה שמטוב: מספיק כבר עם הנציגים, אם ככה מזלזלים בנו, אז נקיים את הישיבה עם שר האוצר.

ליה שמטוב: מעבר לכך, ביקשה הוועדה מהמשרדים שמקבלים את ההחלטות בנוגע ליישום התוכנית, שייעשה שיתוף עם הארגונים אחת לארבעה חודשים, כפי שנקבע בהחלטת הממשלה 3116 מיום 10 בפברואר 2008.

ליה שמטוב: – והייתי מבקשת מהמשרדים שיושבים פה, לדווח לנו אם בפועל באמת המשרדים מבצעים את זה.

ליה שמטוב: כשהסתכלתי על הצעות התקציב של המשרדים, איפה שהמשרדים היו צריכים לתת תקציב ייעודי לנושא הזה, מצאנו שרק משרד הקליטה עובדים כמו שצריך.

ליה שמטוב: בהצעת התקציב של משרד הקליטה מופיעה תקנה תקציבית ייעודית לנושא, בסך חמישה מיליון שקל חדש, עבור שנת 2009.

ליה שמטוב: כל שאר המשרדים – לא מצאתי את התקציב המיועד לזה - -

חנוך צמיר: לא, זה לא מדויק.

חנוך צמיר: אני אציג את זה.

חנוך צמיר: כבר קרו דברים.

ליה שמטוב: יכול להיות.

ליה שמטוב: מתמ"ת – שר התמ"ת, בנימין בן אליעזר, השיב לנו שהמשרד שלנו הגדיר תקנה ייעודית לנושא בתקצוב שלושה מיליון שקל, תוך ציון המיוחד לזה, ושאר המשרדים, לא יודעת – אנחנו לא קיבלנו תשובה משאר המשרדים.

ליה שמטוב: אז אני אבקש בבקשה, קודם כל ממשרד הקליטה להציג לנו את המצגת, ואחר כך משאר המשרדים שנמצאים פה.

ליה שמטוב: בבקשה, חנוך צמיר.

חנוך צמיר: בוקר טוב לכולם.

חנוך צמיר: אנחנו, כמשרד מתכלל, מניעים בעצם את התהליך כולו גם במשרדים השונים, ולכן יש לנו את המבט הכולל על מה שקורה עם התוכנית.

חנוך צמיר: יחד עם זה, יושבים פה נציגי המשרדים – אני רואה פה את נציגי משרד הבינוי והשיכון, הרווחה והחינוך.

חנוך צמיר: את התמ"ת אני לא רואה כאן, והם כמובן מוזמנים להוסיף, להעיר לומר את מה שהם חושבים על מה שקורה בגזרה שלהם, במשרד שלהם.

חנוך צמיר: אנחנו נציג דוח סטטוס שהוא נכון ממש לימים אלה, דצמבר 2009.

דנה גורדון: משרד התמ"ת כן אישרו הגעה.

ליה שמטוב: הם פשוט לא נמצאים.

קריאה: משרד החינוך כאן, טלי פה.

חנוך צמיר: אוקי.

חנוך צמיר: למרות שרוב הנוכחים בחדר מכירים את הרקע, בכל זאת מעבר בשקף מהיר על מטרת ורקע התוכנית: עשייה רב-תחומית, רב-משרדית, רב-שנתית.

חנוך צמיר: הרבה "רב", אבל אנחנו באמת מתכוונים לזה, כדי לתת טיפול אינטגרטיבי, הטוב ביותר שאנחנו יודעים לעשות, בכל התחומים.

חנוך צמיר: המיקוד של התוכנית הלך על גילאים מאד מיוחדים – 18-35, עם יוצאים מן הכלל, כמובן, אבל זו היתה אוכלוסייה שהיתה חדשה בטווח הטיפול של המערכת, שכמעט ולא נתנה תשומת לב מקצועית לגילאים האלה, ולכן זה מקבל פה ביטוי מאד משמעותי.

חנוך צמיר: עבדנו גם בתוכניות ארציות, שאחר כך נפרט אותן, וגם בתוכניות ממוקדות בשכונות – הוגדרו 15 שכונות – כשאנחנו בעצם מנסים להטיב או לשדרג או לעשות טובה יותר את רמת החיים או את איכות החיים בשכונות הללו, עד כמה שאפשר לעשות את זה ביכולת התוכנית.

חנוך צמיר: הוזכר פה התקציב.

חנוך צמיר: זו תמונת התקציב העדכנית, כשהיא בנויה בצורה הבאה: קודם כל, אנחנו רואים שתקציב 2008, שהיה בסדר גודל של 82 מיליון שקל – הוא זהה לתוכנית, הוא התקבל במלואו, והוא בעצם היום התקציב שבאמצעותו רוב הפעולות שמתקיימות ויוצאות לדרך מתבססות.

חנוך צמיר: מה קורה ב-2009?

חנוך צמיר: אתם רואים – יש את התכנון, העמודה של התכנון, ויש את העמודה של החלטת הממשלה של תקצוב בפועל במשרדים.

חנוך צמיר: והעמודה הכתומה-ורודה הזו מצביעה על הפערים שבין התכנון לבין מה שמתוקצב במשרדים השונים.

חנוך צמיר: אמנם הוא מתוקצב שם בתקנות נפרדות, אבל יחד עם זה אין פה תקציב תוספתי, כפי שהוגדר בבסיס תוכנית החומש, שכל הפעילות של תוכנית החומש תתבסס על תקציב תוספתי ולא על תקציבים קיימים, או במילים אחרות: לא על העברה מכיס לכיס, ולצערי זה לא קרה.

חנוך צמיר: ולכן, אל"ף, אנחנו רואים גם פערים מול התכנון – ב-2009 סך כל הפער, בכל המשרדים, הוא מעל 28 מיליון שקל, אבל ב-2010 אתם רואים כבר שהפער מול התכנון הוא של 106 מיליון שקלים, וגם מה שמתוקצב לא מתוקצב כתקציב תוספתי, אלא המשרדים, יחד עם אגף תקציבים באוצר, בנה תקנות מיוחדות שמתבססות על תקציבים קיימים.

חנוך צמיר: וכמובן, שהפגיעה כאן היא כפולה.

חנוך צמיר: השקף הבא נותן לנו מבט על הפעילויות שבוצעו במסגרת התוכנית, בהתאם למשרדים השונים.

חנוך צמיר: נתחיל במשרד לקליטת העלייה, שלקח על עצמו את כל הפעילות הקשורה יחד עם הצבא ומול הצבא, ואתם רואים – אנחנו עוסקים בתוכניות הכנה לצבא, כאלף משתתפים עברו בתוכניות האלה.

חנוך צמיר: תוכנית מיוחדת שעוסקת בבני הקהילה הכלואים בבתי הכלא הצבאיים – זו תופעה יחסית חדשה, אבל היא מאד חמורה, היא גדולה בהיקפה היחסי, כמובן, לצערנו, והיא נדרשת לתשומת לב מיוחדת, ואכן, אנחנו עוסקים בכל מה שקשור וקורה בבתי הכלא הצבאיים.

חנוך צמיר: תוכנית אמיר, המוכרת כאן לכולם, אני מניח, שגם היא תזכה למימון של מחזור אחד לפחות באמצעות התוכנית שלנו, ואנחנו עוסקים רבות בהכשרת סגלים של מפקדים.

חנוך צמיר: אתם רואים כ-700 מפקדים, בעיקר קצינים בכל הרמות, שעברו פעולות של תודעת קליטת הקהילה האתיופית ושיפור יכולות הקשר שלהם מול החיילים האתיופים.

חנוך צמיר: כל מה שקשור ללימודים, ליווי בלימודים הגבוהים ותמרוץ של הלימודים הגבוהים, יש לנו תוכניות שונות, ואתם רואים – הן מקיפות כ-3000 סטודנטים, וכל זה כמובן בנוסף למה שמינהל הסטודנטים עושה באופן השגרתי והקבוע.

חנוך צמיר: תחת הכותרת של המשרד אנחנו גם מפעילים תוכנית של בקרה ומעקב אחרי התוכניות בכל המשרדים, באמצעות מכון ברוקדייל, וכדי שנוכל לעבוד כפי שצריך בשכונות ובמוקדים שלנו, גם העמדנו מחשוב חדיש לרשות המוקדים, כדי שנוכל לעשות את זה בצורה היעילה ביותר.

חנוך צמיר: אתם רואים בהמשך – אנחנו עוסקים גם בנתח השכונתי, באמצעות המוקדים שלנו.

חנוך צמיר: יש לנו 22 מוקדים פרוסים ברחבי הארץ, אבל כרגע, במסגרת התוכנית, אנחנו עובדים בעצם – אנחנו, זה כל המשרדים – רק בחמישה יישובים, עקב הקיצוצים בתקציב ואי היכולת להמריא, להרחיב כנפיים ולהכניס יישובים נוספים תחת הפעילות התקציבית שלנו.

חנוך צמיר: אבל בכל אופן, במקומות שמוזכרים כאן, אתם רואים את הפעילות.

חנוך צמיר: נתניה, אשקלון, עפולה, והתווספה גם רחובות.

חנוך צמיר: ב-2009 החלטנו על שתי ערים נוספות שלא כל המשרדים ייכנסו אליהן – תכף תבינו למה – והן: קריית מלאכי ובית שמש.

חנוך צמיר: אנחנו עוברים מכאן לפעולות משרד החינוך, שעסקו בהכנה לבגרות, תוכניות מצטיינים והכשרת מורים, ואתם רואים בעמודה השמאלית את ההיקפים.

חנוך צמיר: זה בתוכניות הארציות.

חנוך צמיר: בחתך השכונתי אנחנו רואים את הפעילות שלהם בעיקר מול בתי ספר יסודיים, מעל 20 – אם תרצו פירוט, אנשי משרד החינוך כאן, יוכלו לתת את זה.

חנוך צמיר: משרד הרווחה התחיל למעשה, או בהתחלת העבודה, בשכונות בנתניה, עפולה ואשקלון, בשלושה קווים עיקריים, כשהבולט בהם הוא ניסיון לאתר את המשפחות החזקות שבתוך אוכלוסיית הרווחה ולשלוף אותן מההגדרה של רווחה, לתת להן את הכלים כדי שיוכלו לתפקד באופן עצמאי.

חנוך צמיר: זה המיקוד של פעילות משרד הרווחה.

חנוך צמיר: אנחנו רואים את הטכניקות שבהן הם עומדים לעשות את זה.

חנוך צמיר: משרד התמ"ת.

חנוך צמיר: שוב, בשותפות עם מנהל הסטודנטים יש פעולות להשמת אקדמאים וסטודנטים, הם עוסקים גם בייעוץ תחומי לימוד לתלמידי המכינות הקדם-אקדמיות, ויש תוכנית שמתגלגלת כרגע, בשיתוף עם הצבא, של מכינות בהיקפים של כמעט כל החיילים העולים האתיופיים – זה עדיין לא פועל אבל זה בשלב המכרזים כרגע – להכנה לקראת שוק התעסוקה והלימודים עם השחרור מהצבא.

חנוך צמיר: זה ברמה של התוכניות הארציות.

חנוך צמיר: ברמה של ההכשרות המקצועיות ביישובים, אתם רואים את סוגי הקורסים שהתמ"ת התחיל להפעיל.

חנוך צמיר: אנחנו גם ייחדנו מט"י – מרכז לטיפוח יזמות – מיוחד, מט"י בנתניה, כמט"י שמתמחה לנושא האתיופי, ונותן ייעוץ וסיוע, למעשה, לכל בני הקהילה בכל הארץ, שרוצים לעסוק בנושא של היזמות.

חנוך צמיר: המשרד האחרון – משרד הבינוי והשיכון, שעסק בשלושה כיווני פעולה: האחד הוא שיקום שכונות חברתי – אתם רואים את התחומים בהם שיקום השכונות החברתי עסק – שיקום שכונות פיסי – למעשה סיימו כבר שיפוץ של חמישה בניינים בשכונות שאתם רואים בהמשך – ומהלך מאד משמעותי, באמצעות משרד השיכון ותקציבו, אלה המענקים לדיור למשפחות החדשות הנמצאות במרכזי הקליטה ואמורות לרכוש את דירתן בשכונות הקבע, בשתי שנות העבודה 2008-2009, על פי מכסה של 200 לשנה.

חנוך צמיר: מוצו 400 מענקים מיוחדים, וזה סיפור הצלחה.

חנוך צמיר: מכאן אני עובר לסיפור שהוא כלל וכלל אינו הצלחה, ולצערי הוא לא מצליח להתרומם - - -

שלמה מולה: סליחה, למה?

חנוך צמיר: דקה, אני אסיים, ואני גם אומר בדיוק למה.

חנוך צמיר: אני חושב שאני יודע גם לומר למה – וזה כל מה שקשור למשכנתאות, לא למענקים, בעיקר לזוגות הצעירים החיים בשכונות, ושרצינו שבאמצעות ניקוד מיוחד ומשכנתאות מיוחדות – בהנחה שהם עובדים, בעיקר על הדור השני אנחנו מדברים, עובדים ומסוגלים גם לעמוד בהחזרים – שייצאו וירכשו את דירותיהם במקומות אחרים, ובעצם ייצאו מתוך אותן שכונות שזה לא תענוג גדול לחיות שם, וכולנו יודעים את זה.

שלמה מולה: הייתי רוצה לדעת מה הסכומים.

חנוך צמיר: זה לא בסכומים, זה בביצועים.

חנוך צמיר: - -

ליה שמטוב: תן לחנוך לסיים.

חנוך צמיר: אבל תן לי בבקשה לסיים ואני אענה לך.

חנוך צמיר: אתה יודע שאני בדרך כלל עונה.

שלמה מולה: לא, לא.

שלמה מולה: בסדר.

חנוך צמיר: אוקי.

חנוך צמיר: זה לגבי המשכנתאות לזוגות הצעירים, ואני באמת אמשיך ואענה לך גם מדוע זה לא - - -

דנה גורדון: זה אומר שזוג צעיר אחד - - -

ליה שמטוב: מספר משתתפים אחד.

ליה שמטוב: כן.

חנוך צמיר: טוב, בואו נבין את המשמעויות, עד כאן הסקירה.

30095: אפשר לשאול?

ליה שמטוב: לא, לא.

חנוך צמיר: מר אברהם נגוסה, אנא תן לי, עוד חמש דקות אני מסיים, טוב?

30095: טוב.

חנוך צמיר: בואו נבין את המשמעויות, ואני חושב שזה הדבר החשוב, בעצם, בסופו של דבר.

חנוך צמיר: אנחנו בעצם מבינים, יודעים לומר את הדבר הבא: שבתקציב משרד הרווחה ובתקציב התמ"ת, כפי שהם תוקצבו – וראינו את זה בטבלה הקודמת – בעצם אי אפשר יהיה להגיע לשכונות חדשות, כי השלושה מיליון שקלים מספיקים בקושי לתחזוק הפעילות בשכונות הקיימות, וזו בעיה אמיתית.

חנוך צמיר: יציגו את זה אחר כך אנשי – התמ"ת לא פה, אבל אנשי הרווחה יידעו להסביר את זה בדיוק.

חנוך צמיר: אנחנו לא מצליחים לפתח שם פעילות מעבר לקיימת, שהצגתי כאן בצורה די שטחית.

חנוך צמיר: זו משמעות אחת.

חנוך צמיר: כנ"ל לגבי התמ"ת, שגם הוא בעצם לא יצליח להמריא ולפתח, לא בשכונות חדשות ולא בתוכניות חדשות.

