ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 127, 2009-12-14 09:00

אופיר אקוניס: רבותי, בוקר טוב, חג שמח.

אופיר אקוניס: אם כולם חזרו מראש-פינה, אנחנו מקווים שנהניתם, קראנו בעניין חלק מהדברים שלכם.

אופיר אקוניס: אני מקווה שהגעתם למסקנות, ואנחנו ממשיכים היום את הצעת חוק שידורי טלוויזיה (תיקוני חקיקה), התש"ע-2009.

אופיר אקוניס: אני מבקש להמשיך בהקראה.

אופיר אקוניס: מר מסינג, בבקשה.

אופיר אקוניס: אנחנו רוצים להתקדם.

אסי מסינג: בסעיף 36 – (א) בכותרת השוליים , במקום "לשידורי רדיו" יבוא "לשידורים"; (ב) בסעיף קטן (א), במקום "לשידורי רדיו" יבוא "לשידורים"; (ג) בסעיף קטן (ב) – (1), ברישה, במקום "בעל הזיכיון" יבוא "המורשה לשידורים"; (2) בפסקה (3) – (א), במקום "בתאגיד בעל זיכיון" יבוא "בתאגיד שהוא מורשה לשידורים", ובמקום הסיפה, החל במילים "יחדל להתקיים בבעל זיכיון" יבוא "יחול במורשה לשידורים המפורט להלן, לפי העניין – (א) לעניין בעל זיכיון לשידורים ובעל רישיון לשידורי רדיו – יחדל להתקיים בו אחד התנאים שהיו מזכים אותו להשתתף במכרז כקבוע בסעיף 41(א), או יתקיים בו אחד הסייגים המפורטים בסעיפים 41(ב2) ו-(ג), 56, 72א או 72ג, לפי העניין; (ב) לעניין בעל רישיון לשידורי טלוויזיה – יחדל להתקיים בו אחד התנאים לקבלת רישיון הקבועים בסעיף 33א(א)(1) או יתקיים בו אחד הסייגים הקבועים בסעיפים 41(ב2) ו-56."; (ד) בסעיף קטן (ג), במקום "בעל הזיכיון " יבוא "המורשה לשידורים"; (ה) בסעיף קטן (ד), במקום "בעל זיכיון" יבוא "מורשה לשידורים"; (ו) בסעיף קטן (ה), במקום "בתאגיד בעל זיכיון" יבוא "בתאגיד שהוא מורשה לשידורים" ובמקום הסיפה, החל במילים "יחדל להתקיים בבעל זיכיון" יבוא "יחול במורשה לשידורים המפורט להלן, לפי העניין – (1) לעניין בעל זיכיון לשידורים ובעל רישיון לשידורי רדיו – יחדל להתקיים בו אחד התנאים שהיו מזכים אותו להשתתף במכרז כקבוע בסעיף 41(א), או יתקיים בו אחד הסייגים הקבועים בסעיפים 41(ב2) ו-(ג), 56, 72א או 72ג, לפי העניין; (2) לעניין בעל רישיון לשידורי טלוויזיה – יחדל להתקיים בו אחד התנאים לקבלת רישיון הקבועים בסעיף 33א(א)(1) או יתקיים בו אחד הסייגים הקבועים בסעיפים 41(ב2) ו-56".

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: תסביר רק את סעיף 36.

אסי מסינג: סעיף 36 עניינו הגבלה בהעברת בעלות בזיכיון לשידורים.

אסי מסינג: מה שמוצע כאן הוא להתאים את הנוסח כפי שהוצע בסעיפים הראשונים שדיברנו עליהם לכך שכרגע בעל זיכיון למעשה הוא יהיה רק בתקופה הקצובה לבעל זיכיון לשידורי טלוויזיה, והגדרנו הגדרה חדשה של מורשה לשידורים: יהיה בעל רישיון לשידורי רדיו, בעל רישיון לשידורי טלוויזיה, וההגדרה שמאחדת את כולם תהיה "מורשה לשידורים".

אסי מסינג: וכאן מה שמוצע, ההתאמות הנדרשות, וכמו כן התייחסות לכך שבעלי רישיון לשידורי רדיו ימשיכו לעשות את ההקצאה באמצעות מכרז, ולכן יש ההתאמה הנדרשת.

אופיר אקוניס: בסדר.

אופיר אקוניס: הערות?

דורון אבני: אין לי הערות לנוסח, רק להזכיר נושא עקרוני אחד שעוד אין לנו תשובה בו, רק שזה יהיה לפרוטוקול – היחס בין סעיף 41(ב2) לסעיף 56.

דורון אבני: כפי שסוכם, משרדי הממשלה ידונו בעניין, ואם יש צורך, יביאו המלצות.

אופיר אקוניס: אמרת את זה כבר בפעם הקודמת.

דורון אבני: אני רק אומר, שזה רלוונטי גם לסעיף הזה, וכרגע עוד לא התגבשנו.

אופיר אקוניס: הערות נוספות?

אופיר אקוניס: אנחנו מצביעים על סעיף 36.

אופיר אקוניס: אני מעמיד את סעיף 36 להצבעה.

אתי בנדלר: פסקה (15).

אופיר אקוניס: מי בעד?

אופיר אקוניס: מישהו מתנגד?

אופיר אקוניס: הצבעה בעד – פה אחד סעיף 36 אושר.

אופיר אקוניס: נמנעים אין.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: הסעיף אושר.

אופיר אקוניס: סעיף 37, בבקשה.

אסי מסינג: "בסעיף 37 – (א) בכותרת השוליים, במקום "לשידורי רדיו" יבוא "לשידורים"; (ב) בסעיף קטן (א) – (1) ברישה, במקום "לשידורי רדיו" יבוא "לשידורים", ובמקום "לבעל הזיכיון" יבוא "למורשה לשידורים"; (2) בפסקה (1), במקום "בעל הזיכיון" יבוא "המורשה לשידורים", והמילים "לשידורי רדיו" – יימחקו; (3) בפסקה (2), במקום "בעל הזיכיון" יבוא "המורשה לשידורים", ואחרי "51" יבוא "51א"; (4) בפסקה (3), במקום "בעל הזיכיון" יבוא "המורשה לשידורים", אחרי "לוועדת המכרזים" יבוא "או למועצה, לפי העניין" ואחרי "שנדרש לגלותו" יבוא "לצורך קבלת הזיכיון או הרישיון"; (5) בפסקה (4), במקום "בעל הזיכיון" יבוא "המורשה לשידורים"; (6) בפסקה (5), במקום "בבעל הזיכיון" יבוא "במורשה לשידורים" ובכל מקום, במקום "בעל זיכיון" יבוא "מורשה לשידורים"; (7) בפסקאות (6) ו-(7), במקום "בעל הזיכיון" יבוא "המורשה לשידורים"; (ג) אחרי סעיף קטן (א) יבוא: '(א1) מצאה המועצה כי בעל רישיון לשידורי טלוויזיה לא תיקן הפרה כאמור בסעיף 34(ה)(2) עד תום התקופה שהורתה לו לפי אותו סעיף, יבוטל רישיונו לאלתר."; (ד) בסעיף קטן (ב) – (1) ברישה, במקום "לשידורי רדיו" יבוא "לשידורים"; (2) בפסקה (3), במקום "בעל הזיכיון" יבוא "המורשה לשידורים"; (ה) בסעיף קטן (ג), במקום "לבעל זיכיון" יבוא "למורשה לשידורים"; (ו) בסעיף קטן (ג1) – (1) ברישה, במקום "בעלת זיכיון" יבוא "מורשה לשידורים"; (2) בפסקה (1), במקום "בעל הזיכיון" יבוא "המורשה לשידורים"; (ז) בסעיף קטן (ד), במקום "בעל זיכיון" יבוא "מורשה לשידורים"

אסי מסינג: .

אסי מסינג: " סעיף 37 עניינו ביטול זיכיון לשידורים עם רישיון לשידורי רדיו, התואר או התלייתו.

אסי מסינג: שוב, יש כאן הוראות שונות, שמוצע להתאימן.

אסי מסינג: סעיף קטן (א1) מתייחס למצב שבו בעל רישיון לשידורי טלוויזיה לא תיקן את ההפרה, לפי המנגנון שדיברנו עליו בדיון הקודם, בסעיף 34(ה)(2) – במצב כזה שהוא לא מתקן עד תום התקופה שהורתה לו המועצה, יבוטל הרישיון שלו לאלתר.

דנה נויפלד: החשיבות של הסעיף הזה מכיוון שאנחנו עוברים שינוי, ממשטר של זיכיונות למשטר של רישיונות.

דנה נויפלד: ואמרנו, שבמשטר של רישיונות יש קושי מסוים באכיפה.

דנה נויפלד: הסעיף הזה למעשה בא לומר, שאם לא מתקיימים הוראות הרישיון, כלומר, לא נמצא בבדיקה אחרי חמש-שש שנים שהוראות הרישיון לא קוימו, והחובות של בעל הרישיון, או אז הרישיון שלו יבוטל לאלתר.

דנה נויפלד: כמובן, אנחנו רוצים להחמיר.

אופיר אקוניס: הערות?

אופיר אקוניס: אני חושב שמיצינו את הדיון בסעיף הזה בפעם הקודמת.

אתי בנדלר: אני מצביעה, אדוני.

אופיר אקוניס: לא ראיתי.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אתי בנדלר: בדיוק אני מתקשרת לדבריה האחרונים של הגברת דנה נויפלד.

אתי בנדלר: אני מדברת על הוספת סעיף 37(א1), כפי שמופיע בסעיף קטן (ג) לפסקה (16) "מצאה המועצה כי בעל רישיון לשידורי טלוויזיה לא תיקן הפרה כאמור בסעיף 34(ה)(2) עד תום התקופה שהורתה לו לפי אותו סעיף, יבוטל רישיונו לאלתר".

אתי בנדלר: כפי שאמרה הגברת נויפלד מדובר כאן בבדיקה אחת לחמש שנים, והוועדה עדיין לא הצביעה, אבל קיבלה את העיקרון לצמצם את התקופה, שזו תהיה תקופה יותר קצרה.

אתי בנדלר: עכשיו יש ארבע שנים.

אתי בנדלר: את נוסח הסעיף הזה אני אביא לישיבה הבאה, סעיף 34 החדש.

אתי בנדלר: מכל מקום, מדובר על כך שאם בנקודת הבדיקה הארבע-שנתית מצאה המועצה שאכן יש הפרות, אבל חומרת ההפרות איננה מצדיקה את ביטול הרישיון, היא תורה לו איך לתקן את ההפרות במשך תקופה של שנה נוספת.

אתי בנדלר: וכאן, הסעיף הזה אומר מה הסנקציה – אם על אף ההפרות בבדיקה הארבע-שנתית והארכה שניתנה לבעל הרישיון לתקן את ההפרות, הוא לא תיקן, אז יש הסנקציה, וכפי שהיא מנוסחת כאן היא סנקציה שאמורה ליטול את שיקול הדעת מהמועצה, כי יש כאן הוראה קטגורית "יבוטל רישיונו לאלתר".

אתי בנדלר: אבל, ברגע שכתוב "יבוטל", עדיין אין כאן פקיעה אוטומטית של הרישיון, כי עדיין מישהו צריך לעשות את אקט הביטול.

אתי בנדלר: גם כאן קיים חשש שמא לא ינקטו באקט הזה למרות ההוראה המפורשת של החוק.

אתי בנדלר: יש כאן, אני מזכירה לכם, קודם כול שיקול דעת "מצאה המועצה".

אתי בנדלר: זאת אומרת, היא צריכה להגיע למסקנה אחרי בדיקה.

אתי בנדלר: אבל אם היא בדקה את זה והגיע למסקנה שלא תוקנו ההפרות למרות הארכה שניתנה, אני מבקשת להציע שבמקום "רישיונו לאלתר" יהיה "יפקע רישיונו לאלתר", והודעה על כך תפרסם המועצה ברשומות, כדי שיהיה ברור שמדובר כאן באקט שנטול שיקול דעת לגבי התוצאות שלו.