חנוך צמיר: זו משמעות אחת.

חנוך צמיר: המשמעות השנייה עוסקת, בעצם, בעובדה שכבר הזכרתי, שאין לנו פה – אין לנו פה זה לאף משרד, זה לא רק למשרד הקליטה, אלא לתוכנית כולה – את אותו תקציב תוספתי שהיה הבסיס, בעצם, לתוכנית, והתקנות והתקצובים הקיימים על פי החלטת הממשלה בעצם העבירו תקציב מיעד כזה ליעד אחר, ובחלק מהמקרים, לצערי, מיעד אתיופי אחד ליעד אתיופי אחר, וכמובן שלא לזה התכוונו.

חנוך צמיר: והדבר הנוסף, שהוא יותר מנקודת המבט של משרד הקליטה כמשרד מתכלל – בעוד שבתקציב 2008 התקציב כולו, של כל המשרדים, אוגם במשרד הקליטה ועבר למשרדים האחרים לביצוע, מה שנתן יכולת אמיתית לתכלול ולראייה כוללת של כל התוכנית, קצב ההתקדמות שלה ובקרות, לצערנו, ב-2009 ו-2010 הטכנולוגיה הזו, התקציבית, בוטלה, התקנות עברו למשרדים השונים, ואם אנחנו, כמשרד מתכלל, עדיין יודעים פחות או יותר מה שקורה במשרדים האחרים, זה רק עניין של רצון טוב וקשרי עבודה מקצועיים בין המשרדים, אבל למעשה אין לנו יכולת אמיתית, כמשרד, לתכלל במלוא מובן המילה, ויכול לקום שר x או y בוקר אחד, ולהחליט שבתקציבו הוא עושה אל"ף או בי"ת או גימ"ל, וזה גם יכול להיות בניגוד מוחלט לתוכנית, ואני לא סתם נותן דוגמאות כאלה.

חנוך צמיר: היו כבר דברים מעולם, לא מזמן, בחודשים האחרונים.

חנוך צמיר: התחלנו אמנם לבטל את זה, אבל גם זה בתחנונים ולא ביכולת אמיתית של תכלול אם התקציב כולו נמצא בידיך.

חנוך צמיר: וכדי לסכם את העניין, אנחנו בעצם רואים בשקף האחרון את הדברים כפי שהוזכרו – תוכניות ארציות יצומצמו, תוכניות ממוקדות גם יצומצמו, נגיע רק לפחות מ-15% מבני הקהילה האתיופית, והדבר האחרון – הוא לא פחות חשוב, ואני קורא אותו כפי שהוא מנוסח כאן – בני הקהילה מביעים תחושת תסכול, כעס ואכזבה מאי ביצוע תוכנית החומש במלואה, עליה נבנו תקוות רבות לשיפור יכולות הדור הצעיר או לחיזוק מעמדם.

חנוך צמיר: עד כאן המצגת.

חנוך צמיר: עכשיו – לענות לשאלות?

ליה שמטוב: חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: הייתי רוצה שתחזור לשקף של התקציב.

שלמה מולה: למעשה, מה שאנחנו רואים, גם ממה שתוכנן בסדר גודל של 870?

דני אדמסו: 869.

חנוך צמיר: התכנון המקורי דיבר על 870, החלטת הממשלה האחרונה מדברת על 700.

שלמה מולה: אני רוצה לחזור להחלטה הראשונה.

חנוך צמיר: זו לא החלטה, זה תכנון.

חנוך צמיר: ה-870 זה תכנון, ההחלטה האחרונה של הממשלה זה 700.

שלמה מולה: אוקי, 700.

דני אדמסו: לא, יש שתי החלטות.

דני אדמסו: חשוב להגיד.

דני אדמסו: יש החלטה ראשונה, 3116, שמדברת על 870 - -

שלמה מולה: אני מדבר על ההחלטה הזאת.

דני אדמסו: ההחלטה השנייה, 188, שמקצצת ב-20%, ואז זה הופך 700.

דני אדמסו: אלה שתי החלטות.

חנוך צמיר: דני, אתה טועה, אבל זה עניין של סמנטיקה.

חנוך צמיר: - -

שלמה מולה: אני רוצה בכל זאת ללכת על ה-870.

חנוך צמיר: ההחלטה הראשונה לא היתה חדה כפי שאתה מציג אותה, שמאושרים 870 מיליון.

חנוך צמיר: זה לא נאמר בשום סעיף באותה החלטה.

חנוך צמיר: זה הוגש כתוכנית.

שלמה מולה: אני רוצה לחזור ל-870.

שלמה מולה: אני זוכר שגם כשדיברו בתכנונים, זה לא היה 870.

שלמה מולה: הסכומים היו הרבה יותר גדולים.

דני אדמסו: מיליארד.

חנוך צמיר: הן היו מיליארד מאה.

שלמה מולה: נכון.

שלמה מולה: אז פה הגענו ל-870.

שלמה מולה: כשאני רואה את התקציבים – גם של שנת 2008, גם של שנת 2009 ותכנון 2010, מאחר שהממשלה כבר קיבלה החלטה תקציבית דו-שנתית – זאת אומרת: לא יהיה שום שינוי ב-2010, המשמעות של זה, כשאני מחבר את הכל, אנחנו מגיעים למעשה – תוכנית חומש – ואנחנו מגיעים כבר לשני שליש ממנה.

שלמה מולה: זאת אומרת: שלוש שנים כבר התוכנית, ושנתיים אחר כך יבואו ויגידו לנו: אוקי, אין תקציב, נגמר, התוכנית היתה לחמש שנים ונגמר.

שלמה מולה: מבחינה עניינית, אני באמת מצטרף לאלה שהם מאד מתוסכלים מתוצאות התוכנית.

שלמה מולה: מהמחשבה שמעלה ציפיות.

שלמה מולה: זה באמת מאד מאד עצוב.

שלמה מולה: אני גם לא רואה שר שקם בבוקר ואומר: אני רוצה להילחם על התוכנית הזאת.

שלמה מולה: אני גם לא רואה, אני מוכרח להגיד, גם את הארגונים של יוצאי אתיופיה: אני לא רואה את הלהט שהיה כשהתוכנית התחילה והוועדות שתפו את החברים.

שלמה מולה: אני לא רואה את הלהט של אותם חברים שהיו שותפים.

שלמה מולה: אפילו חלקם בכלל לא נמצאים.

שלמה מולה: התאדו ואינם, וכן הלאה.

שלמה מולה: וכל מה שאנחנו עשינו - זרינו חול בעיני הציבור.

שלמה מולה: באנו ואמרנו: רבותיי, יש תוכנית, יש תוכנית, יש תוכנית.

שלמה מולה: והתסכול הוא רב, וכן הלאה.

שלמה מולה: התסכול עוד יותר מתסכל אותנו, כשגם המעט שנשאר, במקום שיהיה במשרד אחד, לפחות שאפשר היה אולי לעשות סדר עדיפויות בתוך משרד הקליטה, נתנו לכל המשרדים.

שלמה מולה: כמו שחנוך, אתה בא ואומר: שר, בזמן שצריך לקצץ, יכול לקצץ.

שלמה מולה: הנה – בא לנו.

שלמה מולה: אני חושב, גברתי היושבת ראש, אני מוכן שנחכה לדיון עם שר האוצר, ובמידה ששר האוצר לא ייתן לנו מענה לשאלות שלנו, אני מציע שנכריז על ביטול תוכנית החומש.

שלמה מולה: ואז נחזיר את הכבוד לבני הקהילה.

שלמה מולה: אז נבוא ונגיד: היתה מחשבה, רצינו שתהיה תוכנית ולא יצא מזה שום דבר – בני הקהילה יידעו בדיוק איפה הם עומדים.

שלמה מולה: אני חושב שהמצב הקיים עכשיו – אני אומר את זה, אני מסתובב.

שלמה מולה: אף אחד לא יכול להגיד לי שאני מסתובב.

שלמה מולה: התחושה היא תחושה קשה.

שלמה מולה: לא בכדי רק משפחה אחת ניצלה את התוכנית הזאת של המשכנתא.

שלמה מולה: זה מדבר בעד עצמו.

שלמה מולה: יתר התוכניות – אני מניח שגם בלי התקציבים האלה המשרדים האחרים היו מקיימים את התוכניות האלה.

שלמה מולה: אני לא מעלה על דעתי שמשרד הרווחה לא היה מתקצב בתקציבו לא רק שלושה מיליון שקל, אלא שישה מיליון שקל אם יש צורך, וכן הלאה.

שלמה מולה: לכן, זו תוכנית שהיא אחיזת עיניים.

שלמה מולה: אני מציע שאם האוצר לא יחזור לתוכנית המקורית, לא יגבה אותה בתקציב – אני באמת אומר את זה לא מתוך משהו פופוליסטי.

שלמה מולה: אני אומר את זה: הדבר הטוב ביותר שייעשה לבני הקהילה, לבוא ולהגיד: רבותיי, אני לא אעדיף רק את קריית משה בשיקום שכונות, כשאני יודע שיש ותיקים בנתניה, גורדון בנתניה, או שיכון פאר בחדרה או בשכונה אחרת, או כל שכונה חדשה.

שלמה מולה: זה לא נכון.

שלמה מולה: זה לא נכון, עם מחשבה לא נכונה.

שלמה מולה: או שלוקחים את התוכנית הזאת ובאים ואומרים מראש: אלה השכונות, אלה התוכניות, זה מה שייעשה, יש בו מדדים, או שזו סתם תוכנית אחיזת עיניים.

שלמה מולה: למה ועדת העלייה והקליטה צריכה לבזבז את זמנה?

שלמה מולה: למה האנשים המכובדים שיושבים כאן צריכים לבזבז את זמנם?

שלמה מולה: למה לטחון מים?

שלמה מולה: אני חושב שצריך להודיע על ביטול התוכנית אם האוצר לא מתקצב את התוכנית.

שלמה מולה: תודה רבה.

חנוך צמיר: סליחה, אולי, לפני שהמשרדים – ברמת הקשרים.

חנוך צמיר: פשוט לא אמרתי את זה, אבל זה מתחבר לדברים של חבר הכנסת מולה: המצגת הזאת, פחות או יותר, הוצגה בוועדת השרים לעלייה וקליטה בראשות שר החוץ ליברמן, ושר החוץ ביקש ממנכ"ל משרד ראש הממשלה, איל גבאי, לנסות ולהבין מה אומרת המצגת, אבל מעבר לזה, לגשר גם בין המצגת לבין הצורך.

חנוך צמיר: ואכן, התקיימו שתי ישיבות אצל איל גבאי בנושא הזה, ואנחנו – אנחנו זה בעיקר אנשים שלו, אמורים להציע לו תוכנית חדשה או נוספת, איך להתמודד עם הבעיה של המחזור התקציבי.

חנוך צמיר: אז לפחות, לצורך הפרוטוקול, תדעו שזה קורה.

חנוך צמיר: זה עוד לא הוגש, אבל היתה ישיבה אחת גדולה כבר אצל איל גבאי, עם כל המנכ"לים של כל המשרדים והאגף לתכנון במשרד ראש הממשלה - - -

שלמה מולה: אני מבין שגם בני הקהילה לא הוזמנו.

קריאות: אף אחד לא יודע.

קריאות: חוזרים על הטעות.

קריאות: היתה החלטה - - - חנוך צמיר: דקה, דקה, למה אתם מתפרצים?

קריאות: אתם פשוט לא מכירים את העובדות.

קריאות: באותה ישיבה אצל איל גבאי, היו נציגי הקהילה.

קריאות: אולי לא אתם, אבל היו נציגי קהילה.

קריאה: מי היה?

קריאה: מי?

קריאה: היו נציגי מפלגות.

קריאה: עובד מדינה זה נציג קהילה?

קריאה: לא.

קריאה: מה ההגדרה של נציג קהילה?

חנוך צמיר: רבותיי, אני לא רוצה לדבר בשם משרד ראש הממשלה.

חנוך צמיר: לא, אני לא מדבר על עובדי מדינה.

ליה שמטוב: רבותיי, רק רגע.

ליה שמטוב: רבותיי, אני מבינה את התסכול, אבל כל אחד ידבר.

חנוך צמיר: לא שאני מנסה להגן על משרד ראש הממשלה, אבל פשוט הנתונים הם שהיו שם בני הקהילה, ולא רק עובדי מדינה.

חנוך צמיר: היו נציגי הקהילה שם.

חנוך צמיר: נקודה.

חנוך צמיר: זהו.

ליה שמטוב: כן.

ליה שמטוב: בבקשה.

מיכל טוביביאן-מזרחי: ברשותך, אני ממשרד ראש הממשלה, מהאגף לתכנון מדיניות, ובהקשר הזה, כיוון שחנוך כבר אמר את הדברים, אני אשוב ואומר שבאמת, בעקבות פנייתו של יושב ראש ועדת השרים לענייני קליטה, אביגדור ליברמן, ובעקבות פניות נוספות, גם של בני הקהילה, נערכו שתי ישיבות, בהשתתפות של בני הקהילה, והוחלט לבצע עבודה - - -

שלמה מולה: סליחה, את יכולה להגיד לנו מי החברים שהשתתפו?

קריאה: לא רק – את צריכה.

קריאה: אני מבקש לדעת מי היה - - -

דוד יאסו: אני אגיד לך.

דוד יאסו: גדי יברקן היה בישיבה הזאת.

דוד יאסו: הללי אדמסו היה בישיבה הזאת.

קריאות: - -

קריאה: הם נציגי מפלגה, לא נציגי הקהילה.

שלמה מולה: נכון.

שלמה מולה: הם לא מייצגים את העדה.

דוד יאסו: סליחה, גדי יברקן – אני לא שמעתי שהוא נציג מפלגה.

דוד יאסו: הוא היה בתוך הנציגות של ה - - -

חנוך צמיר: רבותיי, יש מה שנקרא: נציגות ארגוני הקהילה.

חנוך צמיר: אתם מכירים את זה טוב מאד.

חנוך צמיר: היושב ראש של הנציגות מוזמן באופן קבוע לכל הישיבות שקשורות בתוכנית החומש.

ליה שמטוב: כן, בבקשה.

ליה שמטוב: תמשיכי.

מיכל טוביביאן-מזרחי: בשורה התחתונה, ההחלטה של מנכ"ל משרד ראש הממשלה היא – הוא הורה לבצע עבודת מטה מקצועית מסודרת במסגרת האגף לתכנון מדיניות - - -

שלמה מולה: כמה אתם יכולים לעשות תוכנית?

שלמה מולה: אודי פראוור כבר טחן את התוכנית הזאת.

שלמה מולה: כמה עבודת מטה אתם צריכים לעשות?

שלמה מולה: באמת.

שלמה מולה: אני אומר לך עוד פעם – סליחה שאני מתפרץ לדברייך, לא מכיר אותך, לא ראיתי אותך מעולם, אין לי שום דבר נגדך, אבל פשוט – גם אתם, משרד ראש הממשלה, האגף של אודי – אתם פשוט משחקים משחקים.

שלמה מולה: או שתגידו שיש תקציב, או שאין.

שלמה מולה: מה צריך לעשות?

שלמה מולה: את יודעת כמה זמן הוא עבד על התוכנית הזאת?

שלמה מולה: כמה ישיבות התקיימו?

שלמה מולה: כמה זמן בזבזתם?

ליה שמטוב: שלמה, שלמה, תן בבקשה להסביר.

ליה שמטוב: אולי יש לה את ההסבר?

שלמה מולה: יכול להיות שיש לה, אבל – זה לא נגדך.

מיכל טוביביאן-מזרחי: לא, אני יודעת שזה לא אישי.

מיכל טוביביאן-מזרחי: זה בסדר.

שלמה מולה: בבקשה.

מיכל טוביביאן-מזרחי: העבודה שכיום מתבצעת במשרד ראש הממשלה היא עבודה שמטרתה לבדוק, אל"ף, מה נעשה עד עכשיו במשרדים, בי"ת, לראות ולהציע תוכנית שאפשר יהיה ליישם אותה.

מיכל טוביביאן-מזרחי: העניין הוא מצע לדיון עם משרד האוצר ועם המשרדים המקצועיים שמבצעים את התוכנית הזאת, כדי שנוכל - - -

שלמה מולה: כשאת אומרת שהמטרה איך ליישם אותה – התוכניות האלה שחנוך סיפר לנו עליהן עכשיו – לא יושמו?

שלמה מולה: לא טובות?

שלמה מולה: מה הכוונה?

שלמה מולה: כל מה שחסר זה לא תוכנית, כל מה שחסר זה כסף.

שלמה מולה: זה הכל.

שלמה מולה: ואף אחד מאתנו לא טען שהתוכנית הזאת שהיא נמצאת כאן, היא לא טובה.

ליה שמטוב: בוא נשמע, באמת.

ליה שמטוב: אני לא פה במליאה, אבל בכל זאת.

שלמה מולה: אני יודע, אבל התירוצים פה מעצבנים אותי, זה הכל.

מיכל טוביביאן-מזרחי: אילו לא תירוצים.

מיכל טוביביאן-מזרחי: אנחנו מצביעים על כך שישנה עבודה שנעשית, היא עתידה להסתיים גם באמצע ינואר, אני יכולה להגיד לך תאריך.

שלמה מולה: אמצע ינואר?

אריאלה רבדל-נדקוב: אנחנו יכולים, בתור משרדים שותפים, להבין מה משמעות העבודה?

אריאלה רבדל-נדקוב: משום שאם התוכנית הזאת, ישבו עליה הרבה מאד זמן – סליחה שאני מתערבת - - -

ליה שמטוב: תציגי את עצמך, בבקשה.

אריאלה רבדל-נדקוב: מנהלת אגף שיקום שכונות חברתי במשרד הבינוי והשיכון.

אריאלה רבדל-נדקוב: ישבו עליה הרבה מאד זמן, מיטב העובדים של הממשלה, כולל נציגי האוצר.

אריאלה רבדל-נדקוב: הקפדנו שבכל ישיבה נציג האוצר יגיע, לא היינו מוכנים לשבת בלי נציג האוצר.

אריאלה רבדל-נדקוב: פלוס נציגי העדה.

אריאלה רבדל-נדקוב: בתוך מליאות, ובתוך ישיבות ספציפיות בכל אחד מהמשרדים.

אריאלה רבדל-נדקוב: בנו תוכנית - - - שכונות עתירות עולים.

אריאלה רבדל-נדקוב: בנו תוכנית שעונה על דעת כולי עלמא – אין מישהו שמתווכח עליה – על הצרכים של העדה.

אריאלה רבדל-נדקוב: חד משמעית.

אריאלה רבדל-נדקוב: יש לה צרכים נוספים, אבל אלה העיקריים.

אריאלה רבדל-נדקוב: אין גורם מקצועי במדינת ישראל – אין גורם מקצועי, ואני אומרת את זה במלוא האחריות – מתוך העדה, מתוך הגורמים המקצועיים בממשלה ומתוך הגורמים המקצועיים בשוק הפרטי – שמערער על המקצועיות של התוכנית.

אריאלה רבדל-נדקוב: לא על התקציב של התוכנית – על המקצועיות שלה.

אריאלה רבדל-נדקוב: אז אנחנו רוצים להבין, כמשרדים מקצועיים, מה המשמעות של הדיון שאתם מקיימים במשרד ראש הממשלה.

מיכל טוביביאן-מזרחי: שוב – אני התחלתי להגיד, ולא נתנו לי לסיים את דבריי.

מיכל טוביביאן-מזרחי: התוכנית תוקצבה בעצם לשנת 2008 - -

אריאלה רבדל-נדקוב: לא.

אריאלה רבדל-נדקוב: היא תוקצבה לחמש שנים.

מיכל טוביביאן-מזרחי: היה לה תקציב כולל לחמש שנים - -

אריאלה רבדל-נדקוב: נכון.

מיכל טוביביאן-מזרחי: כל שנה היה צריך להחליט מחדש על התקציב שלה.

מיכל טוביביאן-מזרחי: לכן, למעשה, היה לה תקציב ב-2008, ב-2009 כולנו יודעים שהתקציב אושר רק בשלב מאוחר יותר, ולא נקבע תקציב לתוכנית.

מיכל טוביביאן-מזרחי: כרגע אנחנו - - -

קריאה: נקבע.

מיכל טוביביאן-מזרחי: כרגע אנחנו במצב שצריך לראות איך אנחנו מקצים תקציב לצורך התוכנית.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני אתקן אותך.

אריאלה רבדל-נדקוב: נקבע תקציב לתוכנית כמו שנקבע תקציב לאגף שלי, לאגף שלו, לאגף של חנוך – נקבע תקציב.

אריאלה רבדל-נדקוב: אושר ביום מסוים בממשלה.

אריאלה רבדל-נדקוב: מאותו יום, בתהליך הסדיר והרגיל, אנחנו פונים לאגף תקציבים, אגף תקציבים הולך לוועדת כספים, על פי החלטת הממשלה, מה שעובר תקציב מעבירים למשרדים המשותפים.

אריאלה רבדל-נדקוב: למה בתקציב של התוכנית האתיופית זה שונה?

אריאלה רבדל-נדקוב: אני רוצה להבין, מקצועית, מדוע מה שנכון באגף שלי - - -

מיכל טביביאן-מזרחי: אז בגלל זה אני אומרת לך – כמו שאת מסבירה שיש כאן איזושהי בעיה בתוך הממשלה, ביחסים בין המשרדים, שצריך לטפל בהם – ולכן - - -

אריאלה רבדל-נדקוב: אני לא מבינה.

קריאה: התשובה לא ברורה בכלל.

אריאלה רבדל-נדקוב: האמת, אני פשוט -

דני אדמסו: התוכנית הזאת נבנתה במשך שנה וחצי.

אריאלה רבדל-נדקוב: זה לא משנה, אבל זה לפרוטוקול.

אריאלה רבדל-נדקוב: - - - זה לפרוטוקול, שיהיה ברור לכם.

אריאלה רבדל-נדקוב: לא את המטרה.

אריאלה רבדל-נדקוב: המטרה היא הפרוטוקול, שיהיה ברור – אני חושבת - שהאוצר עושה כאן מעשה, לוקח על עצמו החלטה שהוא לא מתקצב תוכנית שאושרה בממשלה.

אריאלה רבדל-נדקוב: עכשיו הוא אומר: בואו נראה למה אנחנו לא מתקצבים.

אריאלה רבדל-נדקוב: יש כאן - - - שהוא לא סביר בעליל.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני עובדת מדינה, יכול להיות שהדברים שלי לא בסדר, אני אומרת לך, כאזרחית המדינה ולא כעובדת מדינה: זה לא בסדר.

אריאלה רבדל-נדקוב: ותעבירי את זה למנהל האגף שלך, לסמנכ"ל שלך ולשר שלך.

אריאלה רבדל-נדקוב: זה לא בסדר.

שלמה מולה: לראש הממשלה שלך.

ליה שמטוב: ואתם פניתם?

אריאלה רבדל-נדקוב: אנחנו - מה זה פנינו?

אריאלה רבדל-נדקוב: במהלך התקציב שלי לשנה הזאת – אושר אתמול, אחרי אין ספור טלפונים מהאגף שהיא עובדת בו – אתמול הבחור התעשת, וישלם את הכסף, אחרי ש – אבל זה לא משנה.

אריאלה רבדל-נדקוב: גם בתקציב חלקי - - -

שלמה מולה: זה מאד משנה.

שלמה מולה: אני אגיד לך למה זה משנה.

שלמה מולה: אם תקציב 2009 אושר ביוני - - -

אריאלה רבדל-נדקוב: - - -

שלמה מולה: רגע, אם התקציב אושר, כל המשרדים, כל התוכניות אמורים להיות.

שלמה מולה: ואז, אם את מקבלת את התקציב רק אתמול, זאת אומרת ש-אנחנו נמצאים באמצע דצמבר, עכשיו אין לך מה לעשות עם הכסף.

אריאלה רבדל-נדקוב: עוד לא קיבלתי.

שלמה מולה: אה.

שלמה מולה: את קיבלת טלפון.

שלמה מולה: זה גם בסדר.

אריאלה רבדל-נדקוב: היום או מחר זה יבוא לאישור ועדת הכספים, ואז בשבוע הבא זה יגיע למשרד – אבל, אל תדאג.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני צריכה להוציא חוזים.

אריאלה רבדל-נדקוב: אנחנו נוציא חוזים, הכסף יישמר, לא – אל תדאג.

אריאלה רבדל-נדקוב: נפעיל אותו בשנה הבאה.

אריאלה רבדל-נדקוב: הכסף יהיה.

חגית חובב: בשבועיים האחרונים של השנה אפשר לחסוך שנה.

אריאלה רבדל-נדקוב: כן.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני חותמת חוזים.

אריאלה רבדל-נדקוב: הנה חגית, קודמתי בתפקיד – אין לנו בעיה.

אריאלה רבדל-נדקוב: אנחנו מסדרים את הכסף אם עד ה-15 בדצמבר יש לנו אישור של ועדת הכספים.

אריאלה רבדל-נדקוב: הנקודה היא לא זו.

אריאלה רבדל-נדקוב: הנקודה היא: למה בתוכנית האתיופית צריכים אישור מיוחד?

אריאלה רבדל-נדקוב: זה משהו שאני לא מצליחה להבין אותו.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני רוצה להגיד לכם שחנוך הציג מאד נכון.

אריאלה רבדל-נדקוב: אנחנו באמת חסכנו בתוכנית.

אריאלה רבדל-נדקוב: לא בזבזנו בתוכנית.

אריאלה רבדל-נדקוב: לא אמרנו: משכנתאות לכולם.

אריאלה רבדל-נדקוב: מאד דייקנו במשכנתאות להגיד: מי שיש לו סיכוי סביר להגיע לדירה.

אריאלה רבדל-נדקוב: הלכנו גם לתוכניות שאמרנו שיעצימו – בכל המשרדים – את אותן קבוצות בתוך הקהילה, שאחרי שיעשו את העבודה, כל מי שמסוגל מביניהם יגיע למקום הטבעי שלו בחברה, ולא למקום שלו בחברה שהוא נמצא בה, בגלל שהוא עולה חדש, או עולה ותיק שלא הצליח להשתלב.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני חושבת שזה לכבודה של מדינת ישראל התוכנית הזו, זה לא לכבודה של מדינת ישראל האופן שבו היא מתוקצבת – אני אומרת את זה כעובדת מדינה, לפרוטוקול.

ליה שמטוב: כן, בבקשה.

יעל סגל-מקליס: אני מנהלת המחלקה המשפטית בעמותת "טבקה".

יעל סגל-מקליס: תנו לי להציע קצת פרשנות משלי לשאלות האלה: "למה"?

יעל סגל-מקליס: יש פה שורה תחתונה מאד פשוטה.

יעל סגל-מקליס: יש פה כסף, ואין פה כוח פוליטי.

יעל סגל-מקליס: זה הכל, על זה אנחנו מדברים.

יעל סגל-מקליס: יש פה איזה ספק למישהו מהארגונים, למישהו ממשרדי הממשלה או למישהו מהאנשים בשטח, לגבי הצרכים של הקהילה?

יעל סגל-מקליס: לגבי המצב של הקהילה?

יעל סגל-מקליס: אני לא חושבת שלמישהו יש פה ספק.

יעל סגל-מקליס: יש פה פשוט קבוצה, מגזר, שאין לו מספיק כוח פוליטי, ולכן לא משחררים את הכסף, לאחר שישבו טובי המוחות, והגו תוכנית – כמו שאמר חבר הכנסת מולה – במשך, לא חודשים.

יעל סגל-מקליס: במשך שנים.

יעל סגל-מקליס: אנשים שנמצאים בשטח, אנשים שיש להם ניסיון בעשייה.

יעל סגל-מקליס: אין ספק.

יעל סגל-מקליס: האמצעים ברורים, המטרה ברורה, הכסף לא נמצא.

יעל סגל-מקליס: יישבו עכשיו ויספרו מחדש איך ייקחו את מעות החיטים האלה, יחלקו אותן מחדש ויחשבו מה לעשות אתן.

יעל סגל-מקליס: שמשרד ראש הממשלה ייתן תשובה, מדוע לא מוכנים לתת את הכסף.

יעל סגל-מקליס: נקודה – אין פה שום שאלה של תכנון.

יעל סגל-מקליס: התוכניות נמצאות פה, הכתובת היא על הקיר, אין פה – המגזר הזה לא מספיק חזק.

יעל סגל-מקליס: אם עכשיו ההתנחלויות נכנסו לרשימה של סדרי העדיפויות מבחינת היישובים – זה רק בגלל הסיפור של כוח פוליטי.

יעל סגל-מקליס: זה שתוכנית החומש הזאת - - -

שלמה מולה: וגם סל התרופות אתמול בסבב טלפוני, בגלל ליצמן.

יעל סגל-מקליס: בבקשה.

שלמה מולה: על חשבון תרופות מצילות חיים.

שלמה מולה: אלה 63 מיליון שקל, שמצאו תוך חצי שעה.

יעל סגל-מקליס: אז מה אנחנו מנסים?

יעל סגל-מקליס: לשבת פה ולנסות להמציא מחדש את הגלגל הזה?

יעל סגל-מקליס: בשביל מה?

יעל סגל-מקליס: בשביל מה?

יעל סגל-מקליס: יש פה – סליחה שאני אומרת בצורה בוטה: כל הפורום הזה, עכשיו, יהיה אימפוטנטי לחלוטין.

יעל סגל-מקליס: כי מישהו אחר צריך לתת פה תשובות ולהסתכל לקהילה הזאת בעיניים, ולהגיד: אנחנו משאירים אתכם באותו מצב, אנחנו מנציחים את המצב הקשה הזה, זאת האחריות שלנו לזה שהכסף הזה לא מועבר.

יעל סגל-מקליס: נקודה.

יעל סגל-מקליס: אין פה יותר מזה, אני חושבת, מה להגיד.

ליה שמטוב: כמו שאמרתי, דחוף צריך להזמין את שר האוצר ואנחנו נעשה את זה, ונראה מה אנחנו עושים.

ליה שמטוב: כן, בבקשה.

30095: אני מברך על הדיון הזה, גברתי היושבת ראש.

30095: הנושא של תוכנית החומש – דובר הרבה על התוכנית הזו ונכתב הרבה, ומעשית – אנחנו רואים את התוצאות.

30095: אם אנחנו מסתכלים על התקציב, למשל, במשרד השיכון, אני רואה ב-2009, הן מבחינת התכנון, הן מבחינת התקציב בפועל, זה גדל מ-2008.

30095: בפועל, אנחנו יודעים ש – אני גם צריך הבהרה – שבדיווח קודם, היה כתוב ש-400 ניצלו את המענקים - - -

חנוך צמיר: משפחות.