נחמן שי: בקיצור, את לא רוצה שאף אחד יוכל להשפיע על ההחלטה, אלא שהכול יהיה בחוק.

אתי בנדלר: סליחה, אני חוזרת שוב.

נחמן שי: למי יישאר שיקול דעת בסוף?

אתי בנדלר: אני חוזרת שוב, חבר הכנסת שי.

אתי בנדלר: בישיבה הקודמת הוועדה דנה ואישרה ברמה העקרונית את הסעיף שמדבר על בדיקה שמעבר לבדיקה השוטפת, מתן הוראות ופיקוח מדי שנה.

אתי בנדלר: אחת למספר שנים יש נקודת בדיקה, בודקים מה קרה אחורה, במהלך תקופה של ארבע שנים לענייננו.

אתי בנדלר: וכאן אומרת ההוראה ברמה העקרונית, כאמור היא עדיין טעונה תיקונים מסוימים, ההוראה שאושרה היא, שאם היא מצאה שבעל הרישיון אכן הפר הוראות, אבל החומרה אינה מצדיקה את ביטול הרישיון, היא יכולה להורות לבעל הרישיון לתקן את ההפרות במשך תקופה של שנה.

אתי בנדלר: ונשאלת השאלה, היו הפרות, הוא מודע שהיו הפרות, לא ביטלו לו את הרישיון ונתנו לו עוד ארכה לתיקון ההפרות במשך שנה, מה קורה בתום השנה אם גם אז הוא לא תיקן את ההפרות?

אתי בנדלר: עד מתי ממשיכים למשוך את חוט שיקול הדעת?

אופיר אקוניס: את מסיקה מסקנות ממקרה שאנחנו מכירים, אני מניח.

אתי בנדלר: מה שאני מנסה לומר זה דבר אחד – מעצבים עכשיו נורמות חדשות.

אתי בנדלר: ואם מעצבים נורמות חדשות תוך התעלמות מהניסיון שנרכש במשך השנים, אני חושבת שלא עושים את המלאכה עד הסוף.

מנשה סמירה: אני מצטרף לדברים של עורכת-הדין בנדלר, משום שזה מבטא את רוח הדברים גם בוועדות וגם, אני חושב, בהחלטת הממשלה, כי במעבר לרישיונות יש מתן, באים לקראת הגופים המשדרים, נותנים להם מרחב תמרון גדול.

מנשה סמירה: הטענה היתה שכנגד זה אנחנו נחדד את עניין הסנקציה.

מנשה סמירה: אני מזכיר לעצמנו שבעל רישיון שלא יעמוד בתנאים ויפר, הוא יפגע בכל החבורה שמשדרת, גם באחרים, ולכן לא ניתן לאפשר את הדבר הזה.

אופיר אקוניס: למישהו יש השגה על הסעיף המתוקן של היועצת המשפטית?

אופיר אקוניס: הרשות השנייה תמכה.

אופיר אקוניס: משרד המשפטים?

אופיר אקוניס: משרד האוצר?

אופיר אקוניס: הזכיינים?

אופיר אקוניס: חברי הכנסת?

אופיר אקוניס: אם אין לאף אחד התנגדות, ואני חושב שלמדנו בשנים האחרונות מן הניסיון כמה דברים, אולי פשוט כדאי לנסח את זה בצורה יותר ברורה, כדי שלא יקרו מקרים שאנחנו מכירים מהמציאות לאחרונה.

נחמן שי: את אומרת: שנה אחת, ואין יותר.

אתי בנדלר: באיזו נקודה צריך לשים את הגבול.

דנה נויפלד: זה עד שנה.

אתי בנדלר: תיקון הנוסח שאני מציעה- - -

נחמן שי: אם נוכל, נפיל אותם גם קודם, ואם לא נוכל, רק אחרי שנה.

נחמן שי: ..

דנה נויפלד: אני מביעה מחאתי להערה הזאת.

אופיר אקוניס: אני לא חושב שמישהו פה, גם קודמינו, לא ניסו להפיל אף אחד, לא ניסו לעשות שום נזק, חוץ מאשר הם ניסו לשים את הדברים בפרופורציות הנכונות ולפעול לפי החוק.

אופיר אקוניס: אני מדבר על קודמינו, שמצויים עכשיו ברשות המבצעת.

אופיר אקוניס: ולכן התיקון מתוקן, חבר הכנסת שי.

אופיר אקוניס: רבותי, אם אין הערות על הסעיף הזה, אני מבקש מהיועצת המשפטית לקרוא אותו בנוסחו המתוקן, ואז נצביע.

אתי בנדלר: "מצאה המועצה כי בעל רישיון לשידורי טלוויזיה לא תיקן הפרה כאמור – ההפניה תתוקן כמובן בהתאם לתיקון של סעיף 34(ה) – עד תום התקופה שהורתה לו לפי אותו סעיף, יפקע רישיונו לאלתר, והודעה על כך תפרסם המועצה ברשומות.

אתי בנדלר: "

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: מי בעד?

אופיר אקוניס: מי נגד?

אופיר אקוניס: הצבעה בעד – פה אחד פסקה (ג) אושרה בפוף לתיקון של היועצת המשפטית.

אופיר אקוניס: אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הסעיף אושר עם התיקון.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים לסעיף הבא.

אופיר אקוניס: בבקשה, מר מסינג.

אסי מסינג: "(17) אחרי סעיף 37ג יבוא: 'סימן א' 3: מכרז לשימוש באפיק ובנכסים לא מוחשיים של הרשות.

אסי מסינג: " שימוש באפיק ובנכסים לא מוחשיים של הרשות "37ד (א) בסעיף זה, "אפיק" – אפיק שבו שידרו בעל רישיון כללי לשידורי כבלים ובעל רישיון לשידורי לוויין, כהגדרתם בסעיפים 6א ו-6מג לחוק התקשורת, את שידוריו של בעל רישיון לשידורי טלוויזיה, ושמיקומו נקבע לפי הוראות סעיף 6כא1(א)(2) לחוק התקשורת.

אסי מסינג: (ב) לא הוארך רישיון לשידורי טלוויזיה, פקע או בוטל, או לא הגיש בעל רישיון כאמור בקשה להארכת תוקפו של רישיונו עד למועד האמור בסעיף 35א(ב), תפרסם הרשות הודעה לציבור, בדרך שתקבע בכללים, על כוונתה להתיר לבעל רישיון לשידורי טלוויזיה, בהתאם להוראות סעיף זה, לעשות שימוש באפיק שבו שודרו שידורי בעל הרישיון שרישיונו לא הוארך, פקע או בוטל או שלא הוגשה בקשה להארכת תוקפו (בסימן זה – בעל הרישיון הקודם) וכן לעשות שימוש בנכסים לא מוחשיים של הרשות שבעל הרישיון הקודם, עשה בו שימוש, ויחולו לעניין זה הוראות אלה: (1) ביקשו שני בעלי רישיונות לשידורי טלוויזיה או יותר לעשות שימוש באפיק ובנכסים הלא מוחשיים (בסעיף זה – שימוש באפיק ובנכסים), עד למועד שהורתה הרשות, תפרסם הרשות מכרז לגביהם בין בעלי הרישיונות האמורים; הוראות סעיף 40 יחולו לעניין מכרז כאמור, בשינויים המחויבים, ורשאית המועצה לקבוע כללים לעניין הליכי המכרז לפי פסקה זו, לרבות לעניין דרכי הגשתן של ההצעות והטיפול בהן; (2) ביקש בעל רישיון לשידורי טלוויזיה, אחד בלבד, לעשות שימוש באפיק ובנכסים, עד למועד שהורתה הרשות, תקבע המועצה, באישור השר ושר האוצר, סכום חד-פעמי שישלם בעל הרישיון בעד השימוש כאמור; (3) לא הוגשה בקשה לפי סעיף קטן זה לעשות שימוש באפיק ובנכסים, עד למועד שהורתה הרשות, ולאחר המועד האמור ביקש בעל רישיון לשידורי טלוויזיה לעשות שימוש כאמור, תפרסם הרשות הודעה לציבור, בדרך שנקבעה כאמור ברישה, על כוונתה להתיר לבעל הרישיון שביקש זאת, לעשות שימוש באפיק ובנכסים, אלא אם כן יפנה לרשות בעל רישיון לשידורי טלוויזיה נוסף, בתוך תקופה שתורה, בבקשה לעשות שימוש כאמור; פנה בעל רישיון נוסף כאמור, יחולו הוראות פסקה (1); לא פנה בעל רישיון נוסף כאמור יחולו הוראות פסקה (2).

אסי מסינג: (ג) זכה בעל רישיון לשידורי טלוויזיה במכרז לשימוש באפיק ובנכסים לפי סעיף קטן (ב)(1) או שילם סכום חד-פעמי לצורך שימוש כאמור לפי סעיף קטן (ב)(2), יקבעו המועצה והמועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, כמשמעותה בחוק התקשורת, מכוח סמכותם לפי סעיף 6כא1(א)(2) לחוק האמור, את מיקומו של האפיק, בהתאם לכך.

אסי מסינג: "

אופיר אקוניס: תודה.

אסי מסינג: הסעיף הזה עניינו אופן הקצאת השימוש באפיק ובנכסים לא מוחשיים של הרשות.

אסי מסינג: לעניין נכסים לא מוחשיים, בין היתר, כפי שמוסבר בדברי ההסבר, ניתן לחשוב, למשל, על סימן המסחר שיירשם לאותו ערוץ.

אסי מסינג: מה שמוצע כאן, שפוקע או מבוטל הרישיון – בהמשך גם נראה הצעה לגבי בעלי הזיכיונות הקיימים בדומה – לעשות מעין הליך מכרזי, שבמסגרתו יפורסם קול קורא, שבאמצעותו אפשר יהיה לדעת אם יש מספר מעוניינים לשדר באותו אפיק ולהשתמש באותו סימן מסחר.

אסי מסינג: אם יש שניים או יותר, יתבצע המכרז; אם יש רק אחד, ייקבע המחיר על סמך תמחור שתעשה המועצה, באישור שר התקשורת ושר האוצר; במקרה שלא הוגשה בקשה בכלל, הרשות מפרסמת עוד פעם מודעה לציבור על כוונתה להתיר לבעל הרישיון שביקש זאת לעשות שימוש באפיק, ויחולו הסעיפים לפי העניין, לפי ההודעות שיתקבלו.

אסי מסינג: ההוראות המשלימות, נתייחס אליהן בהמשך, כשניגע בחוק התקשורת, בהקשר של אופן הקצאת השימוש באפיקים.

אסי מסינג: זה סעיף 6כא לחוק התקשורת.

נחמן שי: מה אנחנו רוצים לעשות פה, לקחת את ערוץ 22, שבו משדרים, ולהעמיד אותו למכרז ברגע שנגמר הזיכיון וכל אחד יוכל להתמודד עליו?

אסי מסינג: הסעיף הזה לא מתייחס ל-22, הוא מתייחס בכלל לשידורים של בעל רישיון, אם בעלי הזיכיון ישדרו.

אסי מסינג: אנחנו לא מדברים כרגע על הוראות המעבר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי צודק.

אופיר אקוניס: ברור כשמש שמדובר על הערוץ השני.

דנה נויפלד: זה לא הסעיף הזה.

אופיר אקוניס: ברור.

אופיר אקוניס: הוא ממקד את שאלתו של חבר הכנסת שי.

אסי מסינג: לגבי סעיף 22 יהיה מנגנון מוצע דומה בהוראות המעבר, נדון בו בהמשך.

אופיר אקוניס: זה חל עליהם, בוודאי.

דנה נויפלד: ההוראה הזאת היא הוראת קבע שמתייחסת למצב שבו יש בעלי רישיון מעתה ועד עולם, זאת אומרת, בכל פעם שבעל רישיון אחד יוחלף בידי בעל רישיון אחר, לדוגמה, לפי הסעיף הקודם שבעל רישיון לא קיים מחויבותו ופקע הרישיון, זאת ההוראה שתחול לעניין הכניסה לאותו אפיק.