30095: משפחות.

30095: 400 משפחות, כן.

שלמה מולה: לא, משפחות או נפשות?

שלמה מולה: זו שאלה גדולה.

30095: משפחות.

30095: אין משכנתא בנפשות.

חנוך צמיר: 400 משפחות.

30095: 400 משפחות ניצלו ב-2008, 2009.

30095: כך הדיווח.

30095: כמיטב ידיעתי, ב-2008 ניצלו כ-300 משפחות, וב-2009 אפס.

30095: אלא אם כן תבהירו לי.

30095: אבל מה שדיווחתם לא נכון.

30095: אין 400 משפחות שקיבלו מענקי משכנתאות במרכזי קליטה במסגרת של תוכנית החומש.

חנוך צמיר: אתה סופר אחד אחד?

30095: אני סופר.

חנוך צמיר: אוקי.

חנוך צמיר: אז אנחנו, בתום הישיבה, נראה לך.

חנוך צמיר: על מה הוויכוח הזה?

ליה שמטוב: כנראה יש רשימות.

30095: יש לי רשימה – 300 משפחות ב-2008.

30095: ב-2009 אפס.

30095: אם כן – תביאו לי עובדות.

30095: זו המציאות.

30095: ולכן, לפחות כשמדווחים, תנסו לדייק.

30095: והדבר השני: למרות שהתקציב גדל מ-65 ל-85 מיליון, למה ב-2009 אין מענקי משכנתאות למרכזי קליטה?

ישראל שוורץ: למה אין?

ישראל שוורץ: יש.

30095: לא.

30095: אני אומר לך: ב-2009 זה אפס.

30095: תביא לי משפחה אחת שניצלה את זה.

ישראל שוורץ: מה הוא מדבר?

30095: 85 מיליון - - -

ישראל שוורץ: יש לך בעיה בהעברת - - -

ליה שמטוב: אדוני, נגוסה.

ליה שמטוב: יש פה נציגים של משרדים, והם יסבירו.

ליה שמטוב: אם אמרו 400, אז לא לקחו - - -

30095: עכשיו זה לא בפועל, זה סגור.

30095: יש מענקי משכנתאות – אני מדבר במסגרת תוכנית החומש, לפי מה שיש.

ליה שמטוב: כן, מר ישראל שוורץ, בבקשה.

חנוך צמיר: הוא עוסק בנושא, הוא אחראי עליו, תנו לו לדבר.

ישראל שוורץ: יש פה איזשהו בלבול ואי הבנה.

ישראל שוורץ: יש את המענקים שניתנים למרכזי קליטה – וזה עבד וזה עובד, וזה יעבוד ואין עם זה בעיה, והיתה החלטה ש-200 מענקים יהיו מוגדלים כדי לאפשר לבני העדה לעבור למקומות חדשים בשנה, מעבר לרגיל.

ישראל שוורץ: אני מדבר על 200 מועדפים, וזה עובד, ואין שום בעיה.

ישראל שוורץ: אין שום בעיה.

ישראל שוורץ: מול זה יש החלטה שהיא בכלל מכיוון אחר.

ישראל שוורץ: לסייע לצעירים - - -.

30095: לא לא, לא.

30095: לא על זה אני מדבר.

30095: אני מדבר על ה-200 משפחות.

ליה שמטוב: רגע.

ליה שמטוב: יש פה משרדים מקצועיים.

30095: אני אשמח לקבל את העובדות.

ליה שמטוב: יש פה משרדים מקצועיים, בוא נשמע אותם, ואחר כך - - -

30095: אני עוד לא סיימתי.

30095: בתורם – יסבירו.

ישראל שוורץ: אני סיימתי.

ליה שמטוב: בסדר, אז בוא נשמע את המשרדים הרלוונטיים, הם כנראה יודעים יותר טוב מה שקורה בשטח.

ליה שמטוב: בבקשה, ישראל.

ישראל שוורץ: אני סיימתי.

ישראל שוורץ: הבעיה האמיתית היא בקטע של הצעירים.

ישראל שוורץ: היתה החלטה לגבי הצעירים, האוצר – מסיבות - - -

חנוך צמיר: ישראל, אולי תסביר מה הבעיה שם.

חנוך צמיר: שכל הפורום יידע.

חנוך צמיר: זהו.

ישראל שוורץ: אני מתחיל.

ישראל שוורץ: היתה החלטה לתת לצעירים אתיופיים, היו ויכוחים קודם אם זה מחייב גם מרכיב מענק או לא, בסוף האוצר נסוג ולא הסכים לתת שום סיוע לצעירים, משרד השיכון – אולי בצדק, אולי לא בצדק – לקח על עצמו, מתוך תקציביו, לתת משכנתאות שלא כוללות מרכיב מענק.

ישראל שוורץ: רק הלוואות - - -

ליה שמטוב: איך הם הסבירו את זה?

ישראל שוורץ: רק הלוואות צמודות עם 4%, של 250 – זה הלוואות מועדפות לעומת הרגילות, אבל עדיין, כדי לקנות דירה, אתה צריך לפחות 150,000-200,000 שקל הון עצמי, אתה צריך להראות לבנק – כמו כל זכאי אחר - -

ליה שמטוב: שיש אפשרות להחזיר.

ישראל שוורץ: שאתה עובד עבודה לאורך איזשהו זמן,

אבי מספין: ישראל, אתה בעצם אומר שהבעיה היא אצל הקהילה?

ישראל שוורץ: לא הקהילה אשמה.

ישראל שוורץ: זה ודאי שלא.

ישראל שוורץ: אני אומר שהתפריט הזה, שהוגש לבני העדה, לא עונה לצרכים של הצעירים האתיופיים.

ישראל שוורץ: והראיה – שרק אחד קיבל את זה.

ישראל שוורץ: היום, בפרט אחרי משבר הסאב-פריים, הבנקים הרבה יותר זהירים.

ישראל שוורץ: הסתבר שבלי מרכיב של מענק – העסק לא עובד.

טל האס: - - - זה לא מרכיב מבחינתם.

ישראל שוורץ: נכון.

30095: אני דורש ממשרד השיכון, שיציגו את רשימת המשפחות, אותן 200 משפחות שניצלו את המשכנתא ב-2009, ליושבת ראש הוועדה.

30095: ואז אנחנו נראה מי טועה בדבר הזה.

30095: אני מדבר לא על הצעירים.

קריאות: - - -

ליה שמטוב: לא, פה אנחנו מדברים על שני דברים שונים.

ליה שמטוב: אני חושבת שקיבלנו תשובה, קיבלנו תשובה לגבי הצעירים, ראינו שיש פה בעיה, כי אם לא נותנים את המענקים, אז אי אפשר לקחת משכנתא, כי זה לא חשוב, כל אחד יכול לקנות איך שהוא רוצה.

ליה שמטוב: פה צריכה להיות הטבה.

ליה שמטוב: אין מענקים, אז בכל מקום, כל אחד, בלי שום תוכנית, יכול לקנות מה שהוא רוצה אם יש לו את האמצעים.

ישראל שוורץ: - - -

30095: אני לא אמרתי שאתה משקר.

ישראל שוורץ: - - -

30095: יש לי עוד משפט אחד.

ליה שמטוב: סיימת.

ליה שמטוב: סיימת, סיימת.

ליה שמטוב: דני אדמסו, בבקשה.

דני אדמסו: תודה רבה.

דני אדמסו: אני רק, בהמשך לנושא הזה: לא רק – כשמדברים בנושא, בבעיה, של הצעירים – הדברים שלך – זה לא רק שלבנקים לא משתלם.

דני אדמסו: יש פה קושי מאד גדול בהנגשה - - -

ישראל שוורץ: אמרתי.

דני אדמסו: שנייה.

דני אדמסו: בהנגשה של האינפורמציה והפרוצדורה.

דני אדמסו: אנחנו כבר יודעים שהרבה אנשים הלכו לבנקים, והבנקים אמרו להם: אין דבר כזה, ולא מכיר.

דני אדמסו: אני בעצמי – רק כדי לעשות את זה, אני עובר דרך המסלול הזה, רק כדי לעשות case study, ללמוד את הנושא – הבנקים לא ידעו שום דבר מהסיפור הזה.

דני אדמסו: גם כשהתקשרנו אז, לא ידעו למי להתקשר במשרד.

דני אדמסו: אחרי שהם ידעו, הדבר הזה – אין להם טופסולוגיה מתאימה, ומי שהיום מוכן, כרגע, לסייע או לעשות את זה, זה רק בנק טפחות.

ישראל שוורץ: מהתחלה זה היה רק בנק טפחות.

דני אדמסו: רק בנק טפחות.

דני אדמסו: כך שקודם כל צריך להגיד את זה לציבור, שצריך ללכת לבנק אחד וזה הבנק שמסייע, ולא להטעות את הציבור שכולם נותנים משכנתאות, וכולם הולכים לבנקים למשכנתאות וחוזרים ללא תשובות.

דני אדמסו: הדברים האלה לא הובהרו בשום אמצעי הסברה.

שלמה מולה: למה לא הייתם שותפים להסברה, כארגון?

דני אדמסו: שנייה, אני תכף אגיד לך.

דני אדמסו: אחת – וזו הבעיה המרכזית שלי, אולי, עם משרד הקליטה – פה כתוב:

דני אדמסו: בני הקהילה מביעים תחושת תסכול וכולי – אחד התסכולים שלנו, זה שברגע שזיהו שאנחנו מבינים את התוכנית, ואנחנו – האגודה, לצורך העניין – היינו מתחילת התוכנית, במשך שנה וחצי, בבניית התוכנית, החליטו באיזשהו שלב שממדרים אותנו.

דני אדמסו: לא נותנים לנו דוחות, לא מזמינים אותנו לוועדות - - -

דור שמחוני: בניגוד להחלטת הממשלה.

דני אדמסו: ואנחנו יודעים בדיוק מה חסר ואיך מבצעים, אבל לא נתנו להיכנס, ולכן הישיבות מתקיימות באופן ממודר.

דני אדמסו: ואז מביאים את מי שלא היה, או מי ש-בעיניהם זה יכול להיות נציגי הקהילה, הרי כולם באותו צבע – בוא נביא אחד, שתיים, מכניסים אותם, האנשים – אין להם מושג, רואים מספרים, אומרים: וואי, איזה מספר גדול.

דני אדמסו: כל זה לקהילה – סבבה.

דני אדמסו: יוצאים החוצה, וצוהלים.

דני אדמסו: ולכן התוכנית נשמרת, כאילו לכאורה.

דני אדמסו: בעיני חלק מהציבור, כאילו התוכנית קיימת.

דני אדמסו: עובדים עלינו פה עבודה בעיניים.

דני אדמסו: לכן – אני אגיע גם בסוף לדברים שלי – יש משהו במה ששלמה אמר, שיכול להיות שצריך לצאת בהצהרה שמבטלים את תוכנית החומש, כי כרגע מה שעושים זו עבודה בעיניים מול הקהילה, ואני חושב שזה באמת לזרות חול בעיניים בקרב הקהילה.

דני אדמסו: הדבר השני, היתה צריכה להיות תוכנית של הנגשה – שאלת למה האגודה לא עושה הסברה.

דני אדמסו: אל"ף, אנחנו עושים את זה.

דני אדמסו: אני חושב שהאתר שלנו או השיח שלנו, זה האמצעי היחיד, כמעט, שמנגיש מידע.

דני אדמסו: למרות שמדינת ישראל הקצתה 400,000 שקל להסברה.

דני אדמסו: למשרד הקליטה.

דני אדמסו: הדבר הזה לא בא לידי ביטוי בשום אמצעי תקשורת נגיש לקהילה האתיופית שאנחנו מכירים.

דני אדמסו: איפה הכסף הזה?

דני אדמסו: הוא היה אמור להיות מונגש – בין אם זה ברדיו, בין אם זה בטלוויזיה, בין אם זה בפליירים – איפה הכסף שהיה אמור להנגיש את המידע לקהילה בנושא הזה?

דני אדמסו: לא קיבלנו תשובה ולא מדווח פה בביצוע הסטטוס.

דני אדמסו: הדבר השני שהיה צריך להיות – ברוקדייל נבחר כגוף שעושה, מה שנקרא, אנליזה.

דני אדמסו: מעקב הערכה אחרי התוכנית.

דני אדמסו: הוא רשום, אבל ראיתם בחלק של הביצוע – כלום.

ישראל שוורץ: יש אינדיקציה - - -

דני אדמסו: אם הוא מקבל כסף – מה הוא מדווח?

דני אדמסו: אנחנו שלוש שנים בתוכנית.

דני אדמסו: אנחנו משנת 2006.

דני אדמסו: ההפגנה היתה משישה לנובמבר 2006, התחלנו ב-2007 תוכנית עבודה, בעשרה בפברואר 2008 התקבלה החלטת ממשלה, מאז - לא קרה כלום בנושא הזה.

דני אדמסו: איפה העבודה של ברוקדייל, על מה הוא מקבל את הכסף?

דני אדמסו: הדבר השלישי הוא שאני מבקש: תשתפו את האנשים - - -

שלמה מולה: דני, אני מצטער, אני פשוט צריך ללכת להגיש הצעת חוק בוועדת הרווחה בנושא פיטורין.

שלמה מולה: כל סיכום שגברתי היושבת ראש תגיע אליו, יהיה מקובל עלי.

שלמה מולה: אני חושב שהסיכום צריך להיות כמו שביקשת, ששר האוצר יהיה נוכח כאן, ואני מבקש לצרף את שרת הקליטה לנושא, יחד אתו.

שלמה מולה: תודה רבה.

דני אדמסו: עוד דבר שאני מבקש, גברתי היושבת ראש, זה ש-אין בעיה שכל מי שממשרד הקליטה או ממשרדי הממשלה, משרד ראש הממשלה, שתחליטו שתהיה תוספת של אנשים מבני הקהילה, אבל אתם לא יכולים בכל פעם להוציא את האנשים שטרחו המון זמן ללמוד את התוכנית ולהבין.

דני אדמסו: זאת אומרת: אתם לא רוצים אנשים שמבינים לידכם.

דני אדמסו: אתם רוצים אתיופים.

דני אדמסו: ונמאס לנו מהמשחקים האלה.

דני אדמסו: אתם יודעים ש-אני, אישית, ברמה האישית, עמלתי מאד קשה ואני מכיר את רוב המספרים בעל פה, והצוות שלי שיושב פה – אנחנו מכירים היטב את התוכנית, היינו מהתחלה, אנחנו מבקשים להיות חלק מאלה שמקבלים החלטות.

דני אדמסו: אפילו בזמנו, עוד בהתחלה, שרציתם להראות שאתם עובדים עם אתיופי, נכנסנו למשרד ראש הממשלה יחד עם ראש הממשלה, בהחלטת הממשלה.

דני אדמסו: היינו שם.

דני אדמסו: אבל לא יכול להיות, תכל'ס, בעבודה, ביום יום, שתמדרו אותנו ותיקחו כל פעם אנשים אחרים.

דני אדמסו: ואני מבקש שזה יעבור למנהל האגף, מר אודי פראוור.

דני אדמסו: אתם לא מחליטים מי נציג הקהילה.

דני אדמסו: יש פה ארגונים, עמותות רשומות, אם צריך – תכניסו את כולם.

דני אדמסו: אבל, אני חושב שזה לא הולך ככה.