דנה נויפלד: לעניין ערוץ 2 ולעניין הזכייניות שמשדרות היום, ההוראות האלה בינתיים לא חלות.

דנה נויפלד: יש הוראות מעבר ספציפיות, שבדומה להוראות האלה יוצא הליך של מכרז לבחירה, וביניהם ייבחרו, ככל שתהיה יותר מזכיינית אחת שתרצה את אפיק, לצורך העניין, 22.

דנה נויפלד: ההוראות האלה יגיעו אחר כך.

דנה נויפלד: זו הוראה שממשיכה לחול, ותחול מעתה ועד עולם במקרה שבו אין מעבר בין בעל רישיון א' לבעל רישיון ב'.

נחמן שי: כשבעל רישיון יאבד את רישיונו, או רישיונו יפקע, התדר או האפיק שבו הוא שידר יעמוד- - -

דנה נויפלד: לבחירה מחודשת.

נחמן שי: את אומרת שאת רוצה לדבר על המשאבים הקיימים במקום אחר?

דנה נויפלד: זה לא המקום.

אתי בנדלר: יש סעיף בהוראות מעבר.

נחמן שי: השאלה שלך במקומה.

נחמן שי: איפה הסעיף?

אתי בנדלר: יש פרק של הוראות מעבר.

נחמן שי: זה בתנאי שהוא נעלם בעל הרישיון, ואז הבעיה לא קיימת, אבל אם הוא נשאר- - -

דנה נויפלד: בעמוד 472, סעיף 71ג' המוצע – הוראות המעבר.

נחמן שי: אם הוא נעלם, יש לזה היגיון, אבל אם הוא נשאר לשדר, הוא רכש פה רכוש.

מנשה סמירה: לשאלת חבר הכנסת שי וההתייחסות של עורכת-הדין נויפלד – הבהרה.

מנשה סמירה: פה מדובר על הסדר עקרוני לגבי שיטת ההקצאה של האפיק והנכסים, אבל עדיין חסר לנו פה דבר מסוים – לא הסדרנו את המצב הראשיתי.

מנשה סמירה: מה הכוונה כאן?

מנשה סמירה: נתעלם רגע מבעיית 22 ו-10, כי היא מטופלת בהסדר המעבר – נניח שיש שלושה בעלי רישיון חדשים, במצב החדש, ב-2012, ונניח שהמוסדות הרלוונטיים יחליטו על האפיקים – אני ממציא עכשיו מספרים – 103, 108 ו-200.

מנשה סמירה: בין הגופים המבקשים מישהו חושב שה-200 הוא להיט טוב יותר מהשניים האחרים, ולכן גם בזה צריך לטפל, זאת אומרת, מי יקבל את ה-200, מי יקבל את ה-103.

מנשה סמירה: אני מדבר על חדשים עכשיו, נעזוב לרגע את הקיימים.

נחמן שי: תעשו הגרלה.

מנשה סמירה: ולכן ההסדרה הזאת חשובה גם למצב הראשיתי.

דורון אבני: ההקצאה הראשונית לא מוסדרת כאן, כי בעצם, נקודת המוצא היא שלא הוארך רישיון, פקע או בוטל, או לא הגיש בעל רישיון בשל הארכת תוקפו.

דורון אבני: מה קורה כשאף אחד מהמקרים האלה לא מתקיים, אלא אנחנו מבצעים הקצאה ראשונית, לא פקע הרישיון של אף אחד, לא ביטל אף אחד.

דורון אבני: יש לנו עכשיו שלושה אפיקים חדשים--

נחמן שי: אתה מדבר על קו ההתחלה ב-2015, כשיש לך X בעלי רישיון, מי יקבל את התדר.

דורון אבני: --ששלושתם רוצים את 200.

דורון אבני: לאותו מודל פה צריך להכניס בצורה כלשהי את ההקצאה הראשונית.

נחמן שי: איך תחליט?

דורון אבני: אותו מודל שיש פה.

דורון אבני: אם שלושתם רוצים – עושים מכרז, אם רק אחד רוצה- - -

נחמן שי: תעשה מכרז על האפיק?

דורון אבני: אם רק אחד רוצה- - -

נחמן שי: תעשה הגרלה עם כובע.

דנה נויפלד: יש לזה ערך כלכלי.

דורון אבני: יש ערך לאפיק הזה.

מנשה סמירה: זה לא סתם.

מנשה סמירה: אל"ף, יש לזה ערך, בי"ת, הכסף בהמשך החוק מוצא, הוא הולך ליצירה, הוא לא הולך- - -

אופיר אקוניס: מה השיטה שאתה מציעה, חבר הכנסת שי?

אופיר אקוניס: מה הצעתך?

נחמן שי: קודם כול, אלה שמשדרים כיום – אנחנו נגיע לזה – צריך לחשוב, הם בכל זאת השקיעו מה שהשקיעו בבניית מותג, אי אפשר לבטל אותו ביום אחד.

אופיר אקוניס: צודק.

אופיר אקוניס: נכון.

נחמן שי: לגבי העתיד, אם זו הפכה להיות מכונה להכנסות, שיעשו מכרז, אבל אם לא, הייתי פשוט עושה הגרלה, סליחה שאני אומר.

נחמן שי: יש X בעלים, יש Y תדרים, תוציאו פתקים, ונגמר הסיפור.

דנה נויפלד: זה נכס.

נחמן שי: יעשו מכרז עכשיו מי מקבל את 200 ומי מקבל את 103?

מנשה סמירה: זה שווה.

כרמל שאמה-הכהן: אם יש לזה שווי, למה שהציבור לא ייהנה מזה?

נחמן שי: זה סתם יעלה עוד כסף.

דנה נויפלד: יש משמעות למספר הזה, ויש ערך כללי למספר שמוצע- - -

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי- - -

נחמן שי: לאן הולך הכסף?

אופיר אקוניס: ליצירה, הוא אמר.

אופיר אקוניס: הבעיה היא לא פה, הבעיה היא במקום אחר, ואנחנו נגיע אליה.

אופיר אקוניס: אני מציע שננסה לפתור אותה בנפרד.

אופיר אקוניס: זו בעיה כמעט לאומית, ואני באמת מתכוון לזה.

אופיר אקוניס: אגב, שלוש זכייניות מתגו את ערוץ 2, גם טלעד מתגה את ערוץ 2, ועשתה טלוויזיה לא פחות טובה, היא התפוגגה במכרז קודם, כרגע רשת וגם חברת החדשות, שהפכה היום למהדורת החדשות הנצפית ביותר במדינה, ואין על זה ויכוח.

אופיר אקוניס: יש פה ויכוח מה יקרה בעוד מספר חודשים, מספר חודשים רב, על אותו אפיק שהמדינה אומרת שהוא שייך לה, והזכייניות אומרות: מתגנו את המספר הזה, לפני זה אני לא זוכר אפילו מה היה שם.

דורון אבני: אדוני, לפחות מהבחינה המשפטית הצרופה אין שום ויכוח.

דורון אבני: לפי הוראות הזיכיון שהן חתומות עליו, כשהן מסיימות לשדר, ואם הוועדה תרצה, נוכל להמציא לכם את המסמכים החתומים.

דורון אבני: כשהם מסיימים את תקופת זיכיונם המותג, הלוגו, האפיק, חוזרים למדינה.

דורון אבני: שני המותגים, גם 2 וגם 10 הם סימן רשום של הרשות השנייה ורשם סימני המסחר.

אופיר אקוניס: את זה אנחנו יודעים.

אופיר אקוניס: בואו נגיע לזה.

יוחנן פלסנר: אנחנו לא ממצים את הדיון בסוגיה הזאת עכשיו?

אופיר אקוניס: זה לא הדיון הזה.

קריאה: זה גם.

אופיר אקוניס: זה גם דיון קצת יותר פילוסופי, אבל לא לגבי העניין של ערוץ 2.

אופיר אקוניס: בבקשה, יורם מוקדי.

יורם מוקדי: כבוד היושב-ראש, קודם כול, לגבי המותג ערוץ 2 ועורך 10, ולמי הם שייכים, האם לזכיינים או לרשות השנייה, זה דיון נפרד.

יורם מוקדי: כמו שאומרים: תלכו מכות בלעדי, זה לא העסק שלי.

יורם מוקדי: קודם כול, כל הרפורמה הזאת, כל הזמן אומרים: נהדר, לא צריך יותר מכרזים, איזה כיף, נעבור למשטר של רישיונות.

יורם מוקדי: הקץ למכרזים, והנה יש מכרז.

יורם מוקדי: והחלק היפה הוא מכרז על כסף.

יורם מוקדי: ואני שואל את עצמי בקול רם: האם לא היה צריך, בתום תקופת הזיכיון עכשיו של זכייניות 2, פשוט לעשות מכרז על כסף, והכול היה נהדר.

יורם מוקדי: אבל זו הערה כ-office of the court.

קריאה: וראינו לאן הגענו.

יורם מוקדי: דבר שני.

יורם מוקדי: נורא נחמד שעושים פה מכרז על האפיקים, אבל האפיק הזה לא שייך, לא לרשות השנייה, לא לזכיין.

יורם מוקדי: האפיקים האלה שייכים לחברת הוט ולחברת יס ולכל זכיין בעל רישיון אחר שיהיה מטורף מספיק להיכנס לשוק הזה שלנו.

יורם מוקדי: האפיק הוא שלי.

יורם מוקדי: ומה שעושים פה, לוקחים את האפיק שלי, זה יכול להיות 22, זה יכול להיות 10, זה יכול להיות 200.

יורם מוקדי: אני כופר בזכותו של מישהו לקחת לי אפיקים.

דנה נויפלד: אתה כופר גם בסמכות מועצת הכבלים?

יורם מוקדי: כן.

יורם מוקדי: יש דבר שקוראים לו "זכויות יסוד ודיני קניין".

יורם מוקדי: מפקיעים לי משהו, לא מפצים אותי, שזה חידשו בהלכות הקניין בכלל, ועכשיו לא רק שמפקיעים, אלא מעמידים את זה למכירה.

יורם מוקדי: אתה נכנס אלי הביתה, שודד אותי, וכבר במרפסת של הבית שלי מוכר את השלל שלך, ליד הדלת.

יורם מוקדי: וזה בדיוק המעשה שעושים פה.

יורם מוקדי: האפיק הזה הוא שלי.

יורם מוקדי: מישהו פעם הורה לי להעביר את ערוץ 2 – וערוץ 22, אגב, הוא פעם לא היה ב-22, הוא היה באפיק 2 – לאפיק 22.

יורם מוקדי: בעקבות זה שהוא הורה לי, הוא אומר: זה נכס, זה כלכלי, זה נהדר, גם לערוצים אחרים, ועכשיו הוא מוכר את זה.

יורם מוקדי: ואני אומר: סליחה, אתה מוכר את זה, זה שלי.

יורם מוקדי: הכסף הזה מגיע לי.

יורם מוקדי: תודה רבה.

נעה גבע: גם אנחנו באותה גישה.

נעה גבע: הערוצים האלה הם אפיקים שהם קניינה של יס.

נעה גבע: אפשר לתת זכות שימוש בהם, בערוצים מסוימים המועצה רשאית להורות - זה נקבע בבג"ץ, שאפשר להורות על זכות שימוש בהם - אבל להפקיע את הקניין באופן טוטלי כזה, לקחת כסף על השימוש בזה, להעביר את הכסף הזה למדינה, זו כבר הפקעה ללא פיצוי, זה כבר משהו אחר לגמרי ממה שנקבע.

נעה גבע: זה דומה יותר לכך שהמדינה תבוא ותאמר, שמספרי 1-800 מספרים נורא יפים, בואו נעשה עליהם מכרז.

נעה גבע: המספרים של בזק, נניח, או של הוט, או של הסלולריות, חלילה, נעשה להם מכרזים, המדינה תיקח כסף על מספר למשל 777, נמסחר אותם.