דני אדמסו: אתם לא יכולים לקחת אנשים שאין להם רקע, ולהגיד שהם נציגי הקהילה ובסופו של דבר לקבל החלטות על דעת עצמכם - -

קריאה: כסת"ח.

דני אדמסו: זה הדבר החשוב שרציתי להגיד.

דני אדמסו: הדבר הנוסף הוא, שאני חושב – הדיווחים.

דני אדמסו: מר חנוך צמיר, אני מבקש בכל לשון של בקשה, מול כל האנשים האלה, בפעם הנוספת, כפי שהתקבל בהחלטת ממשלה – אחת לארבעה חודשים צריך לדווח?

דני אדמסו: תעביר לנו במייל, אנחנו נלמד, נמצא מילון ונלמד את התוכנית.

דני אדמסו: אי אפשר שאנחנו – טל יושב על הוורידים של משה, הבחור – לפני כן על עפרה, המון זמן, להעביר דיווח, ואתמול בלילה רק אתם מעבירים את הסטטוס ביצוע הזה.

קריאות: לא, לא.

קריאות: זה לא סטטוס ביצוע, זו מצגת.

דני אדמסו: מצגת.

דני אדמסו: אתם מעבירים אתמול בלילה.

דני אדמסו: יכולנו ללמוד אתמול – היה הרבה יותר טוב, אם כל ארבעה חודשים אתם חייבים על פי החלטת ממשלה.

דני אדמסו: אין סיבה שהציבור לא יקבל את זה.

דני אדמסו: אנחנו מיד משתדלים להעביר לכל מי ששותף את המצגות האלה באתר האינטרנט, כדי שאנשים ילמדו, ישאלו שאלות – אנחנו מבקשים: תעבירו לנו בזמן, כדי שגם אנחנו נגיע מוכנים, וזו לא איזו זכות שאתם נותנים, זו איזושהי חובה שהתחייבתם אליה בהחלטת ממשלה.

דני אדמסו: אני גם – ליושבת ראש אני אגיד – אני בעד לזמן את שר האוצר, לקיים איזשהו דיון.

דני אדמסו: יש?

דני אדמסו: אין?

דני אדמסו: ובואו, שחררו אותנו מהסיפור הזה.

דני אדמסו: כי מה שקרה זה – ואנחנו יודעים שחלק מהגופים, משרדי הממשלה, מפזרים כל מיני כותרות, משקיעים בכל מיני מחקרים – אני יודע את זה.

דני אדמסו: עכשיו עובדים בחלק מרופין, בחלק מכמה מקומות – משקיעים המון כסף בקהילה – ואלה היו חלק מהתשובות שהיו בעיתון הארץ בסוף השבוע – ולא קורה כלום.

דני אדמסו: מה שהציבור לא יודע – מה שהאנשים שנמצאים פה, לפחות, שיידעו – זה שמגיע כסף למשרדים, המשרדים משדרגים את מיקומם או מעסיקים עוד אנשים – זה הולך לכוח אדם ולכל מיני דברים – בתכל'ס, למטה, לא מגיע דבר.

דני אדמסו: והדיון שהיה פה מוכיח את זה.

דני אדמסו: המענק הבודד, שדיברו על המענק של הצעירים, זו דוגמה קלאסית.

דני אדמסו: זה 30% מתקציב 2008.

דני אדמסו: אתם צריכים להבין: יותר מ-30% מתקציב 2008, כסף צבוע, שהיה אפשר לספור אותו אחד אחד, האם מומש או לא מומש – כי זה אם בן אדם קונה דירה או לא קונה דירה – ומדובר פה על ביצוע של בן אדם אחד.

דני אדמסו: לכן אני מצטרף לדבריה של אריאלה: זו אחלה תוכנית.

דני אדמסו: אני מצדיע לתוכנית החומש, לממשלת ישראל.

דני אדמסו: אני מתבייש בתהליך הביצוע, בתהליך הבירוקרטיזציה שמתיש את הציבור ומעייף אותנו, ובסופו של דבר, וזה הכי מתסכל – וזה התסכול שרשמתם פה, המסקנה שהגעתם אליה – זה שאתם באים ואומרים, שכאילו – השקענו בהם ולא קורה כלום.

דני אדמסו: והדבר הכי מתסכל זה להגיד שמשרד הקליטה לא מדווח לי.

דני אדמסו: אני, רק מלרדוף, לקבל דיווח, לדעת מה הסטטוס, מה קורה עם זה – זה מתסכל יותר.

דני אדמסו: אז במסקנה הזאת, אני רוצה להגיד לחנוך ממשרד הקליטה: בחלק הזה אתם שותפים.

דני אדמסו: אני מבקש להעביר לנו דיווחים, לכל הציבור ששותף לנושא הזה.

דני אדמסו: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: כן, בבקשה.

חנוך צמיר: טוב.

חנוך צמיר: מספר התייחסויות לדברים של דני אדמסו.

חנוך צמיר: קודם כל, כפי שאמרתי קודם ואני חוזר על זה, גם אם זה לא מוצא חן בעיני האגודה: יש נציגות מובהקת של הקהילה בכל הדיונים, בכל הפורומים.

חנוך צמיר: - - -

דני אדמסו: ממתי היא מופיעה שם?

חנוך צמיר: אל תקטע - - -

דני אדמסו: תגיד, לא.

דני אדמסו: תגיד.

ליה שמטוב: אתה דיברת.

דני אדמסו: לא, אבל אי אפשר לצרף אנשים לפני חודשיים, כשהתוכנית עובדת כבר שלוש וחצי שנים.

דני אדמסו: אי אפשר.

ליה שמטוב: דיברת, שמענו אותך.

ליה שמטוב: בבקשה, תן לחנוך.

חנוך צמיר: דני, באמת הקשבתי לך רב קשב.

חנוך צמיר: אז חמש דקות סבלנות.

חנוך צמיר: אנא, אני מבקש.

חנוך צמיר: נציגי הקהילה נמצאים בכל הפורומים, לפחות שאני מכיר.

חנוך צמיר: היתה באמת שאלה את מי להזמין, כי היה מספר ארגונים רב.

חנוך צמיר: לא רק הארגון שאתה עומד בראשו, שרצה להיות נוכח.

חנוך צמיר: ולכן אני חושב שההחלטה שהתקבלה, שיושב ראש נציגות הארגונים – שנדמה לי שגם אתם חלק מהנציגות - -

דני אדמסו: אנחנו לא.

דני אדמסו: - - -

חנוך צמיר: נדמה לי, אמרתי.

חנוך צמיר: אני לא יודע.

חנוך צמיר: יהיה נוכח בישיבות, הוא ואנשיו – יושב פה המנכ"ל שלו, והוא יכול להעיד בדיוק על מה אני מדבר.

חנוך צמיר: היהודי שיושב לשמאלו של אברהם נגוסה.

חנוך צמיר: אז למען הפרוטוקול ולמען הנתונים – זה שאתה משתמש בקול רם, זה עדיין לא אומר שמה שאתה אומר זה נכון.

30095: נציגות לא היתה.

קריאה: נציגות לא היתה, ויש פה מספיק אנשים.

חנוך צמיר: תן לי בבקשה לסיים.

30095: לא, הרי אנשים אומרים לך: לא, לא היה.

30095: הנה, הוא אומר שלא היו.

חנוך צמיר: אתה מוכן לומר משהו, דני?

ליה שמטוב: שמענו, שמענו.

דני קסהון: אני רשום, אני אגיב בדיוק בצורה מסודרת ולא כל אחד יגיב בשמי או בשם אנשים.

חנוך צמיר: אוקי.

חנוך צמיר: אז אני מציע שתגיב עכשיו.

חנוך צמיר: תגיד עכשיו, דני.

חנוך צמיר: הלאה.

חנוך צמיר: דני העלה עוד מספר נקודות.

חנוך צמיר: בכל מה שקשור בעניין דוחות הבקרה של ברוקדייל – אתה צודק, אנחנו נתחיל להעביר אותם בצורה מסודרת, ושוב תהיה לנו בעיה למי בדיוק להעביר, אבל נעביר גם לכם.

חנוך צמיר: אוקי?

דני אדמסו: תודה רבה.

חנוך צמיר: אין שום בעיה בעניין הזה.

חנוך צמיר: לגבי דיווח שוטף – וכבר אמרתי את זה קודם לכן – אנחנו – אנחנו אלה הבכירים במשרדי הממשלה השונים שעוסקים בעניין – משתתפים באופן קבוע בפורום שאנחנו קוראים לו פורום תוכנית החומש, שגם בו יושב יושב ראש נציגות הקהילה, ובאופן שוטף עוברים דיווחים בפורום הזה.

חנוך צמיר: צר לי אם הם לא עוברים הלאה בתוך הנציגות, אבל אפשר לטפל גם בעניין הזה.

חנוך צמיר: אין מה לעשות – אלה העובדות.

חנוך צמיר: קשה אולי לחיות אתן, אבל אלה העובדות, והעובדות הנכונות.

חנוך צמיר: ובאופן כללי – אני מנסה בעדינות להתבטא – אני דוחה על הסף את הדברים החריפים מאד של דני על תקציבים שהולכים בסופו של דבר ולא מגיעים לקהילה, ומגיעים אך ורק לתוספות כוח אדם - - -

דני אדמסו: בתוכנית החומש לא הוגדרה קניית מחשבים למוקדי קליטה.

דני אדמסו: נקודה.

דני אדמסו: הכסף הזה יכול לשמש משהו אחר.

דני אדמסו: נקודה.

דני אדמסו: אתה לא יכול לקנות מחשבים בכסף שנועד לשפר מצבם של ילדים בכל מיני מקומות.

דני אדמסו: אתה לא יכול לקחת כסף.

דני אדמסו: במקום זה, תן 250,000 שקל שבזבזתם על זה, משכנתא, תוספת של 50,000 שקל לכל אחד שקונה דירה, ואז היו לנו אולי עשרה אנשים שקנו דירה למשכנתאות.

דני אדמסו: אתה לא יכול להגיד שאני משקר.

חנוך צמיר: לא אמרתי מימי את המילה הזאת.

דני אדמסו: אז אוקי, אז אל תדחה את זה.

ליה שמטוב: דני.

חנוך צמיר: אל תתקן אותי בבקשה, אני מבקש.

חנוך צמיר: ואני בכל זאת אומר את מה שאמרתי:

חנוך צמיר: אני דוחה על הסף את האמירות החמורות שלך, אין להן שחר.

חנוך צמיר: כל הכספים הולכים בסופו של דבר לטובת הקהילה ואל מול הקהילה, ולא נשארים בשום מסדרון אפל במשרד כזה או אחר.

חנוך צמיר: זהו.

ליה שמטוב: כן, בבקשה.

דני קסהון: תודה רבה, גברתי היושבת ראש.

דני קסהון: אני מנכ"ל נציגות הארגונים של קהילת יוצאי אתיופיה.

דני קסהון: אני מדבר על התוכנית – אני חושב שאני גם שותף וגם מלווה אותה מזה שלוש שנים.

דני קסהון: נציגות הארגונים של קהילת יוצאי אתיופיה שותפה לכל הנושא של התוכנית.

דני קסהון: התוכנית נבנתה - - -

ליה שמטוב: ואתה משתתף בישיבות.

ישראל שוורץ: בכל הישיבות.

קריאות: - - -

דני קסהון: נכון.

ליה שמטוב: דני, בבקשה.

דני קסהון: אני חושב שהתוכנית נבנתה על ידי נציגי העדה, שהעמותות הן השותפות האמיתיות שידעו והבינו את המשמעות של התוכנית, התקציב שהוגדר מהתחלה ועד הסוף – התקציב שלה, כמו שצוין, היה מיליארד, ואחר כך הגיע ל-870 מיליון שקל – ובכך התוכנית יצאה לדרך בצורה הכי משמחת את הקהילה כדי שהתוכנית הזאת תהיה ברת ביצוע, שתפתור את הבעיות הקשות של הקהילה.

דני קסהון: בהחלט, אני מסכים: על תכני התוכנית והתוכנית כולה – היא פיזרה ציפיות גבוהות מאד למען הקהילה, ולמען האנשים, שיבוא יום והם יהיו משולבים בתוך החברה הישראלית, וזו היתה התוכנית הכי גדולה והכי טובה שנבנתה, לטעמי ולטעמם של אחרים ששותפים לה.

דני קסהון: נכון שהתוכנית לא יושמה כפי שתוכננה.

דני קסהון: לצערי הרב.

דני קסהון: עצם העובדה שבדיון הקודם – אני מזכיר – אז חנוך הציג את התוכנית – התבקשה בקשה פשוטה שעל התוכנית הזאת תהיה תקנה אחת, שגוף אחד יפקח עליה וזה משרד הקליטה.

דני קסהון: עצם העובדה שאין תקנה – הבעיה האמיתית מתחילה שם.

דני קסהון: דבר נוסף – כל המשרדים שהיו צריכים להתקין תקנה תקציבית על כל התוכנית, כל משרד שהיה – משרד החינוך, משרד השיכון, משרד הקליטה - עצם זה שאין תקנה כזאת גם אצלם - - -

קריאות: יש.

קריאות: יש תקנה.

דני אדמסו: זה לא נכון.

דני אדמסו: יש תקנה כזאת.

דני אדמסו: אתם לא יודעים.

דני קסהון: תן לי, בסדר, דיברת בזמנך.

דני אדמסו: לא, יש תקנה.

דני קסהון: אוקי, אם יש תקנה – ירכז משרד הקליטה.

ליה שמטוב: בבקשה רבותיי, גם ביניכם אתם לא יכולים למצוא שפה משותפת.

ליה שמטוב: אז אתם מבקשים – תקשיבו, תקשיבו לחברים שלכם.

דני קסהון: גברתי היושבת ראש, מותר גם שיהיו חילוקי דעות בתוך הקהילה עצמה.

דני קסהון: יודעים את החילוקי דעות.

ליה שמטוב: בסדר, אבל חילוקי דעות – תשבו, תשבו בנפרד, שיהיו לכם חילוקי דעות.

ליה שמטוב: אבל אתם באים לוועדה, אתם מראים לכולם שביניכם אין דיבור.

ליה שמטוב: אז בכל זאת, תנו לחבר שלכם לדבר.

דני קסהון: לכן הליקויים הם בעצם בביצוע של התוכנית.

דני קסהון: לצערי הרב, ישנם המון ליקויים, התוכנית לא באה לידי ביטוי לפי הציפיות שהיו צריכות להיות.

דני קסהון: עצם העובדה שקוצץ מ-870 מיליון ל-700 מיליון שקל, יצר המון בעיות.

דני קסהון: עצם העובדה שהקהילה, שהיתה צריכה להיות שותפה בתוכנית בוועדות שונות, ועודכנו – אני מזכיר, לגבי הישיבה שהתקיימה במשרד ראש הממשלה, היינו שם בפגישה הראשונה, הוחלט להקים ועדת מנכ"לים וועדת שרים, וכדאי שנציגי הקהילה יהיו שותפים, אבל לא זומנו ולא היינו בוועדות האלה.

דני קסהון: אז אני מעביר: בפגישה הראשונה ששר החוץ זימן, כן היינו שם כדי לשמוע על התוכנית, על הקיצוצים הקשים שקיימים בה, ועל התקנה עצמה.

דני קסהון: היינו שם, הוצגו הדברים והיו תהליכים שצריכים להתקיים.

דני קסהון: באותם תהליכים, לא זומנו, ואנחנו לא שותפים.

ליה שמטוב: אבל כשהיית, לא עדכנת את החברים?