נעה גבע: אלה דברים שלא נעשים.

נעה גבע: החברות ממסחרות את הדברים האלה.

נעה גבע: אלה דברים ברורים מאליהם.

נעה גבע: למה כאן הולכים בצעד כל כך דרסטי, לוקחים את הקניין הזה בהפקעה ללא פיצוי?

נעה גבע: זה הרבה מעבר לזכות השימוש שניתנה עד היום.

דנה נויפלד: זו לא הפקעה.

אופיר אקוניס: זו גם סוגיה משפטית וגם רעיונית.

אופיר אקוניס: אני לא בטוח שמפקיעים ביום אחד את הדבר הזה, זה רק במצב מיוחד, שאני לא רואה אותו מתקיים.

תמיר לזרוב: אנחנו מדברים על שני גופים שפועלים בהתאם לרישיון, לרישיון הזה יש כללים, והכללים האלה מוסדרים בחוק, מוסדרים בהתאם לכללי המועצה.

דנה נויפלד: מועצת הכבלים.

תמיר לזרוב: כבר כיום יש סמכות מפורשת למועצת הכבלים להורות בדבר מספרי אפיקים, יש גם סמכות שהיא סמכות כללית של המועצה להורות בדבר מספרי האפיקים.

תמיר לזרוב: הסמכות הזאת הוכרה בפסיקת בית המשפט העליון.

אופיר אקוניס: מי קובע את הערוצים?

אופיר אקוניס: אתם קובעים לעצמכם את הערוצים?

אופיר אקוניס: מי קבע שערוץ 7 בהוט יהיה בידור ישראלי ומי קבע שערוצי הסרטים יהיו בין 11 ל-18, או ביס דברים אחרים, שיש יס1, יס 2, יס 3 וכדומה.

אופיר אקוניס: מי קבוע את זה?

יורם מוקדי: מי שקובע הם חברת הוט או חברת יס.

אופיר אקוניס: היא מאושרת על ידי מועצת הכבלים והלוויין?

יורם מוקדי: לא.

אופיר אקוניס: האישור שלהם בלעדיה?

יורם מוקדי: לא.

יורם מוקדי: קודם כול אני קובע את האפיקים שלי, תודה לאל.

יורם מוקדי: מועצת הכבלים והלוויין, היסטורית, התערבה.

יורם מוקדי: פעם זה היה יפה, בתקופה שלא ידעו מה לעושת עם ערוץ 1 וערוץ 2, זה אותו הסדר של 11 ו-22, ואחרי זה בהוראות ברישיון, גם של הוט וגם של יס, שהורו להעביר ערוצים שהמועצה אז חפצה ביקרם, ערוץ 9 וערוץ 24.

יורם מוקדי: אז אם יש לי רישיון היום, שמישהו הורה לי להעביר את ערוץ 9 ואת ערוץ 24, זה מאוד נחמד.

יורם מוקדי: כשנגיע לסעיף הזה, שכולם אומרים: מה הבעיה, אנחנו נורה.

יורם מוקדי: הם יורו באיזה אפיק זה יועבר אצלי, כלומר, לוקחים לי עוד ערוצים.

יורם מוקדי: לא מספיק שהם לקחו לי את 21 ואת 22 ואת 23 ואת 9 ואת 24 ואת 10, עכשיו ייקחו לי עוד.

יורם מוקדי: אני כופר בזכות לקחת לי משהו ולמכור אותו, אז תיתן אותו בחינם.

דנה נויפלד: אנחנו לא מוכרים.

יורם מוקדי: אתם מוכרים אותו.

יורם מוקדי: אתם כותבים פה שתעשו מכרז על- - -

דנה נויפלד: על הזכות לשימוש באפיק הזה.

דנה נויפלד: בואו נלך לסוף, מה אדוני מציע, שיבואו כמה בעלי רישיון, ומה?

יורם מוקדי: הכסף הזה יחזור אלי, כי הפקעתם ממני.

דנה נויפלד: איזה כסף?

דנה נויפלד: מה הפקענו?

יורם מוקדי: אתם גובים על זה כסף, הוא שלכם.

יורם מוקדי: המותג הזה שייך למישהו.

יורם מוקדי: נגיד, הערוץ הישראלי החדש שהחזיר את רישיונו לבוראו, ואז נגיד, מי שרוצה להשתמש במותג החדש הזה שקוראים לו "הערוץ הישראלי החדש", ונגיד שהוא שייך לרשות השנייה, בסדר.

יורם מוקדי: האפיק, אתם לוקחים עליו כסף, מה קרה?

יורם מוקדי: האפיק הוא שלכם, של המדינה?

יורם מוקדי: הוריתם לי להעביר את הערוץ הזה- - -

דנה נויפלד: קודם כול, ההקצאה הזאת נעשית בכוח רישוי, והחובות שמוטלות על הוט ויס לעניין הזה הן מכוח רישיונו.

דנה נויפלד: ערוץ 9 וערוץ 24 לא בהתנדבות ניתן, אלא מכוח הוראות הרישוי.

דנה נויפלד: זה מנגנון שקיים היום.

יורם מוקדי: נכון, הם לא שילמו על זה.

יורם מוקדי: אל תמכרו את זה הלאה.

אופיר אקוניס: מה הצעתך האופרטיבית?

נחמן שי: הצעתי, להחזיר את שולה.

נחמן שי: מכיוון ששולה אלוני התקשרה אלי, היא אמרה: בואו נקבע ש-22 זה 2, 11 זה 1, ונגמור את הסיפור, והכול נגמר.

נחמן שי: אבל לוויין לא היה אז, וכבלים היה מיניאטורה, אז אפשר היה לעשות עסקות מלוכלכות כאלה, אבל היום אי אפשר, ויש היגיון רב, לפי דעתי, במה שנאמר פה.

מנשה סמירה: זכיין שמקבל נכס והוא לא הופעל, יש הוראות ברישיון, יש מועצה ציבורית, מועצת הכבלים והלוויין- - -

יורם מוקדי: אל תיקח על זה כסף.

מנשה סמירה: מי לוקח את הכסף, הזכיין, רשת או קשת?

מנשה סמירה: המדינה מעבירה אותו מאחד לשני.

מנשה סמירה: המדינה החליטה שברודק

מנשה סמירה: אסטרים יעלו על הכבלים ועל הלוויין, וזה חייב לעבור.

מנשה סמירה: זה מופיע בכללים, מופיע בתנאים, עכשיו צריך להסדיר את העניין.

דנה נויפלד: בכל הכבוד, תיקון קטן, אנחנו לא משלמים שום דבר למדינה.

דנה נויפלד: לכסף הזה יש מנגנון שנגיע אליו, הוא מופיע בעמוד 469, והכסף הזה הולך לטובת היצירה הישראלית, זה לא הולך לכיסו של אף אחד, לא לכיסי הזכייניות ולא לתקציב המדינה.

דנה נויפלד: זה מוקצה חזרה ליצירה.

אופיר אקוניס: זה מס ייעודי.

אסי מסינג: זה לא מס, זה שימוש בנכס.

אופיר אקוניס: שום דבר זה לא מס, זה רק הולך למקומות אחרים.

אופיר אקוניס: אני אוהב את הגישה של האוצר.

אופיר אקוניס: הכול זה משהו אחר, שום דבר זה לא מס.

אסי מסינג: זה ממש לא מס.

אופיר אקוניס: גם מס הכנסה זה לא מס.

אופיר אקוניס: תפסיקו עם "זה לא מס וזה לא מס".

אופיר אקוניס: הכול מסים בסוף.

נחמן שי: הכול מסים, והכול נופל על אותו גב.

אופיר אקוניס: לא נכון.

אופיר אקוניס: לא תמיד.

נחמן שי: ברשותך, אדוני, נניח שיש עשרה בעלי רישיון – זה חלום, אבל נניח – איפה אתם רוצים שהם ישדרו?

נחמן שי: באילו מספרים?

נחמן שי: יש לכם 1 עד 1,000.

נחמן שי: האם ב-941 או ב-1 עד 10? איפה?

נחמן שי: הלוא אנחנו יודעים שהמספרים קובעים, ואנשים אוהבים לתקתק כמה שפחות, וככל שזה קודם יותר, זה מגיע ראשון לבחינה.

נחמן שי: יש תורות שלמות שנכתבו על זה.

נחמן שי: איפה תשימו אותם?

נחמן שי: אפשר לשאול אותך שאלה פרקטית.

יורם מוקדי: האם ברור לכולם שהערוצים האטרקטיביים שלי היום, ערוץ 3 הוא מותג כערוץ 3, ערוץ הבידור הישראלי, ערוץ ביפ, ערוצים אחרים, שאני כרגע מתגתי אותם ושמתי אותם במקום מאוד מסוים--

נחמן שי: ערוץ 8.

יורם מוקדי: ערוץ 8, שזה שמו.

יורם מוקדי: --ברור לגמרי שאני לא אשים אותם באזורים האלה.

יורם מוקדי: יכול להיות שהאזור הנהדר בשבילנו זה 40, זה 50, או 100 עגול, או 200 עגול, כדי שכולם יהיו מרוכזים יחד.

נחמן שי: אולי יש לך אינטרס בכלל לדחוק אותם למספרים הזניחים, ששם לא יגיעו אליהם אף פעם.

מנשה סמירה: חבר הכנסת שי, אולי שלא יעלו, ונשאיר אותם רק בחבילה הדיגיטלית.

מנשה סמירה: מה אתה אומר?

דורון אבני: אני לא חושב שמר מוקדי חולק על זכותם של מועצת הכבלים והלוויין להקצות אפיקים מסוימים בשידוריו לגורמים מסוימים.

דורון אבני: המחלוקת כאן, כפי שהציג אותה מר מוקדי , זה לעניין זכות המדינה לגבות כסף.

דורון אבני: שאלתו של אדוני לעניין עצם ההקצאה, אני לא חושב שמר מוקדי חולק על כך שעל פי הוראות רישיונו בחוק התקשורת ניתן לתת לו הנחיות בעניין.

יורם מוקדי: כשנגיע לסעיף הזה, שמדבר על הקצאת האפיקים, יהיה כתוב במפורש שזה צריך להיות משהו סביר, שלא תבואו מחר בבוקר, כי הרי אתם חפצים ביקרם של- - -

נחמן שי: יש בעיה כפולה, גם התשלום וגם המיקום.

יורם מוקדי: לא.

דורון אבני: הנושא של המיקום כבר הוכרע על ידי בג"ץ.

אופיר אקוניס: דורן אבני, צודק מאה אחוז.

קריאה: איפה יהיה המיקום?

אופיר אקוניס: לגבי המיקום הציעו, אנחנו לא- - -

נחמן שי: משאירים את זה למועצת הכבלים והלוויין?

מנשה סמירה: זו הסמכות.

נחמן שי: על זה אתה חולק, יורם מוקדי?

יורם מוקדי: ודאי שאני חולק, כי הרי צריך להיות כתוב שם שזה יהיה באופן סביר, לא לפגוע בנכסים שלי.

יורם מוקדי: אני כופר בסמכות המועצה לבוא ולעשות מה שהיא רוצה, מתי שהיא רוצה, מה לעשות.

אופיר אקוניס: טלי גורן, בבקשה.

טלי גורן: לא מדובר כאן בדיון תיאורטי.

טלי גורן: בסופו של דבר אנחנו משדרים ומשקיעים 16 שנה, בסופו של דבר אנחנו ממשיכים לעשות את זה גם היום, וכל הסעיף הזה אומר לנו היום: חברים, תפסיקו.

טלי גורן: אין טעם.

טלי גורן: אין טעם לא שאנחנו נשקיע, לא שרשת ישקיעו, לא במותג, לא ביצירה, לא בנכס הזה שנקרא "ערוץ 2".

טלי גורן: כל הדיון כאן בעצם הוא דיון כלכלי.

טלי גורן: מדברים מה הנכס הזה שווה.