דני קסהון: עדכנתי את החברים.

דני קסהון: הגיעו נציגי הנציגות.

דני קסהון: התבקשתי להביא שלושה, אז שלושה או ארבעה היינו שם, כדי לומר על התוכנית ועל הקיצוץ.

דני קסהון: בזמנו, יושב ראש הוועדה היה שר החוץ, הוא לקח את הדברים הקשים, והוא ביקש להקים שתי ועדות, ועדת שרים וועדת מנכ"לים יחד, כדי שתבחן את חומרת הקיצוץ של התקציב.

דני קסהון: לגבי ההשתלשלות של הדברים וההסברה – אני חושב שכל המצגת וכל הדברים שנשלחים לנציגות על ידי משרד הקליטה – למי ששותף בתוך הנציגות, כן, אנחנו שולחים.

דני קסהון: למי שלא, אז לצערי הרב אני לא יכול לשלוח את המצגת ואת ההסבר.

דני קסהון: למי שכן בתוך הנציגות, שולחים, כדי שילמדו - - -

קריאה: מה זה קשור לקהילה?

שלמה מולה: מה זה קשור לעבודה הפנימית שלכם?

שלמה מולה: אותנו זה לא מעניין.

שלמה מולה: זה מידע ציבורי.

שלמה מולה: תראה, דני, אתם רוצים לעשות סדר בין הארגונים האתיופיים, תעשו סדר לא פה, אני מציע.

שלמה מולה: אנחנו נדבר על התוכנית.

שלמה מולה: איך אפשר לסיים את הסיפור של התוכנית.

קריאות: צודק.

קריאות: תפיץ לקהילה.

דני קסהון: דבר נוסף, אני רוצה להתייחס – לא סיימתי – הנושא של הסברה.

דני קסהון: אז, בדיון הקודם – אני מזכיר בכוונה תחילה – הוסבר, שבנושא של המשכנתאות ובנושא של התוכנית תצא הסברה מסודרת, כדי שתגיע לידיה של הקהילה.

דני קסהון: העובדה היא שהנושא של הסברה לא קיים, לא מגיע.

דני קסהון: המון אנשים שפנו בנושא של המשכנתאות - - -

שלמה מולה: אני רוצה להגיד לך, עדיף שלא תהיה הסברה, במקום - - -

חנוך צמיר: הבעיה היא לא הסברה.

חנוך צמיר: הבעיה היא שהתהליך לא עובד.

חנוך צמיר: זו הבעיה.

חנוך צמיר: רק תסביר שהתהליך לא עובד.

קריאה: אתה מבין למה זה תקוע?

חנוך צמיר: זה בעצם הדבר האמיתי שלא מתבצע, ועליו צריך לצעוק.

שלמה מולה: מה תסביר?

שלמה מולה: תסביר למשכנתאות ולמרכזי הקליטה שיש דירות במקומות טובים.

ישראל שוורץ: - - -

דני קסהון: אני רק אסכם במילה אחת:

דני קסהון: אנחנו יודעים שהתוכנית מתה מזמן.

דני קסהון: זו עובדה קיימת.

דני קסהון: אני מצטרף לדברו של חבר הכנסת שלמה מולה, לצאת בהצהרה ולומר את האמת: אין תוכנית חומש, זו עובדה קיימת.

דני קסהון: תודה רבה.

קריאות: - - -

אריאלה רבדל-נדקוב: חנוך, סליחה שאני מתפרצת לדבריך.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני ממש מתנצלת.

אריאלה רבדל-נדקוב: אתה יודע שאני אתך תמיד, הרבה שנים.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני רוצה לומר משהו כדי שיהיה ברור: התוכנית לא תוקצבה, גברתי היושבת ראש.

שלמה מולה: לא תוקצבה.

אריאלה רבדל-נדקוב: כשאנחנו ישבנו ובנינו את התוכנית, ההחלטה המרכזית היתה שכל משרד יקבל עבור התוכנית תוספת תקציב.

ליה שמטוב: נכון.

ליה שמטוב: זה נכון.

חנוך צמיר: אבל אין ויכוח בינינו.

חנוך צמיר: אני חושב שהדגשתי את זה מספר פעמים.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני מחזקת את דבריך.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני לא באה לסתור - - -

שלמה מולה: אבל היא אומרת: תוספת התקציב הזאת לא ניתנה למשרדים.

שלמה מולה: זה מה שהיא אומרת לך.

ישראל שוורץ: היא רק מחדדת.

אריאלה רבדל-נדקוב: נכון.

אריאלה רבדל-נדקוב: חבר הכנסת מולה – שנייה.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני רק רוצה להבהיר.

אריאלה רבדל-נדקוב: פשוט, חשוב שתבינו את הנקודה הזאת, משום שזו ליבת העניין.

אריאלה רבדל-נדקוב: אין בחדר הזה אדם אחד שמתווכח על מהות התוכנית.

אריאלה רבדל-נדקוב: אין.

אריאלה רבדל-נדקוב: יש הסכמה על דעת כולנו על מהות התוכנית.

אריאלה רבדל-נדקוב: בכל אחד מההיבטים.

שלמה מולה: מישהו, נציג משרד החינוך פה?

קריאות: כן.

ליה שמטוב: יש, יש.

שלמה מולה: את יכולה להגיד לי – סליחה שנייה - - -

אריאלה רבדל-נדקוב: רק תן לי לגמור משפט.

ליה שמטוב: שלמה, אנחנו עדיין לא הגענו לחינוך ולתמ"ת.

ליה שמטוב: עוד לא הגענו.

שלמה מולה: אה.

שלמה מולה: חשבתי שהם דיברו.

ליה שמטוב: אנחנו עדיין בקניית הדירות לזוגות צעירים.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני אתן לך דוגמה – אני.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני – שיקום שכונות חברתי.

אריאלה רבדל-נדקוב: מאותו רגע שזה צריך לבוא מהתקציב שלי, ולי יש מאה שכונות עם תקציב ש – אני לא רוצה להגיד לכם פה כמה, כי זאת באמת בושה למדינת ישראל, ואני צריכה להוציא מזה עוד שלושה מיליון עבור התוכנית האתיופית, זה אומר שאף אחד בשכונות שיקום, כמעט, לא יקבל שום פעילות.

אריאלה רבדל-נדקוב: אני, כאדם אחראי, לא מסוגלת לקבל החלטה כזאת.

אריאלה רבדל-נדקוב: - - -

שלמה מולה: נכון, נכון.

שלמה מולה: מסכים.

אריאלה רבדל-נדקוב: יכולים לקבל החלטה, ואז אני צריכה לעשות שיקול דעת אם אני רוצה להמשיך לעבוד בעבודה שלי.

אריאלה רבדל-נדקוב: עכשיו – באמת קיבלתי אתמול אישור – אתמול.

אריאלה רבדל-נדקוב: שבועיים לפני סוף השנה – אישור מהאוצר על השלושה מיליון, שזה חלק מהתקציב, לתוכנית החומש.

אריאלה רבדל-נדקוב: עכשיו, מה שאני באה ואומרת – אני חושבת שבאמת אין טעם – ומה שאת אמרת בפתיחת הישיבה הוא הדבר הנכון ביותר: התוכנית הזאת צריכה להיות מתוקצבת – ההחלטה שבאה ואמרה שזה מתקציב המשרדים, היתה החלטה אומללה, ובעצם בזה היא שמה סוף לתוכנית.

ישראל שוורץ: אין תוכנית.

אריאלה רבדל-נדקוב: אין תוכנית.

ישראל שוורץ: על מה מדברים בכלל?

אריאלה רבדל-נדקוב: אין.

אריאלה רבדל-נדקוב: אנחנו פקידי ממשלה, אותי יכולים לפטר בגלל המילים האלה, ואני עומדת מאחוריהן.

ישראל שוורץ: אין.

ישראל שוורץ: אין תוכנית.

אריאלה רבדל-נדקוב: אם לא תתוקצב התוכנית הזאת בתקציב תוספתי, לכל אחד מהתחומים שה, היא לא מתקיימת.

אריאלה רבדל-נדקוב: עכשיו, כמובן, מדינת ישראל צריכה לקבל החלטה מה היא רוצה לעשות.

אריאלה רבדל-נדקוב: - - -

ליה שמטוב: בסדר.

ליה שמטוב: בבקשה, ממשרדי החינוך והתמ"ת הוועדה רוצה לשמוע.

ליה שמטוב: בבקשה תציגי את עצמך.

טלי אלבז: אני מאגף קליטת עלייה במשרד החינוך.

טלי אלבז: משרד החינוך תקצב אותנו, כפי שרואים, ב-15 מיליון שקלים, ומתוכננים לשנה הבאה 20 מיליון שקלים.

טלי אלבז: אנחנו עובדים בשטח, בבתי ספר, והפגיעה שאני יכולה לראות היא בהיקף של הפעילות שלנו.

טלי אלבז: זאת אומרת: אנחנו עובדים בשישה יישובים היום - - -

שלמה מולה: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

טלי אלבז: כן.

שלמה מולה: אני אתן סימולציה.

שלמה מולה: קיבלתם, נניח – המשרד תקצב אתכם לאגף הקליטה, בואי נגיד, 70 מיליון שקל, הרגיל.

שלמה מולה: האם קיבלתם 70 ועוד 15 – 85?

שלמה מולה: זו שאלה אחת.

שלמה מולה: השאלה השנייה: האם ה-15 מיליון שקל האלה הם בתקנה נפרדת, או בתקנת קליטה.

שלמה מולה: בתקנה נפרדת, זאת אומרת:

שלמה מולה: אני עכשיו נכנס לספר התקציב שלכם, אני רואה 15 מיליון שקל, תוכנית חומש לקליטת עולי אתיופיה.

שלמה מולה: או שאתם משרבבים אותם, את ה-70, ועוד 15 – זה 85.

שלמה מולה: זאת השאלה שלי.

טלי אלבז: התשובה לשתי השאלות היא אחת: זה תקציב תוספתי, יש תקנה מיוחדת לזה, ואני יכולה להעיד, כמי שמרכזת את התוכנית, שכל הפעולות שאנחנו מבצעים, לפחות בבתי הספר, הן פעולות שהן לא במקום הפעילויות הקיימות.

טלי אלבז: אנחנו בפירוש עומדים על זה - - -

שלמה מולה: את יכולה להגיד לי מה אחוז ניצול התקציב שלכם, מאחר שאתם, בכל זאת, עובדים לפי שנת תקציב חינוכית?

שלמה מולה: אני רוצה לדעת מה אחוז ניצול התקציב שלכם, בתקנה הזאת.

טלי אלבז: אני לא יודעת את התשובה המדויקת – חנוך?

שלמה מולה: מה אחוז ניצול התקציב של ה-15 מיליון שקל?

טלי אלבז: אנחנו יכולים לממש את התקציב הזה לאורך שנת הלימודים תש"ע, בגלל שאנחנו משרד חינוך.

טלי אלבז: לכן התשובה היא: עוד לא נגמרה השנה, מבחינתנו, רק התחילה.

טלי אלבז: אנחנו מתכוונים לממש את כל התקציב הזה.

ליה שמטוב: אוקי.

ליה שמטוב: משרד התמ"ת, בבקשה.

בני פפרמן: כן.

בני פפרמן: ראשית אני, ברשותכם, מבקש להתנצל על האיחור.

בני פפרמן: פשוט נפלה פה איזושהי אי הבנה.

דנה גורדון: אמרו לנו שפשוט ילדתם בלילה.

ליה שמטוב: הזמינו אותנו לברית.

בני פפרמן: כן, שיעורי היילודה הם גבוהים, כנראה.

בני פפרמן: אוקי.

בני פפרמן: ברשותכם, אני רוצה לומר כמה דברים, ואני רוצה לבנות את הדברים כך: דבר ראשון, אני רוצה לעדכן את הוועדה מה היתה, בעצם, התוכנית המקורית, בעולם התוכן שלה.

בני פפרמן: ואחרי זה אני רוצה גם להגיד איפה אנחנו נמצאים עכשיו ומה לגבי העתיד.

בני פפרמן: ואני שוב מתנצל – יכול להיות שאני אשעמם חלק, יכול להיות שחנוך אמר את הדברים.

בני פפרמן: אז התוכנית היתה לנסות לשלב אנשים – בני הצעירים האתיופים – בנושא של תעסוקה, והיא, היו לה שלושה נדבכים.

בני פפרמן: והיא נבנתה על בסיס ועדה שפעלה בראשותי והמליצה בפני תוכנית החומש איך לטפל בבעיה של תעסוקת האתיופים הצעירים, שקבענו מגיל 18 עד גיל 35, אבל בואו נאמר שגם עד גיל 40 לא ראינו בזה איזשהו עניין.

בני פפרמן: דבר ראשון: קבענו שתהיה פעילות בתחום של חיילים משתחררים.

בני פפרמן: וזו בעצם פעילות תוספתית – אגב, כל הפעילויות הן תוספתיות, מעבר לדברים היפים והחשובים שעושים גם צה"ל וגם משרד הקליטה.

בני פפרמן: רצינו להתחבר ממש בקצה של השירות, להקים One stop center תחת קורת גג אחת, לנסות לנתב את האוכלוסייה לפעילויות שונות, ולנסות ללוות אותה גם בתחום התעסוקתי.

בני פפרמן: זה אומר: גם בתחום ההשכלה, גם בתחום ההכשרה וגם בתחום השדרוג בתוך מקומות העבודה – אני מדבר על התוכניות.

בני פפרמן: הבעיה המרכזית היתה שצה"ל לא נתן לנו תשובה – לשמחתי הוא נתן לנו רק בימים האחרונים תשובה – האם בעצם החיילים ישוחררו או לא ישוחררו.

בני פפרמן: כי הבינונו, שאם החיילים ישוחררו בשלושה חודשים האחרונים, יכול להיות שהתוכנית לא תתקיים כפי שאנחנו חושבים, כי תהיה אופציה לאוכלוסייה גם לא – למרות שהשתחררה על בסיס התוכנית, לא יגייסו אותה מחדש.

בני פפרמן: ולכן, לשמחתי, לקח חצי שנה, וצה"ל נתן לנו בימים האחרונים תשובה, שהוא מוכן, שהתוכנית תתקיים במסגרת השירות הסדיר.

בני פפרמן: זה אומר שהם יהיו חיילים עד הרגע האחרון.

בני פפרמן: מבחינתנו, הוסר דבר מאד חשוב, כי חששנו שכל התוכנית הזאת לא תוכל להתקיים לאורך זמן.

בני פפרמן: יש בתוכנית הזאת – ישבנו עם צה"ל, כולל בצוות, בנינו את מודל התפקוד העתידי, ומה שאנחנו צריכים עכשיו לצאת, זה למכרז, למכרז שהוא אמור לבחון לנו את ה- One stop center, שאמורה לטפל בכל מכלול הדברים שאני לא אאריך בהם עכשיו.

בני פפרמן: זאת תוכנית אחת.

בני פפרמן: תוכנית שנייה שהיינו אמורים להפעיל, זו תוכנית, מה שקראנו: רובד הביניים.

בני פפרמן: שזו בעצם תוכנית ביישובים עצמם.

בני פפרמן: זאת אומרת: אותה אוכלוסייה שבעצם איננה כבר – או שזאת אוכלוסייה מבוגרת יחסית שבעצם כבר נמצאת בפעילויות, או שהיא השתחררה, ורצינו בצורה רוחבית לנסות לטפל על בסיס מפתח יישובי, אבל בצורה מתואמת – ואריאלה צודקת: בצורה מתואמת – עם האוכלוסייה הזאת.