טלי גורן: הנכס הזה שווה מה שאנחנו משקיעים בו במשך 16 שנה.

טלי גורן: ופתאום אתם אומרים, בלי להתייחס בכלל למשמעות המותגית של זה, כי הרי ברור לגמרי שהערך של 22 לא דומה לערך של 941, והערך של המותג הזה, שכל מי שיושב כאן סביב השולחן משקיע בו, לא דומה למוצר שבו אתם לא מתייחסים ולא נותנים את הערך האמיתי, לא מבחינה כלכלית ולא מבחינה ערכית של המותג הזה.

טלי גורן: אי אפשר לבודד ולשחק, ועכשיו לגלגל עיניים ולהגיד: טוב, יש כאן אפיק, האפיק הזה לא קשור למותג.

טלי גורן: יש כאן מותג, הישויות האלה יכולות להתמודד בחלל האוויר כאילו אין לזה שום ערך, אין שום קשר בין כמות ההשקעה שלנו, שזה בעניין האפיק.

טלי גורן: בעניין חברת החדשות אני גם חייבת להגיד מלה.

אופיר אקוניס: עוד לא הגענו.

טלי גורן: אני רוצה להגיד, כי הכול קשור לכול.

טלי גורן: הסעיף הזה אומר: חברים, אין לכם אופק, תניחו לזה.

טלי גורן: תפסיקו להשקיע היום, כי מה זה משנה, בעוד שנתיים גם כך עוד פעם תיכנסו לאיזה bid, וצודק יורם מוקדי שאומר: הרגע דיברתם על זה שאתם רוצים לעבור לעולם של רישיונות, והרי לכם עוד מכרז.

טלי גורן: איפה שאפשר לקחת מכם כסף – ניקח.

טלי גורן: וכולם מדברים על הערך הכלכלי של אותו מותג שאנחנו משקיעים בו, מבלי להתייחס להשקעה שלנו.

טלי גורן: בואו נבדוק בנוסחה כלכלית פשוטה, בואו נראה בתרחישים כלכליים מה הערך של הדבר הזה.

טלי גורן: אי אפשר לבודד את זה, אנחנו לא חיים ב"לימבו", אנחנו חיים במציאות שבה אנחנו צריכים להשקיע ערב-ערב, יום-יום, במותג הזה.

טלי גורן: תחליטו, אם אתם מודיעים לנו היום שאין ערך לדבר הזה, שיש מין ישות כזאת שאומרת:

טלי גורן: עוד שנתיים הדבר הזה לא רלוונטי לכם, אנחנו צריכים לדעת את זה היום ולהפסיק להשקיע.

טלי גורן: נקודה.

אופיר אקוניס: תודה.

אסי מסינג: ראשית, אנחנו קצת מקדימים את הדיון לגבי הוראות המעבר, אבל לגבי ההוראה המוצעת כאן, המכרוז או פרסום ההודעה לציבור נעשה רק במקרה שבו לא מוארך הרישיון לשידורי טלוויזיה, ולא בכל מצב.

אסי מסינג: ולכן אפשר להשקיע, הכול בסדר, ואין בעיה.

יוחנן פלסנר: מה זאת אומרת, למקרה שהוא לא מוארך?

אופיר אקוניס: יש בדיקה במשך ארבע שנים.

אתי בנדלר: נשלל הרישיון.

יוחנן פלסנר: יש כאן מצב של זיכיונות, לא של הארכה.

אופיר אקוניס: פעם בארבע שנים תהיה בדיקה.

אופיר אקוניס: לא היית פה בהתחלה, אולי גם לא בסוף הישיבה הקודמת.

אסי מסינג: לגבי המעבר מזיכיונות לרישיונות, אין ספק שבעצם המעבר עצמו יש איזה- - -

אופיר אקוניס: תקשיבו להסבר, כי זאת התשובה למה שאתם אומרים.

אבי צבי: לא, זו לא תשובה.

אופיר אקוניס: לגבי חברת החדשות, מה שטלי גורן העלתה, זה בסעיף הבא.

אופיר אקוניס: לגבי עניין הערוץ השני, זה בהמשך.

טלי גורן: הכול קשור לכול.

אבי צבי: מה קורה במעבר בין הזיכיון לרישיון?

אסי מסינג: בעניין הזה אנחנו לא דנים כעת, אבל אני כבר אקדים ואומר, שאין ספק שבעצם המעבר מזיכיונות לרישיונות וקיבוע המקום שבו בעל הזיכיון יחליט לשדר יש משום הטבה.

אופיר אקוניס: אני לא שומע.

אופיר אקוניס: תתחיל עוד פעם.

אסי מסינג: אני אקדים ואומר כבר עתה, לגבי ההוראות שנדון בהן בהמשך, שבעצם המעבר מזיכיונות לרישיונות, כפי שנטען, הן בוועדת מרדכי והן פה בוועדה, יש משום הטבה.

אסי מסינג: על מנת שההטבה הזאת תתומחר בין בעלי הרישיונות הפוטנציאליים באותו מועד – ככל שלא יהיו, העניין פחות רלוונטי – יתבצע מכרוז, ולא יינתן יתרון למי שהמשיך לשדר באותו בעל זיכיון מבלי שהוא שילם על כך דבר.

דנה נויפלד: פה יש לנו מעבר לעולם חדש.

דנה נויפלד: לעולם החדש הזה יש, בהצעת החוק, הרבה מאוד סוכריות, כך אפשר לכנות אותן, לבעלי הזיכיון הקיימים שעוברים לרישיון.

דנה נויפלד: בואו נשים את זה על השולחן.

דנה נויפלד: אתם מקבלים מבחינה כלכלית ערך מאוד-מאוד משמעותי למעבר מהזיכיון לרישיון.

אבי צבי: הייתי רוצה שתפרטי את הערך.

טלי גורן: אנחנו רוצים לראות את התוכניות הכלכליות.

אופיר אקוניס: יש לכם גם הורדה בשנתיים- - -

אבי צבי: אדוני היושב-ראש, רק שאלה פשוטה.

אבי צבי: הייתי מבקש לכמת את הסוכריות.

אסי מסינג: אם אין ערך כלכלי, אל תגיש בקשה לרישיון.

אסי מסינג: אתה לא פועל לא למטרות רווח, זה ברור.

אסי מסינג: אם אין בכך הטבה, אתה יכול לא להגיש בקשה.

אבי צבי: למה הדיון בחדר פילוסופי?

אבי צבי: אני שואל שאלה פשוטה.

אופיר אקוניס: הוא לא פילוסופי.

אבי צבי: אני מבקש לשאול שאלה פשוטה.

דנה נויפלד: אני מוכנה לענות, אם אדוני ייתן לי.

אבי צבי: בבקשה, גברתי.

דנה נויפלד: ראשית, בעצם המעבר מזיכיון לרישיון, בהנחה שתבחרו לעשות כן.

דנה נויפלד: אם זה לא משתלם כלכלית, אני מניחה שאתם יודעים לתמחר, אתם לא חייבים לעשות את זה.

דנה נויפלד: יש אפשרות לעבור ב-2012, ויש אפשרות ב-2015.

דנה נויפלד: מי שהתחשיבים הכלכליים לא יאפשרו לו את זה, הוא לא יעשה את זה.

דנה נויפלד: אני מנחשת שיהיה מעבר.

דנה נויפלד: ולמה יהיה מעבר?

דנה נויפלד: כי בשיטה של היום זכייניות ערוץ 2 מחויבות בסך מחויבויות הרבה-הרבה-הרבה יותר משמעותי וגבוה לאין ערוך ממה שהם יהיו חייבים לפי התוספת השנייה, שבה יהיו מחויבים בעלי הרישיון.

טלי גורן: גם זה גלגול עיניים.

טלי גורן: על מה את מדברת?

טלי גורן: כשאחרים יבואו עם רישיון, שעשו שליש מאתנו- - -

אופיר אקוניס: סליחה, טלי גורן, תני, בבקשה, לדנה נויפלד לסיים את תשובתה לאבי צבי.

קריאה: בשביל מה לעשות את זה?

אתי בנדלר: אל תעבור.

אופיר אקוניס: אתה לא חייב.

אופיר אקוניס: לא חייבים.

אתי בנדלר: אל תעבור לרישיון.

אבי צבי: מורידים להם את המחויבויות?

טלי גורן: זה לא עובד כך.

אתי בנדלר: זו המשמעות העיקרית של מעבר מזיכיונות לרישיונות, לא לטעות.

אופיר אקוניס: דנה נויפלד, בבקשה.

דנה נויפלד: דבר שני, עוד נגיע לזה, לעניין התמלוגים.

דנה נויפלד: גם בעלי רישיון רוצים הפחתה, והם לא ישלמו תמלוגים.

דנה נויפלד: גם לזה יש ערך כלכלי, למיטב הבנתי.

דנה נויפלד: מעבר לזה, הרישיון ניתן לתקופה בלתי מוגבלת בזמן, ככל שאתם עומדים בהוראות הרישיון.

דנה נויפלד: גם לזה שלא צריך לעמוד בכל X שנים למכרז- - -

טלי גורן: 15 שנים?

דנה נויפלד: --עשר שנים, 15 שנה, 20 שנה, לא משנה, יש לזה גם ערך כלכלי.

דנה נויפלד: כל הדברים האלה, משום מה לא ציינתם.

דנה נויפלד: יש עלות ויש ערך לזכות לעבור מזיכיון לרישיון.

דנה נויפלד: יש לזה ערך.

טלי גורן: פתיחת השוק לתחרות, בואי נשים גם את זה.

טלי גורן: בואי נסת

טלי גורן: כל על הצד השני של המשוואה - פרסום בכבלים ובלוויין, שוק תחרותי ובעלי רישיונות חדשים, שעושים פחות משליש מאתנו ברמת המחויבות.

טלי גורן: אי אפשר להתעלם מזה.

מנשה סמירה: אני מבקש לתת את המספרים.

מנשה סמירה: חבר הכנסת שי, שאלתך מאוד הפתיעה אותי.

מנשה סמירה: ברישיונות הם יהיו מחויבים ב-55-50 מיליוני שקלים בסוגה עלית.

מנשה סמירה: בשנת 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, היקף הסוגה העלית שערוץ 2 נדרש לבצע הוא בסביבות 200 מיליוני שקלים בשנה.

מנשה סמירה: הם יורדים מ-200 ל-50 או ל-100.

מנשה סמירה: נגיד שכל אחד מהם מתפצל לצורך העניין לבעל רישיון- - -

נחמן שי: במקום 200 מיליוני שקלים ישדרו ב-50 מיליון.

מנשה סמירה: מעל 200 מיליון.

מנשה סמירה: ביחד הם צריכים לבצע סדר גודל של 200, אולי אפילו 220 מיליוני שקלים, גם הכול תלוי בהיקף ההכנסות.

מנשה סמירה: אלה סדרי הגודל.

מנשה סמירה: 200 מיליוני שקלים סוגה עלית.

מנשה סמירה: זה רק החובה בתחום הסוגה העלית.

נחמן שי: בכל שנה?

מנשה סמירה: בכל שנה.

נחמן שי: זה חוק רע.

אבי צבי: זה לא חוק, זו הצעה שלהם במכרז, אדוני.

מנשה סמירה: לא.

מנשה סמירה: סליחה, לא עניתי לו על השאלה.

יוחנן פלסנר: החוק פוטר אותם.

אתי בנדלר: הסברנו את זה מספר פעמים בדיונים הראשונים, מה המשמעות של מעבר מזיכיונות לרישיונות.

אתי בנדלר: לזיכיון נבחר מי שמציע את ההצעה הטובה ביותר.

אתי בנדלר: וההצעה הטובה ביותר כוללת בין היתר, ובעיקר, השקעה בתוכן.

אתי בנדלר: כשעוברים לרישיונות יש רף מינימום שבו צריך לעמוד, וזהו זה.

מנשה סמירה: חבר הכנסת שי, אני אסביר לך.

אבי צבי: לא הבנתי את המספר.