בני פפרמן: מה שקרה, אני עכשיו אומר:

בני פפרמן: מכיוון שלא ידענו אם התוכנית הזאת תימשך – ואני רוצה להיות גלוי אליכם – גם פה היינו צריכים להקים, שוב, ללכת לשורה של תשתיות, לצאת למכרזים לחמש שנים, אמרנו: בואו נעכב את הדברים האלה, מכיוון שאנחנו לא יודעים אם התוכנית הזאת תימשך ובאיזה פורמט, והקצינו לפעילות הכשרתית, השמתית והעצמתית, על פי התייעצויות עם משרד הקליטה וגורמים במשרד התמ"ת, פעילויות בסך של מיליון שקל לצורך הכשרה – כאשר אנחנו בדקנו את זה באופן פרטני, האם יש סיכוי לתעסוקה או אין סיכוי לתעסוקה.

בני פפרמן: אז הקטע הזה, אני שמח שהוא התחיל כולו – הוא נמצא עכשיו ממש בעיצומו, חלק מהפעילויות אפילו עומדות להסתיים.

בני פפרמן: אנחנו נשמח לדווח לוועדה האם באמת אנשים עובדים ובאיזה תחומים, ואני שמח לומר שהפעילויות הן מאד מגוונות, הכשרתיות, והן לא דברים די מקובלים.

בני פפרמן: זה הדבר השני.

בני פפרמן: הדבר השלישי זה הנושא של אקדמאים.

בני פפרמן: שימו לב, יש פה איזושהי מניפה: התחלנו בחיילים, עוברים לרובד הביניים ויש הנושא של האקדמאים – או המכללות המוכרות.

בני פפרמן: זו אותה קבוצה שגם מקבלת טיפול גדול מאד בזמן הלימודים, אבל רצינו לבנות לה איזשהו המשך, איזשהו רצף שירותים, לנושא של תעסוקה.

בני פפרמן: גם פה היינו צריכים לצאת למכרזים, לבחור כמה חברות, שבעצם תעזורנה לעשות את העבודה על פי תפיסת עולמנו.

בני פפרמן: בקטע הזה, גם פה לא התקדמנו.

בני פפרמן: כלומר: ישבנו, אנחנו יודעים את מהות המפרט, לא יצאנו למכרזים – הכל בגלל שלא ידענו איך זה יימשך.

בני פפרמן: זו ההיסטוריה עם קצת עדכון.

בני פפרמן: עכשיו עומדת הבעיה לפתחנו.

בני פפרמן: מכיוון שאני מניח שחנוך עדכן אתכם – הכסף שעומד לרשותנו הוא בסך הכל שישה מיליון שקל לשנתיים, בעוד שהפעילות אמורה להיות סדר גודל – לא יודע.

בני פפרמן: תתקן אותי – סדר גודל של 20, קצת יותר מ-20 מיליון שקל, ולכן יש פער של שתי דרגות בין 12 ל-15 מיליון שקל, שבעצם לא קיים בתוך המערכת.

בני פפרמן: עכשיו אתם בוודאי, מכובדיי, תשאלו אותי: האם השלושה מיליון או השישה מיליון זה כסף תוספתי?

בני פפרמן: אז אני אומר במפורש: לא, זה לא כסף תוספתי.

בני פפרמן: יותר מזה, המשרד – אני לא חושב שהיתה ברירה – יצר תקנה מיוחדת, אבל הוא הפקיע מתוך הפעילויות הרגילות – בתחום של אנשים - - -

שלמה מולה: זאת אומרת, מה שעשיתם אתם - - -

קריאה: מכיס לכיס.

שלמה מולה: כמו שבדיוק בדיוק חששתי.

שלמה מולה: אתה היית צריך לתת תוכנית רווחה בקריית מלאכי, באת ואמרת: חנוך עשה תוכנית, כפה עלי, אז אני עושה העברת תקציב, פעולות, ו-אתה בא לספר לנו שיש לך תוכנית חומש.

קריאות: בערך.

קריאות: זאת האמת.

בני פפרמן: מכובדי, אני לא סיפרתי לך שיש לי תוכנית חומש.

ליה שמטוב: אבל שר התמ"ת ענה לנו על המכתב שלנו, שיש את התקציב הייחודי לנושא.

ליה שמטוב: עכשיו מה מתברר?

ליה שמטוב: שלוקחים מפה - - -

שלמה מולה: אבל זה ברור.

שלמה מולה: זאת בדיוק היתה הכוונה.

שלמה מולה: אם הכסף היה במשרד הקליטה, זה לא היה קורה.

שלמה מולה: זה בדיוק העניין.

בני פפרמן: נכון.

בני פפרמן: מכובדי - - -

חנוך צמיר: גם במשרד הקליטה הוא היה צריך להיות תוספתי.

חנוך צמיר: הוא חייב להיות תוספתי.

חנוך צמיר: ברגע שהוא לא תוספתי - - -

שלמה מולה: זה מה שאני אומר לך.

בני פפרמן: שנייה, שנייה.

בני פפרמן: אני מבקש פשוט לסיים.

בני פפרמן: אני מקווה שאני לא בחזקת נאשם פה, אני בא לדווח.

שלמה מולה: אנחנו לא בנאשם, אנחנו לא מאשימים אותך.

בני פפרמן: אז אני מבקש איזשהו "סיי" פה.

שלמה מולה: אז יכולת לבוא – אתה יודע מה?

שלמה מולה: אני אגיד לך יותר מזה: אתה כן בחזקת נאשם.

שלמה מולה: אני אגיד לך למה.

שלמה מולה: אם בהחלטת ממשלה כתוב: זה כסף תוספתי, אתה לא היית צריך להיות – או האגף שלך, או השר שלך – לא היה צריך להיות שותף לתחכום ולאחיזת עיניים.

שלמה מולה: ברגע שאתה הסכמת, עשית העברה תקציבית, מסעיף אחד לסעיף אחד – היית בא ואומר: זה נוגד את החלטת הממשלה, אנחנו לא מסכימים כאנשי מקצוע.

שלמה מולה: נכון.

בני פפרמן: זה לא נוגד.

שלמה מולה: מה לא הוגן?

שלמה מולה: מה לא הוגן?

ליה שמטוב: אבל השר כתב לנו, ואנחנו הבנו מהמכתב שזה כסף שקיבלתם כתוספת לתקציב.

בני פפרמן: אני מוכן לבדוק את עצמי פעם נוספת, אבל אני חושב שאני לא טועה.

קריאות: - - -

בני פפרמן: אני לא – הרי אם אספר לכם סיפור אחר, תבואו בפעם הבאה ותשאלו אותי למה סיפרתי את הסיפור.

בני פפרמן: אז אני מבקש, אני מבקש לתת לי, בכל זאת, לסיים את הדברים.

בני פפרמן: צריך להבין שאנחנו נמצאים עם מעט מאד משאבים, עם תוכניות גדולות מאד.

בני פפרמן: לכן אנחנו צריכים לקבוע סדר עדיפויות.

בני פפרמן: אלא אם כן, אנחנו, עם שישה או שלושה מיליון שקל בשנה – ואפילו יהיה כסף תוספתי – אני מודיע: אפילו יהיה כסף תוספתי – בעצם לא ניתן לקיים פעילות בהיקף שאנחנו תכננו.

חנוך צמיר: בטח לא להרחיב אותה.

חנוך צמיר: זה מה שצריך.

בני פפרמן: ולכן המשרד יצטרך לקבל החלטות על סדר עדיפויות שבעצם הוא רוצה לנהל בנושא של שלושת המסלולים שהצגתי חמש דקות לפני הדברים הללו.

בני פפרמן: ולכן מה שעכשיו יש, זה: בימים הקרובים יש דיון אצל המנכ"ל לגבי שני נושאים.

בני פפרמן: ראשית, איך לתגבר – אני לא יכול לומר עכשיו שום דבר – איך בכלל לתגבר את הפעילות, והדבר הנוסף – בכל מקרה כנראה לא יימצאו משאבים של כסף שדיברנו עליהם – איך לקבוע את סדר העדיפויות בתוכניות השונות.

בני פפרמן: צריך להבין, שיש חלק מהתוכניות שיש מעורבות ממשלתית הרבה יותר גדולה – למשל: עם צה"ל יש פעילויות, יכול להיות שאפשר יהיה לפנות גם לגורמים אחרים במשרד הביטחון, כדי לנסות לסייע בנושא הזה, יש תוכנית או תוכניות פה שאין כמעט מעורבות בנושא הזה, ואחת מהן, בעצם, זו התוכנית של שיתוף הפעולה עם משרד הרווחה.

בני פפרמן: כלומר: הנטייה שלי, כאיש מקצוע, היא להמליץ לקיים את הפעילות המשותפת ביישובים, במסגרת מגבלת התקציב, ביחד עם משרד הרווחה – אני מניח שאנשים קיבלו פה הסבר?

דפני מושיוב: לא.

דפני מושיוב: לא קיבלו.

בני פפרמן: אז אוקי.

בני פפרמן: יש לנו פעילות מאד מבורכת בלשכות הרווחה, שבהן בעצם משרד הרווחה, באמצעות הג'וינט, ברוקדייל, סימנו קבוצת אנשים שבעצם נשאלת השאלה: למה הם נמצאים בלשכות הרווחה מזה הרבה שנים?

בני פפרמן: וגם אם הם מעת לעת יוצאים, הם נמצאים די הרבה זמן.

בני פפרמן: ולכן, אנחנו בונים עכשיו במשותף עם משרד הרווחה – ומשרד הרווחה יוביל את זה, למרות שאני עכשיו מדבר, משרד הרווחה מתכונן להוביל את זה בכספים משותפים של שני הגופים – לנסות לפתור את בעיית התעסוקה לאורך זמן של אותה קבוצת אנשים ביישובים, שבעצם סומנו מלכתחילה.

בני פפרמן: אם יהיה יותר – אני אומר את זה מראש, כי עוד לא התקיים אצל המנכ"ל דיון, יכול להיות שהמנכ"ל ירצה לשנות את סדר העדיפויות, זו זכותו.

בני פפרמן: ולכן מה שעכשיו נשאר הוא, לחכות לדיון עם המנכ"ל – או תהיה איזושהי הנחיה אחרת – ולראות איך המשרד מתנהל, הן לגבי תוספת התקציבים, אם תהיה כזאת, והן לגבי התוכניות וסדרי עדיפויות.

בני פפרמן: והערה אחרונה: אני בכל זאת רוצה לומר משהו לגבי הסטת תקציבים.

בני פפרמן: זה נכון שאין תוספת תקציבים, לפי שעה – כלומר: בשנה הראשונה היתה.

בני פפרמן: שלושה מיליון שקל היתה תוספת, רק בשנה הזאת – והדברים נעשו - - -

ליה שמטוב: נו, אז זהו.

בני פפרמן: אז רק שנייה.

בני פפרמן: בשנה הראשונה היתה, בשנה הזאת אין.

בני פפרמן: הרי כולם יודעים שבשנה הראשונה קיבלנו את הכספים.

בני פפרמן: רק בשנה השנייה לא קיבלנו.

בני פפרמן: אז אני בכל זאת חושב – גם אם המשרד מצא לנכון במקרה הזה להסיט כספים, יכול להיות שיש לו שיקולים ענייניים.

בני פפרמן: שהתוכניות פה טובות יותר מאשר תוכניות שנמצאות בתוך מסלול העשייה.

בני פפרמן: לכן, אני לא רואה כדבר חמור, בהתייחס לזה שקיימת מגבלת תקציב, שנשקול מחדש את התוכניות של המשרד.

בני פפרמן: להפך, אני רואה את זה בברכה, ומהיכרותי את התוכניות – לא בגלל שאני חלק מהן – אני חושב שהן אינן נופלות, אולי עולות, אפילו, על תוכניות שנמצאות בתוך המגירה של המשרד.

בני פפרמן: גם במגירה, וגם מופעלות באופן שוטף.

בני פפרמן: לכן, בואו נחכה ונראה מה תהיה התוצאה של הדיון.

בני פפרמן: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: ממשרד הרווחה, בבקשה.

דפני מושיוב: אני ממשרד הרווחה.

דפני מושיוב: אנחנו פועלים בארבע רשויות, כמו שצוין.

דפני מושיוב: התקציב הגיע לרשויות, לצערי, רק ב-כמעט ספטמבר-אוקטובר, ובאוקטובר כבר היו חגים, אבל יחד עם זה הרשויות יצאו במכרזים – כי מחויבים לצאת במכרזים.

ליה שמטוב: זה תקציב נוסף.

דפני מושיוב: זה תקציב נוסף, עם תקנה ייחודית לצורך העניין, עם הרבה מאד תשומת לב של הנהלת המשרד, אני חייבת להגיד, שרואה בזה תוכנית מאד חשובה, בראייה שהיא באמת ראייה תפניתית ולא תוספתית - - -

שלמה מולה: כבר אמרתי: בשלושה מיליון שקל, משרד הרווחה – איזו תפנית אתם יכולים לעשות, באמת?

שלמה מולה: אילו הייתם מקבלים 34 או 35 מיליון שקל, הייתי מבין.

שלמה מולה: אבל בשלושה מיליון שקל – איזו תפנית, דפני, אני מכיר אותך, באמת.

דפני מושיוב: לא, תפנית, לא בהיקפים.

דפני מושיוב: תן לי לסיים, ואחר כך אני אשמח לענות.

דפני מושיוב: אתה צודק, חבר הכנסת מולה, שיש הבדל בין עבודה עם 400 משפחות, ל-3500 בפוטנציאל.

דפני מושיוב: אבל יחד עם זה חשוב להגיד שזה שינוי.

דפני מושיוב: זו לא הליכה בטייס אוטומטי, כפי שנעשה הרבה מאד שנים.

שלמה מולה: בכמה יישובים אתם נותנים?

דפני מושיוב: ארבעה.

שלמה מולה: איפה?

שלמה מולה: באיזה מקומות?

דפני מושיוב: כמו שהוחלט: אשקלון, רחובות, נתניה ועפולה, ואני רוצה להגיד שהנקודה היא כאן ההבדל בין החלטה מקצועית להחלטה, אולי, של לובי, והחלטה פוליטית.

דפני מושיוב: מבחינה מקצועית, כמו שחבריי כאן אמרו, זו גישה אחרת, שונה.

דפני מושיוב: היא חשובה.

דפני מושיוב: אני מאמינה ש-כמובן, אם יתווספו כספים, זה בהחלט יהיה חשוב ומבורך, אבל אם נצליח להגיע לתוצאות שאליהן אנחנו מתכוונים – גם משרד התמ"ת וגם אנחנו, של שינוי, זו תהיה פריצת דרך.

דפני מושיוב: דרך אגב – לא רק לעולי אתיופיה.

דפני מושיוב: זה דבר אחד.

דפני מושיוב: הדבר השני שגילינו הם באמת הקבוצה של הצעירים, בני 18 .

דפני מושיוב: אותה קבוצה שלצערנו, אולי היו בצבא, אולי לא היו בצבא, והם נמצאים במקום הרבה יותר חלש, ולצערי המערכות לא הגיעו אליהם בשנים האחרונות.

דפני מושיוב: אם אנחנו נותנים דוגמה, למשל, בנתניה, אז באמצעות שיפור שכונות יש עובדת שעובדת עם 19 חבר'ה, אנחנו עכשיו מיפינו 174.