אבי צבי: אמרת "במקום 250"?

מנשה סמירה: כן.

טלי גורן: אם כבר, 100, כי זה לכל ערוץ.

אבי צבי: האם המספר הזה מדויק?

מנשה סמירה: אני מדבר על רמת- - -

אבי צבי: אני שואל שאלה פשוטה.

אבי צבי: האם במקום 200 אני אצטרך להשקיע 50?

מנשה סמירה: לא אתה.

מנשה סמירה: תן לי רגע, סליחה.

אבי צבי: כמה ערוץ יצטרך להשקיע?

מנשה סמירה: תתנו לי בבקשה להציג את המספר.

מנשה סמירה: שני הזכיינים, סדר הגודל של המחויבות בסוגה עלית בשנה עומד על כ-200 מיליוני שקלים.

מנשה סמירה: המחויבות החדשה שתהיה ברישיונות--

נחמן שי: לכל בעל רישיון.

מנשה סמירה: --לכל בעל רישיון תעמוד על 50 מיליוני שקלים.

מנשה סמירה: לשאלתך איך אנחנו עושים את המעבר הזה.

מנשה סמירה: הרי לכאורה המחויבות של ה-200- - -

אבי צבי: זה לא מדויק.

מנשה סמירה: תן לי רגע, תסתור אותי אחרי.

מנשה סמירה: אני מדבר על המחויבות.

מנשה סמירה: יכול להיות שבעל רישיון ירצה לעשות הרבה מעבר ל-50 מיליוני שקלים, אבל אני מדבר על המחויבות כרגע.

מנשה סמירה: הדבר השני, במעבר לרישיונות, תפיסת העולם היתה שאם יהיו לפחות שלושה-ארבעה בעלי רישיון, אנחנו נגיע להיקף הסוגה העלית שהם התחייבו אליו במכרז.

מנשה סמירה: זה היה ההיגיון הכלכלי.

יוחנן פלסנר: שהתחייבו עליו בערוץ 1.

מנשה סמירה: סליחה.

מנשה סמירה: דבר שלישי, קבענו, וזה המכרזים הקטנים שמדברים עליהם כאן, שההכנסות שיהיו יועמדו לקרן יצירה.

מנשה סמירה: זאת המלצה שמופיעה בחוק, שתתמוך ותוסיף.

אופיר אקוניס: כך נאמר.

אופיר אקוניס: כתוב אפילו.

יוחנן פלסנר: אילו הכנסות?

יוחנן פלסנר: מאיזה מקור?

אופיר אקוניס: מאותו מכרז.

אופיר אקוניס: האמן לי, המכרז הזה יתקיים כמו אני-לא-יודע-מה.

נחמן שי: זה Peanuts.

דורון אבני: מר שי, ה-Peanuts הזה היה שווה למדינה 170 מיליוני שקלים במכרז האחרון.

אופיר אקוניס: אנחנו מעכבים פה דיון בחוק שלם על מקרי הקיצון.

דורון אבני: רק זכיין אחד, רק מ"קשת".

דורון אבני: זה ה-bid שלה במכרז ערוץ 2.

אופיר אקוניס: לא יהיו האנשים שיתדפקו במאותיהם לבקש רישיונות, ואז הוויכוח גם יהיה מיותר.

אופיר אקוניס: ולכן אתם מעכבים את זה סתם, אבל אנחנו מדלגים.

אופיר אקוניס: נמשיך בהצעה.

נחמן שי: אנחנו מחליפים שוק ודאי של 200 מיליון- - -

יוחנן פלסנר: לא 200, כי יש גם ערוץ 10.

נחמן שי: אני מדבר רק על ערוץ 2.

אתי בנדלר: ודאי, בהנחה שעומדים במחויבויות.

נחמן שי: אנחנו מחליפים שוק ודאי של 200 מיליון שקל בשוק שאנחנו לא יודעים את גודלו כרגע, כשכל בעל רישיון יהיה חייב בו ב-50 מיליוני שקלים.

נחמן שי: אם יהיו ארבעה – עשינו את זה.

נחמן שי: אם יהיו שניים – הפסדנו.

יוחנן פלסנר: לא יהיו ארבעה במקום ערוץ 1.

יוחנן פלסנר: הצפי ש-10, 2 ואולי- - -

אבי צבי: נחמן שי, התשובה היא, לא נכון.

אבי צבי: בוא נדייק במספרים.

אבי צבי: המחויבויות של רשת, ואני מדבר רגע רק על רשת, כי אנחנו לא משווים תפוחים לתפוחים, הם 85 מיליוני שקלים בערך, ועם המעבר לרישיון, זה ירד ל-56 מיליוני שקלים.

אבי צבי: כל הסיפור הוא 30 מיליוני שקלים, ולא 150 מיליוני שקלים.

אבי צבי: עכשיו אתה מניח שיקומו פה מפעילי רישיון עד אין סוף, שכולם יעמדו פה בתור, אבל זה לא יקרה.

דורון אבני: תשווה חצי ערוץ לחצי בעל רישיון, שאין דבר כזה, חצי בעל רישיון.

אבי צבי: מי אמר שיהיו שני מפעילים?

אבי צבי: מי אמר שיהיו שלושה, ארבעה או חמישה?

אבי צבי: כל הנחות היסוד הכלכליות שהנחתם במכרז הזה התבדו.

מנשה סמירה: מי הניח?

מנשה סמירה: אתה הנחת.

מנשה סמירה: אתה הסרת את ההצעה.

אבי צבי: משרד האוצר הגיש את התחזיות שלו, זה מופיע גם בניירות שלך, מנשה סמירה.

מנשה סמירה: יושב-ראש הוועדה, אני מבקש שיירשם לפרוטוקול שבמכרז ערוץ 2 יש ארבע קבוצות, שלוש מתוכן - רשת, קשת וטלעד - במשך 12 שנים שידרו.

מנשה סמירה: הרווח הסתכם בכמיליארד שקל, הם הגישו הצעות מכרזיות כאשר הרשות השנייה שמה רף נמוך, הם שמו רף פי חמישה, במספרים שהם עכשיו צריכים לעמוד בהם, בהם זכו במכרז.

מנשה סמירה: אני רוצה להזכיר שזכו במכרז שתי קבוצות שהן 12 שנים עסקו – נחמן שי מכיר אותם מצוין – והם עמדו (עבדו), והם הרוויחו וידעו את גודלו של השוק.

מנשה סמירה: כשהם באו והציעו הצעות, מי הבין בתעשייה הזאת יותר מהם, מי?

מנשה סמירה: אני, הפקיד הקטן, ודאי שלא.

מנשה סמירה: אתם.

מנשה סמירה: אתם שיחקתם בשוק, אתם הרווחתם, אתם קבעתם, אתם הצעתם 200 מיליוני שקלים סוגה עלית.

מנשה סמירה: אני, כיושב-ראש המועצה, כשראיתי את המספרים, קראתי ליועצים הכלכליים ואמרתי להם: חברים, מה קורה כאן?

מנשה סמירה: אמרו לי: אדוני, הם מבינים יותר מאתנו כמה מרוויחים.

אמיר רוזנברג: כמובן, יש לנו קשר עקיף לסוגיה הזאת של המכרז, כי יש לנו עניין שיוזרם עוד כסף לתעשייה, והובטח גם בחוק, שהכספים האלה מגיעים ליצירה.

אמיר רוזנברג: יש לנו קשר עקיף.

אמיר רוזנברג: אנחנו מודאגים מדבר אחר, מההנמקה, גם ששמענו ממשרד המשפטים וגם ממה שמתעורר פה.

אמיר רוזנברג: היה שימוש במילה "סוכריות", חס וחלילה, בלי לפגוע, שיש פה איזה מקח וממכר בחוק הזה.

אמיר רוזנברג: בחוק הזה אין, כבר הבענו בעבר, אמירה אמיתית וממשית על כך שאם זכייני ערוץ 2 בוחרים להקדים את המעבר שלהם מ-2005, באופן אוטומטי הם פטורים מהחובה החוזית המלאה שלהם עד 2015.

אמיר רוזנברג: זה סוג של הנחה שמתעורר פה בחדר.

אמיר רוזנברג: ברור שכשחברי הכנסת מתקוממים ותמהים, הם עושים את זה, כמובן, בצדק.

אמיר רוזנברג: נגיע לסעיף הזה, נעבור אותו.

אמיר רוזנברג: ההערה היא, שככל שדנים בסעיף הזה, שמדבר על המכרז לא מכרז, צריך לנתק אותו מסוכריות, מהסכמים, ומכך שמקבלים או לא מקבלים.

אמיר רוזנברג: אני לא עושה את החשבון שלהם אם הם מקבלים במקום אחר או לא מקבלים.

אמיר רוזנברג: בסעיף הזה צריך לדון בנפרד, בלי קשר לעמדתנו בו, כן רוצים לעשות מכרז, לא רוצים לעשות, כי יכול להיות שכאשר נגיע לסעיף הזה, שדן אם הם מבטלים את המחויבויות החוזיות או לא, התוצאה תהיה שהם לא מבטלים את המחויבויות החוזיות.

אמיר רוזנברג: הדברים לא קשורים אחד לשני, לא קשרתם אותם, לא בדברי ההסבר ולא על פי ההיגיון של החוק.

אמיר רוזנברג: על כן את הסוגיה הזאת, להפריד רק כדי שנוכל להתייחס לנושא הכבד ביותר, ההוא, אותו נושא שהעלה מר סמירה, ושהתעורר כאן עם חברי הכנסת, לגבי השאלה אם הם יקדימו בשלוש שנים או בארבע שנים, האם הם פוטרים את עצמם מ-500 או 600 מיליוני שקלים, ומקבלים איזו מתנה או סוכרייה של 600 מיליוני שקלים, לבין השאלה של הסעיף המכרזי.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: לא נצביע בינתיים על הסעיף.

אופיר אקוניס: תמשיך בסעיף 37 – קניית מניות חברת החדשות.

אופיר אקוניס: בוודאי ייפתח דיון נוסף בעניין הזה.

אתי בנדלר: עמ' 462, סעיף 37ה החדש המוצע.

אסי מסינג: קניית מניות חברת החדשות בידי בעל הרישיון הזוכה "37ה.

אסי מסינג: (א) זכה בעל רישיון לשידורי טלוויזיה במכרז לפי סעיף 37ד(ב)(1) או שילם את הסכום האמור בסעיף 37(ד)(2) (בסעיף זה – בעל הרישיון הזוכה), יקנה בעל הרישיון הזוכה את מניותיו של בעל הרישיון הקודם, כמשמעותו בסעיף 37ד(ב), בחברת החדשות; באין הסכמה בין בעלי הרישיון כאמור בדבר תנאי המכירה יקבע המנהל את התנאים האמורים, בהתבסס על הערכת שוויין של המניות לפי שיטת חישוב שתקבע המועצה בכללים.

אסי מסינג: (ב) על אף הוראות סעיף קטן (א) רשאית המועצה לקבוע, אם ביקש זאת בעל הרישיון הזוכה, כי לא יחויב בקניית המניות בחברת החדשות כאמור באותו סעיף קטן.

אסי מסינג: " מה שאנחנו מציעים כאן, במסגרת הסעיף המוצע, שכאשר זוכה בעל רישיון לשידורי טלוויזיה במכרז, לפי הסעיף שדיברנו עליו קודם לכן – אני מזכיר, זה במקרה שבו לא מוארך רישיון קודם - ומאחר ששידורי החדשות הם מרכיב מרכזי שיש בו חשיבות לרציפות, מה שאנחנו מציעים כאן זה, מנגנון של קנייה של חברת החדשות, שיאפשר את הרציפות באותו ערוץ.

אסי מסינג: ולעומת זאת, במקרים שבהם יתברר שהקנייה הזאת אינה כדאית כלכלית, תהיה אפשרות למועצה לפטור את הזוכה מאותה קנייה.

אופיר אקוניס: מה יעשה מי שלא זוכה?

אופיר אקוניס: לא הבנתי.

דורון אבני: מר מסינג, זו רק אחת האפשרויות, הכדאיות הכלכלית, זה לאו דווקא מוקד העניין.

אופיר אקוניס: תסביר את הסעיף הזה.

אופיר אקוניס: הבעלים של חברת החדשות זה הזכייניות רשת וקשת?

אסי מסינג: אנחנו לא בהוראת המעבר של רשת וקשת.

אופיר אקוניס: הכול אותו דבר, בסוף זה מתנקז לזה.

אופיר אקוניס: יבואו להוראות המעבר ויגידו, בסעיף 37ה כתוב אחרת, זה מה שיקרה.

אופיר אקוניס: אז בואו נמצה את זה עכשיו.

אסי מסינג: לגבי רשת וקשת, מאחר שיש כאן שני בעלי זיכיון שמשדרים באותו ערוץ עם חברת חדשות אחת, יוצע מנגנון כיצד לטפל בנושא.

אסי מסינג: אני מציע לדון בו בנפרד.

אופיר אקוניס: זה החוק הראשי.

אסי מסינג: נדון בו כשנגיע לסעיף הרלוונטי.

יוחנן פלסנר: מה התרחיש שאתה מתייחס אליו?

אופיר אקוניס: בבקשה, דנה נויפלד, תסבירי את הסעיף.

דנה נויפלד: אני מזכירה, אנחנו נמצאים במצב שבו יש בעל רישיון אחד ששידר, ומסיבה כלשהי הוא מפסיק לשדר, או כי הוא הלך הביתה, או כי הוא לא קיים מחויבותיו, ולכן רישיונו פקע, כמו שהציעה היועצת המשפטית.

דנה נויפלד: הוא לא קיים יותר.

דנה נויפלד: בעל רישיון אחר ייכנס לנעליו, לתוך אותו אפיק.

דנה נויפלד: בעל הרישיון ששידר והלך הביתה, יש לו חברת חדשות, כי יש חובה לבעל רישיון, שגם תהיה לו חברת חדשות.

דנה נויפלד: כדי לשמור על רציפות חברת החדשות שתפעל - לחברת חדשות יש משמעות, מבחינת חופש הביטוי, ההליך הדמוקרטי, אנחנו מכירים בחשיבות של חברת החדשות – כדי שאותו בעל רישיון חדש יוכל להמשיך לשדר חדשות, יש פה מנגנון שמאפשר לו, כי יש גם אפשרות שלא יעשה כן, לקנות את אותה חברת חדשות שמשדרת, מבעל הרישיון שהלך לבעל הרישיון החדש.

דנה נויפלד: זה מנגנון כללי.

יוחנן פלסנר: מחייב או מאפשר?

דנה נויפלד: הוא מחייב, אבל יש גם אפשרות שלא.

אסי מסינג: מחייב את בעל הרישיון הקודם למכור.

אתי בנדלר: הוא לא חייב, אלא אם כן- - -

דנה נויפלד: אלא אם כן המועצה תחליט אחרת.

יוחנן פלסנר: הוא מחייב את הקודם למכור, אבל לא מחייב את החדש לקנות?

אסי מסינג: כן, הוא יכול לפנות למועצה ולבקש שלא לקנות.

ישראל חסון: דנה נויפלד, נניח שחברת החדשות הזאת נמצאת בהפסדים: ספקים, חובות, עניינים, בעל הרישיון החדש חייב לקנות?

יוחנן פלסנר: החדש לא חייב לקנות.

אסי מסינג: הישן חייב למכור, החדש לא חייב לקנות, לצורך הקנייה הוא צריך אישור של המועצה.

אבי צבי: מה ההבדל בין הקמת ערוץ לבין הקמת חברת חדשות?

אבי צבי: למה שהזכיין החדש או בעל הרישיון החדש לא יקים גם חברת חדשות?

ורד אשכנזי: כמו שעלינו הטילו אותה חובה, גם על בעל הרישיון הנכנס יטילו.

נחמן שי: אני רוצה לדעת, האם כל בעל רישיון יצטרך לשדר מעתה חדשות?

דנה נויפלד: כן.

מנשה סמירה: כן, ארבעת הראשונים.

מנשה סמירה: לפי החוק כתוב שארבעת הראשונים יהיו חייבים.

נחמן שי: אנחנו עוברים לארבע חברות חדשות?

יוחנן פלסנר: רק הראשונים.

יוחנן פלסנר: אם יהיו ארבע - יהיו, אולי יהיו שתיים.

יוחנן פלסנר: כמה צריך להשקיע בזה?

יוסי ורשבסקי: תסבירי לי מה ההבדל בין הקמת ערוץ על כל שעות השידור לבין הקמת חברת חדשות שמשדרת שעה ביום.

יוסי ורשבסקי: למה צריך למכור אותה?

יוחנן פלסנר: חברת החדשות ברישיון תשקיע 40 מיליון.

יוחנן פלסנר: ובמצב עד היום, כמה הם צריכים להשקיע, חברת החדשות?

מנשה סמירה: זה המינימום גם היום.

מנשה סמירה: 50 מיליוני שקלים היום.

קריאה: 55 מיליוני שקלים.

נחמן שי: תקציב חברת החדשות היום הוא כ-100 מיליון.

יוסי ורשבסקי: 58 מיליוני שקלים.

יוסי ורשבסקי: מינימום 58 מיליוני שקלים.

נחמן שי: מה תקציב החדשות שלכם?

יוסי ורשבסקי: 90 מיליוני שקלים.

נחמן שי: זאת אומרת, ההשקעה בחדשות יורדת לחצי.

מנשה סמירה: חבר הכנסת שי, הם יכולים גם לשים 200 מיליון.

מנשה סמירה: מה זה רלוונטי?

מנשה סמירה: קודם כול, זה לא התקציב המאושר.

מנשה סמירה: התקציב המאושר של חדשות 10 עומד על 56 מיליוני שקלים.

מנשה סמירה: זה התקציב.

מנשה סמירה: חברת החדשות מפיקה הפקות לישראל 10, ומשלמים לה, זה לא רלוונטי בכלל.

מנשה סמירה: אנחנו זורקים מספרים.

יוחנן פלסנר: כמה ערוץ 2?

אופיר אקוניס: חברת החדשות של ערוץ 10- - -

טלי גורן: למעלה מ-100 מיליון.

מנשה סמירה: שש שעות חדשות ביום.

אופיר אקוניס: מה רע בזה?

מנשה סמירה: מותר להם?

טלי גורן: למה שיהיה אופק?

דורון אבני: כדאי רק להזכיר, שהמנגנון שמתואר פה הוא לא מנגנון חדש, זה בדיוק המנגנון שחל במכרז ערוץ 2 האחרון, כאשר רצינו לשמר את ההמשכיות של חדשות 2.

דורון אבני: הרי איש לא מעלה על דעתו שאם, למשל, היו שני בעלי זיכיון חדשים בערוץ 2, חדשות 2 היתה נסגרת באותו יום, כי הם לא היו רוצים לרכוש אותה, כי המחיר שהיו מציעים להם היה גבוה מדי.

קריאה: למה?

טלי גורן: למה לא...

דורון אבני: אני חושב שחברי הכנסת הבינו למה אני מתכוון.

אופיר אקוניס: טלעד מכרה את חלקה למי?

דורון אבני: טלעד אכן מכרה את חלקה לפי הוראות המכרז שחייבו את הזכיינים למכור לה את המניות, ואם הזכיינים והם לא היו מגיעים למחיר, המועצה, על פי הוראות המכרז, היתה קובעת מחיר.

דורון אבני: כבר היום, בתקנון של חדשות 2, כך גם בתקנון של חדשות 10, יש סעיף מפורש שמחייב את בעלי המניות בחברה למכור את מניותיהם לבעלי הזיכיון החדשים שייכנסו לנעליהם, ואם הם מסרבים, יש מנגנון של מכירה כפויה.

דורון אבני: וכל זאת, מהטעם שאנחנו חושבים שחברות החדשות – גם איך שהחוק מתייחס אליהם, הוא מתייחס אליהם כאל חברה שממשיכה כל העת, בניגוד לחברה שצריכה לחדש את זיכיונה.

דורון אבני: אלה הן חברות שממשיכות כל העת.

דורון אבני: אפשר לחדש להן את הזיכיון, לקבוע להן תנאים נוספים, אבל יש המשכיות.

דורון אבני: זה האופן שבו מנוסח חוק הרשות השנייה כיום.

דורון אבני: לכן הרעיון של יישום גם ברישיון, שוב, אני לא חושב שאם מישהו יחליף למשל את זכייני ערוץ 2 הקיימים בערוץ 2, צריך לגזור כליה על חברת החדשות כתוצאה ישירה מזה.

אבי צבי: לא ענית מה ההבדל בין הקמת ערוץ שמשדר יום לבין הקמת חברת חדשות שמשדרת שעה ביום.

אבי צבי: אין שום הבדל.

אבי צבי: זה שיש את זה בחוק הרשות השנייה, זה לא אומר שצריך להעביר את זה לחוק הרישיונות.

אבי צבי: יש דברים צולעים בחוק הרשות השנייה, וצריך לתקן.

אבי צבי: יש פה חברי כנסת שיכולים לתקן את זה.

אבי צבי: יש פה זכות קניינית, שאתם קובעים מחיר לזכות הקניינית הזאת, של האנשים שהשקיעו כסף, ואם הם לא רוצים למכור, אתה לא יכול לחייב אותם למכור.

נחמן שי: ב-40 מיליוני שקלים אי אפשר לעשות חדשות.

נחמן שי: למה אתם ממציאים גלגל חדש?

מנשה סמירה: 55 מיליוני שקלים.

נחמן שי: הם אמרו שזה המינימום.

יוחנן פלסנר: הרישיון עמד על 40 מיליוני שקלים.

דורון אבני: 40 מיליוני שקלים זה ברכישה מצד שלישי.

טלי גורן: אין דבר כזה.

מנשה סמירה: המינימום הוא 55 מיליוני שקלים, מותר לקנות חדשות מחברה אחרת, יש אופציה כזאת ב-40 מיליוני שקלים.

מנשה סמירה: כשנגיע לסעיף הזה, נראה אותו.

נחמן שי: אתם אומרים שארבעת בעלי הרישיון החדשים יצטרכו להקים חברת חדשות.

נחמן שי: זאת אומרת, במקום שתיים שמתפקדות בקושי, יהיו ארבע.

נחמן שי: הארבע האלה לא יתפקדו, הן יתפקדו רע.

נחמן שי: הלוא יש מחיר לכסף.

נחמן שי: משקיעים פחות, מקבלים חדשות פחות טובות ופחות מושקעות.

נחמן שי: לכן אני חושב שצריכה להיות דרך, אולי יהיו רק שתי חברות, ויוכלו בעלי הרישיון לשדר אותה מהדורה בשני ערוצים.

נחמן שי: למה לא?

נחמן שי: האופציה הזאת לא קיימת אצלכם?

מנשה סמירה: היא קיימת, זה לא רק עניין כלכלי, חבר הכנסת שי, תרשה לי להתייחס.

נחמן שי: אני שואל את השאלה.

נחמן שי: תשיב לי לשאלה.

מנשה סמירה: אני אשיב לך.

נחמן שי: אם יש חברת חדשות אחת, היא יכולה למכור את שירותיה לשני בעלי רישיון?

מנשה סמירה: הנושא הזה נידון, יש לו השלכות לא רק כלכליות, יש פה גם עניין של פלורליזם, יש פה עניין של השתלטות של חברת חדשות על שלושה ערוצים.

מנשה סמירה: זו שאלה עקרונית שמונחת על שולחנכם.

יוחנן פלסנר: אם חייבים בשני הרישיונות הראשונים שתי חברות חדשות, אפשר לקבוע רף יותר גבוה אולי של השקעה, והבאים צריכים לקנות מהם או משהו כזה, כדי להבטיח שחברות החדשות יהיו באיכות יותר גבוהה.