דפני מושיוב: כלומר: ההיקפים שאנחנו מכירים במערכות הם קטנים לעומת הפוטנציאל – לצערי, אני אומרת את זה.

דפני מושיוב: והחשיבות של התוכנית היא ללא ספק חשובה.

דפני מושיוב: אני, שוב, מצטרפת לחבריי: ברור שעדיף שיהיה כאן תקציב רחב יותר, תוספתי, כמו שהובטח, אבל מבחינה רעיונית-מקצועית, יש כאן פריצת דרך.

דפני מושיוב: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה, דוד.

דוד יאסו: אני חושב שאנשים פה כולם דיברו כ-אני ממשרד הקליטה.

דוד יאסו: אולי אני אתחיל כבן העדה, ואחר כך אני אכנס למקצועיות שלי.

דוד יאסו: אני חושב שמבחינת האכזבה, כתוכנית, היא מאד מאד מאכזבת כפי שנאמר, במיוחד כאשר הם אומרים: היא מאושרת כתקציב תוספתי, ובסופו של דבר אין את התוספת הזאת ואני חש את זה בשני מובנים.

דוד יאסו: גם בתוקף תפקידי וגם בזה-אז פה אני לא רוצה לחזור, כי דיברו על זה וזה מאד חמור, ומה שהוצע פה, אני שותף לו.

דוד יאסו: מבחינת התקציב ב-2009 – נכון שהמשרד לקליטת העלייה לא קיבל את התקציב, אלא כפי שחנוך, המשנה למנכ"ל, הסביר את זה, כתקציב לקחת מכיס אחד ולהעביר לכיס השני.

דוד יאסו: אני, לשמחתי הרבה, אני חושב שהמשרד ראה אחרת, וקיבלנו את החמישה מיליון שקוצצו מהאגף, קיבלנו אותם כתוספתי, אבל תוספתי מתוך המשרד.

דוד יאסו: זאת אומרת: על חשבון פעילות אחרת של המשרד, שהיתה צריכה להיות.

שלמה מולה: לא, לא.

שלמה מולה: אני יכול להגיד לך לגבי התקציב שלך: מה שעשיתם, גם במשרד הקליטה – בקיצוצי התקציב עכשיו, בקיצוץ הרוחבי שהיה, קיצצו לך איקס, אחוז מסוים, ואז אמרו לך: אתה מקבל תוספת תקציב.

שלמה מולה: זאת אומרת: בפועל, גם לכם אין תוספת תקציב, נקודה.

שלמה מולה: תפנימו את זה כבר.

דוד יאסו: אני מסכים – תראה, אני עכשיו לא נכנסתי ל"פלט" שהיה.

דוד יאסו: אתה צודק מבחינת ה"פלט".

שלמה מולה: מה ה"פלט"?

שלמה מולה: מה עשיתם?

שלמה מולה: בסך הכל סגרתם - - -

חנוך צמיר: חבר הכנסת מולה, ה"פלט" חל באמת על כל התקציבים, כל המשרדים.

דוד יאסו: על כל התקציבים, בלי שום קשר.

דוד יאסו: אבל אני מדבר כרגע כתוכנית.

דוד יאסו: אם הייתי צריך לעשות, לקחת מהפעילות שלי, מהתקציב שלי הקיים, להעביר – כפי שנאמר כרגע על ידי התמ"ת – אז אני לא עשיתי את הדבר הזה, אני חושב.

שלמה מולה: אתה לא עשית, אבל המשרד עשה בשבילך.

ליה שמטוב: אלה לא קיבלו.

קריאה: ממקום אחר הוא קיבל.

דוד יאסו: זה בדיוק מה שאני עושה.

דוד יאסו: את ההשוואות: לעומת זה, שנת 2010 – אינני יודע.

דוד יאסו: אינני יודע, ולאור המצב שאנחנו ערים לו, אני מקווה ואני מתפלל שזה אכן יהיה.

דוד יאסו: אבל זה סימן שאלה מאד מאד גדול.

דוד יאסו: לכן צריך להיות בהובלה, באופן כללי צריך ללכת ולדרוש, כי התוכנית הזאת צריכה להיות תוספתית.

דוד יאסו: אם אנחנו מוותרים על התוספתיות, אני חושב שהפרויקט הוא לא פרויקט.

דוד יאסו: אנחנו עושים עוול, אפילו, לא רק לקהילה.

דוד יאסו: לנו, כמבצעים בשטח, יש לנו בעיה.

דוד יאסו: יש לנו בעיה איפה נצטרך לסגור ואיפה נצטרך להמשיך.

דוד יאסו: מבחינת קבלת ההחלטות יש לנו בעיה, מבחינת הדברים האלה.

דוד יאסו: אז באמת צריך לראות את הדבר הזה.

ליה שמטוב: אנחנו מסיימים.

ליה שמטוב: אבי מספין ואנחנו מסיימים, כי אנחנו כבר חוזרים על אותם דברים.

קריאה: הרב.

ליה שמטוב: אה.

ליה שמטוב: הרב יסיים.

אבי מספין: גברתי היושבת ראש, אני רוצה להגיד דבר אחד: אני חושב שאם נבוא ונטען שתוכנית החומש מתה, זו טענה מאד מאד מסוכנת.

אבי מספין: קודם כל, אני מבין שהחלטת הממשלה האחרונה, 188, שמטילה את גיוס התקציב מתוך משרדי הממשלה, היא הרע במיעוטו.

אבי מספין: היא עדיפה מאשר לא תהיה בכלל תוכנית חומש.

אבי מספין: ופה צריך להיות סדר העדיפויות של אותו משרד ומשרד, שצריך לייצר את התקציב כמה שאפשר, שלא מתוך התקציב של יוצאי אתיופיה.

אבי מספין: אבל להגיד שהתוכנית מתה – מאד מסוכן להגיד את הדבר הזה, אני חושב שראוי שהתוכנית תהיה קיימת ותימשך, ואני חושב שכפי שהוועדה, כפי שגברתי היושבת ראש החליטה, מאד חשוב שיהיה תקציב תוספתי.

אבי מספין: אין שום ספק – שיהיה תקציב תוספתי.

אבי מספין: ואני חושב שהדבר היותר חשוב, מעבר לתקציב התוספתי, זה שתהיה החלטה שהתקציב יהיה רב שנתי ולא משנה לשנה.

אבי מספין: ברגע שזה משנה לשנה, כפי שאמרו החברים פה – גם בני וגם אריאלה – הם לא יכולים לתכנן תוכניות ולהוציא מכרזים, אם לא יודעים שבשנה הבאה יש להם כסף להמשיך את התוכנית.

אבי מספין: וחשוב מאד שגם תהיה החלטה שיהיה תקציב תוספתי.

אבי מספין: אני מוכרח להגיד שבעקבות הממשלה הקודמת, שהחליטה לבטל את תוכנית החומש בהצעת התקציב באוגוסט 2008 – ורק אחרי שהממשלה התחלפה החליטו להמשיך עם התוכנית – האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה הגישה בג"ץ בגלל שלא מיושמת ההחלטה של הממשלה.

אבי מספין: אני חושב שזה עניין שלא בא נגד משרדי הממשלה, וראוי שמשרדי הממשלה יהיו שותפים בתמיכה של הבג"ץ הזה.

אבי מספין: כי הבג"ץ אומר, שמשרד האוצר צריך ליישם את התוכנית, לתת תקציבים, זו החלטת ממשלה, כל עוד לא החליטו אחרת, כל עוד לא החליטו שהתוכנית לא קיימת, וכל עוד היא קיימת, יש פה צורך שמשרדי הממשלה גם יהיו שותפים לבג"ץ, וגם ייתנו את דעתם שצריך להמשיך עם הבג"ץ, גברתי היושבת ראש.

אבי מספין: תודה רבה.

חנוך צמיר: משפט אחד.

ליה שמטוב: כן.

חנוך צמיר: אני מתפרץ.

חנוך צמיר: אני חושב שהדברים של אבי מאד מאד נכונים.

חנוך צמיר: אם הפורום הזה יכריז על מות התוכנית, תאמינו לי, יהיו כאלה שימחאו כפיים, ואל תעשו להם את הכיף הזה.

חנוך צמיר: צריך להילחם, אסור להכריז את ההכרזה הזו, זו דעתי, צריך להמשיך ולהילחם בכל דרך אפשרית.

חנוך צמיר: כי אם הקהילה תכריז על זה, יהיו מי שימחאו כפיים, ודי לחכימא ברמיזא.

ליה שמטוב: תודה רבה.

דני אדמסו: אז אני מבקש, חנוך צמיר, בבג"ץ, אנחנו אומרים – בדרך כלל אתם באים עם תשובות מאד מסודרות, כאילו התוכנית מומשה, ומראים דברים שהתממשו.

דני אדמסו: במקום לעשות את זה, תחשבו שהבג"ץ הזה אמור לעזור לכולם, בעצם – זה מה שאמרת.

שלמה מולה: דני, יש לי הצעה בשבילך: אל תצפה ממשרדי ממשלה שיבואו יהיו בעדך - - -

חנוך צמיר: אנחנו לא יכולים ל - - - בבג"ץ

שלמה מולה: סליחה.

דני אדמסו: לא שיהיו בעדי, לא לייצר תשובות - - -

חנוך צמיר: דני, ראיתי שאתם מצטטים אותי בכל הפרוטוקולים של הבג"ץ, וזה בסדר.

שלמה מולה: הדבר היחידי שיעמוד לרשותך זה הפרוטוקול של ועדת העלייה והקליטה.

שלמה מולה: זו ראיה חותכת.

שלמה מולה: אבל אל תצפה שמשרד הקליטה יבוא, יצטרף, יהיה בעדך בבג"ץ.

שלמה מולה: זה דבר אחד.

שלמה מולה: דבר שני: אני מעדיף – חנוך, כאיש מקצוע, יכול להגיד מה שהוא חושב.

שלמה מולה: אני מעדיף את האי אשליה לקהילה, במקום להתקיים באחיזת עיניים.

שלמה מולה: ויכול להיות שיהיו כאלה שימחאו כפיים, אבל מותר להם למחוא כפיים, אבל אני חושב, אני אומר לך, כמי שמתחלף – כל אחד יודע, מקבל טלפונים: למה אמרתם שיש בתוכנית החומש משכנתאות, משכנתאות, משכנתאות?

שלמה מולה: אני לא מקבל משכנתאות, והתסכול כפול ומכופל.

שלמה מולה: אני רוצה לראות שמשרד ממשלתי – תראה, חנוך, מה שקורה פה.

שלמה מולה: תראה את תקציב 2009.

שלמה מולה: עזוב את העניין של המשכנתאות.

שלמה מולה: בלי העניין של המשכנתאות, בסך הכל מדובר ב-26 מיליון שקל.

שלמה מולה: 26 מיליון שקל, חלקם כבר לא קיימים – זאת אומרת, זו הסטה בתוך התוכניות הקיימות – על מה אנחנו מדברים בכלל?

שלמה מולה: על מה אנחנו מדברים?

שלמה מולה: ב-2009 יוסיפו עוד עשרה מיליון שקל?

שלמה מולה: בסך הכל, כשאתה מגיע ל-2010, במקום 106, זה עובר קיצוץ ב-50%, ב-2011 התוכנית בכלל לא תהיה קיימת.

שלמה מולה: אני מעדיף שניתן תרופה למכה ונודיע: תוכנית החומש לא קיימת.

שלמה מולה: זה הכל.

דני אדמסו: אבל יש פה פלטפורמה.

דני אדמסו: מה שאני מנסה להגיד זה שיש פה פלטפורמה או הזדמנות: בינואר יש בג"ץ, יש דיון בבג"ץ, ואני מציע: אני לא מבקש את התמיכה או הפגנה של משרדי הממשלה בעד הבג"ץ, אבל לפחות לא לייצר תשובות מלאכותיות לבג"ץ – כאילו בג"ץ רואה שאלה החלטות ממשלה, שאנחנו תומכים בזה, ושבסך הכל התוכנית מתקדמת וסתם אנחנו אומרים דברים שהתוכנית לא ממומשת.

דני אדמסו: כי אחת הטענות המרכזיות שלנו היא שלא מועבר לנו תקציב, ואין תוספת תקציב.

דני אדמסו: ואז אנחנו באים לבג"ץ, ובדיון האחרון שהיה, משרדי הממשלה מראים כל מיני דוגמאות למימוש התוכנית, ואז בעצם מה שיוצא זה שאנחנו "מבלפים".

דני אדמסו: ופה, כשאנחנו מתכנסים כאן ביחד, כולם מסכימים שהתוכנית מצוינת, אבל אין בה ביצוע.

דני אדמסו: אז כל מה שאנחנו מבקשים הוא, בסך הכל: אל תייצרו תשובות מלאכותיות שתוקעות, מה שנקרא "מקלות בגלגלים", בתשובה לבג"ץ.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: כבוד הרב, נס חנוכה, בבקשה, שיהיה לנו נס.

יוסף הדנה: נס גדול היה פה.

יוסף הדנה: קודם כל, אני מאד שמח על הדיון הפתוח, ענייני, מדברים.

יוסף הדנה: ולפחות מי שנמצא פה יודע בדיוק מה קורה ומה לא.

יוסף הדנה: אבל לטעמי, בשטח, אני לא יודע – אני בעצמי, זו פעם ראשונה שאני משתתף.

יוסף הדנה: אני לא יודע אם יודעים בכלל שיש תקציב, שיש זה – אז לעניות דעתי, פה נאמרו הרבה דברים חשובים, ומה שגם אני מרגיש – אולי גם זורקים את החולשה לחברים פה, וכאילו אנחנו לא דורשים, צועקים וכולי.

יוסף הדנה: לעניות דעתי כל המשרדים, אולי גם עד שמחלקים, את המעט שמחלקים, יכול להיות שזה מבוזבז לכל מיני עובדים, לכל מיני מחקרים, לכל מיני דברים.

יוסף הדנה: אבל בפועל, לקהילה – אולי מגיע משהו קטן.

יוסף הדנה: אז על זה אני חושב, צריך באמת לחשוב ולתכנן, שהכסף באמת יגיע לציבור, יגיע לייעוד שלו.

יוסף הדנה: ואני חושב שעל זה צריכים לעבוד.

יוסף הדנה: ודבר שני – אני מאד מקווה – יש פה משרד מאד חשוב, ובצד הרוחני הדתי, כעדה דתית, אני חושב שגם כן צריך לעשות הרבה.

יוסף הדנה: אני מאד מקווה – לא עבדתי, לא הייתי שותף - להבא אני מאד מקווה שיהיו תוכניות עבודה, אני אעמוד בקשר גם עם כל מיני גופים.

יוסף הדנה: אני מאד מקווה שזה יהיה.

יוסף הדנה: אני מאד מודה לגברתי היושבת ראש, הדיון ברמה מאד גבוהה, טובה.

יוסף הדנה: אני מקווה שהתוצאות גם כן.

יוסף הדנה: תודה רבה, חג אורים שמח.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: כפי שציינתי בפתח דבריי, הוועדה תקיים דיון נוסף ונזמין את שר האוצר לדיון.

ליה שמטוב: כל ההחלטות שהיו לנו בוועדה הן בתוקף, והוועדה דורשת מהמשרדים ליישם את החלטת הממשלה ביחס לכינוס אחת לארבעה חודשים ומבקשת לקבל על כך דיווח.

ליה שמטוב: אני גם מאחלת לכם חג שמח.

ליה שמטוב: הישיבה נעולה.