דורון אבני: בתיאוריה של מה שחבר הכנסת הציע, יכולה להיות האופציה הבאה למשל, שמקימים ארבע חברות, כאשר החברות האלה, כמובן בכפוף לחוק ההגבלים העסקיים, ששם רוב הבעייתיות בעניין הזה, משתפות פעולה באמצעים.

דורון אבני: למשל, היה דיבור בשעתו אפילו בין ערוץ 2 לערוץ 1 לשתף פעולה, חבר הכנסת שי מכיר את זה.

נחמן שי: שלושה אירועים בשנה: הר הרצל, טקס בבית הנשיא ופרסי ישראל.

דורון אבני: זה מה שטירה, הממונה דאז- - -

נחמן שי: זה הממונה התיר, הוא לא יתיר יותר מזה.

נחמן שי: יש פה בעיה, אתם מדרדרים את החדשות אם אתם מצפים שיפיקו בחצי מהתקציב.

טלי גורן: אנו שוב חיים ב"לימבו".

דנה נויפלד: יש פה איזה בלבול.

מנשה סמירה: השאלה כאן רחבה, ואתם מנתקים פה מרכיב אחד מתוך מכלול.

מנשה סמירה: השאלה היא שאלת הברודקאסט.

מנשה סמירה: ראשית, אני מזכיר, אנחנו עוסקים בזרקור מסוים, ופתאום שכחנו את היער.

מנשה סמירה: היער כאן זה ערוץ ברודקאסט.

מנשה סמירה: מה מאפיין של ערוץ ברודקאסט ברישיון?

מנשה סמירה: הרי אנחנו פה באים לשינוי משטר, אנחנו אומרים: חברים, אין מגבלת תדרים, מי שרוצה לעלות ברישיון ולהציג ברודקאסט ישראלי ראוי, שיקבל מענה גם בערוצים הפתוחים, בחבילה הדיגיטלית, גם יעלה על הכבלים בלוויין, וזה מחויב, וגם יגיע לציבור הרחב.

מנשה סמירה: צריך לעשות שלושה דברים.

מנשה סמירה: זו היתה ההמלצה המקצועית שלנו: חדשות, סוגה עלית והשקעה כוללת בהפקה קנויה, כדי להבטיח שיש לנו פה ערוץ שהוא משדר לכלל הציבור.

מנשה סמירה: זה היה הרעיון, זו היתה התפיסה.

מנשה סמירה: הכנסנו את השיקול הכלכלי.

מנשה סמירה: בחנו מה אפשר.

מנשה סמירה: ערוץ ברודקאסט כזה צריך להיות בסדר גודל, מתוך הנחה, אל תקפצו על המספרים, יכול להיות שזה פלוס-מינוס, כ-400-300 מיליוני שקלים.

מנשה סמירה: זה המינימום כדי לעשות ערוץ ברודקאסט שמחזיק את עצמו.

מנשה סמירה: יש לנו כבר ניסיון בעבודה, ואני לא רוצה לנתח עכשיו את כל השיקולים הכלכליים, יש לנו ספר כזה גדול על העניין הזה.

מנשה סמירה: זה הסדר גודל.

מנשה סמירה: בסדר גודל כזה ניתן לבצע חדשות בהיקף של 55 מיליוני שקלים, זה המינימום.

מנשה סמירה: והראיה, חדשות 10, זה גלוי, אושר על ידי הרשות השנייה, התקציב מאושר על ידי הרשות השנייה, 60-56 מיליוני שקלים, זה החדשות שלהם.

מנשה סמירה: זה כך במשך כל ארבע השנים האחרונות שלהם, והחדשות שלהם טובות מאוד, חבר הכנסת שי.

מנשה סמירה: יתרה מזו, חברות החדשות יכולות להרשות לעצמן, באישור המועצה, להגדיל את היקף החדשות.

מנשה סמירה: בא ערוץ 2 ומבקש עוד שעות, ובהתאם, הוגדל התקציב שלהם.

נחמן שי: מאיפה המספר 40?

מנשה סמירה: אני מבקש לתקן רק שני מספרים, אם אפשר.

מנשה סמירה: המספר 40 אני מבקש לתקן.

מנשה סמירה: יש איזו אופציה, אני לא רוצה עכשיו להיכנס לזה.

נחמן שי: זה 55 מיליוני שקלים המינימום?

מנשה סמירה: זה המינימום בחוק.

מנשה סמירה: גם אנחנו שאלנו את עצמנו שאלה הכי רצינית, כמה ערוצי ברודקאסט יעלו ברישיון.

מנשה סמירה: זאת השאלה הכי גדולה, הכי חשובה.

מנשה סמירה: התחזיות של האוצר דיברו על דברים מסוימים נוכח צמיחה והיקפים.

מנשה סמירה: אם אנחנו רוצים לייצר ערוצים, מנקודת ראותי המקצועית, ברודקאסט נכה, בלי חדשות, בלי זה ובלי זה, כל מיני פטנטים- - -

טלי גורן: מה הבעיה?

אבי צבי: אמרת לבד שהיער זה ברודקאסט, החדשות זה חורשה קטנה.

אבי צבי: זה ה-deal breaker?

אבי צבי: למה זה הדבר הנורא?

אבי צבי: מה הבעיה?

מנשה סמירה: החדשות בערוץ 10 זה אולי אחד מהקטרים הכי מובילים.

טלי גורן: זה מחזק עוד יותר את מה שאנחנו אומרים.

אבי צבי: למה זה רלוונטי?

אבי צבי: אנחנו עשינו את זה?

אבי צבי: למה אני צריך למכור את זה?

מנשה סמירה: שאלה מצוינת.

מנשה סמירה: לא חייבים.

מנשה סמירה: השאלה הנוספת שעומדת על הפרק- - -

טלי גורן: זה מוציא מההקשר.

מנשה סמירה: חבר הכנסת שי, השאלה השנייה שמעלה ורשבסקי, מנכ"ל ערוץ 10, זה, למה מחייבים לקנות?

נחמן שי: למכור.

מנשה סמירה: למכור או לקנות.

מנשה סמירה: האם הרציפות חשובה?

מנשה סמירה: זאת שאלה.

מנשה סמירה: אני אומר לך מההיבט המקצועי, זה לא ייהרג ובל יעבור.

קריאה: אז תשנה את זה.

מנשה סמירה: אני ממליץ.

טלי גורן: גם אני ממליצה, אז מה.

יוסי ורשבסקי: אתה בא ואומר שאני לא ראוי לשדר.

יוסי ורשבסקי: אני אחראי על חדשות 10, אתה בא ומגרש אותי, אני לא ראוי לשדר.

יוסי ורשבסקי: נגמר הזיכיון – נגמר גם הזיכיון של חברת החדשות.

יוסי ורשבסקי: אני עשיתי את חברת החדשות, לא אתם.

דנה נויפלד: אפשר לשאול שאלה או את טלי גורן או את יוסי ורשבסקי?

דנה נויפלד: פשוט, לא הבנתי.

אופיר אקוניס: כן.

אופיר אקוניס: את יכולה את שלושתם: את אבי, את טלי ואת יוסי.

דנה נויפלד: הרי הסעיף הזה מדבר על כך שבעל רישיון מפסיק לשדר, הוא לא משדר יותר.

דנה נויפלד: אתה לא רוצה- - -

יוסי ורשבסקי: לא בטוח.

ורד אשכנזי: סעיף 71 ג מחיל את הסעיף הזה המלא- - -

טלי גורן: דנה נויפלד, הכול קשור לכול.

טלי גורן: את יכולה לנתק את זה?

יוחנן פלסנר: למה אתם קושרים בין זה ובין הדיון על תקופת המעבר?

טלי גורן: זה לא קשור.

אופיר אקוניס: אבי צבי.

אבי צבי: מי שמכיר אותי, בדרך כלל אני לא צורח ולא מדבר עם הידיים ולא מתלהם, אבל פה כאילו יש משהו שהוא כמעט חצוף.

אבי צבי: לעשות טלוויזיה ב-400 מיליוני שקלים, אדון יושב-ראש הרשות--

מנשה סמירה: מנכ"ל.

אבי צבי: מנכ"ל הרשות.

אבי צבי: --אם אפשר, אז אני לא יודע איך, כי ערוץ 2 עושה את זה ב-8000 מיליוני שקלים.

אבי צבי: מה שאתה אומר ב-400, ערוץ 2 עושה ב-800 מיליוני שקלים.

אבי צבי: כשאתה אומר שאפשר לעשות חדשות ב-40 מיליוני שקלים או ב-50 מיליוני שקלים, ערוץ 2 עושה את זה בלמעלה מ-100 מיליוני שקלים.

אבי צבי: בואו קודם כול תניחו את המספרים על השולחן, כי בעוד רגע יהיו פה רישיונות, ונשב פה עוד פעם בוועדה כדי לראות איך מתקנים את הוועדה הקודמת ואת הרפורמה הקודמת.

אבי צבי: זה דבר אחד.

אבי צבי: דבר שני, תסתכלו רגע על מה אנחנו נלחמים.

אבי צבי: למה אנחנו צורחים?

אבי צבי: אמרתם בחצי השעה האחרונה, ואיחרתי, אני מתנצל: זה סימן מסחרי שלנו 2, אנחנו לוקחים אותו; זה אפיק שלנו 2, אנחנו ממכרזים אותו; חברת החדשות, עם הכבוד, זה לא שלכם.

אבי צבי: גם זה שלנו.

אבי צבי: אנחנו נגרום לכם למכור אותם.

יוחנן פלסנר: זה לא הסעיף.

אבי צבי: זה הסעיף הזה, ותיכף נחזור אליו, אבל שם נדבר במספרים.

אבי צבי: ראה סעיף קטן (37).

אבי צבי: נלך אחורה, ואף אחד לא יזכור על מה אנחנו מדברים.

אבי צבי: תבינו שנכסים של ערוץ 2 ושל ערוץ 10 נבנו בהרבה שנים וכסף.

טלי גורן: זאת הנקודה, בדיוק.

אבי צבי: אם אתם רוצים לקחת ממני את הנכסים שלי, מוחשיים, לא מוחשיים, זה בסדר, קחו אותם, תשלמו את הכסף שהשקעתי, תחזירו לי בבקשה, תסגרו את המינוסים שלי בבנק, תסגרו את החובות שלי לבעלים, ותיקחו הכול.

אבי צבי: ואז אני אבוא כמו שחקן חדש ואקים, אקים ערוץ, אקים חברת חדשות, אעשה כל מה שצריך.

מנשה סמירה: אבי צבי, מה היה עם טלעד?

מנשה סמירה: למה טלעד לא זכו לקבל את הקצת הזה שאתה מדבר עליו?

אבי צבי: סליחה, שנייה.

מנשה סמירה: אתה יודע כמה טלעד על החלק שלהם?

אבי צבי: אני מציע שלא נדבר היום על מה צודק ומה לא צודק.

אבי צבי: בכל פעם שהדיון הזה הולך לצודק ולא צודק, אנחנו מפספסים את המטרה.

אבי צבי: המטרה שלנו בסוף, שיהיו פה שני ערוצים.

אבי צבי: הלוואי, אני לא מאמין בגודל השוק הזה, שלושה ערוצי ברודקאסט שעובדים, שיש להם אופק כלכלי וביטחון כלכלי.

אבי צבי: כרגע, מה שאנחנו מייצרים לא נותן את זה.

אבי צבי: תבינו, אנחנו הולכים בכיוון ההפוך.

אבי צבי: באותו ביטחון יצאנו למכרז השני, באותו ביטחון כולנו הסתבכנו, למרות מה שאמרת קודם, על תחזיות האוצר והתחזיות שהגיעו מהרשות השנייה, ותראו איפה אנחנו נמצאים.

אבי צבי: אנחנו נמצאים במאבק על הצלת ערוץ 10.

אבי צבי: האם זה סביר שערוץ 2 יילחם למען ערוץ 10?

אבי צבי: אני נלחם למען ערוץ 10.

אבי צבי: האם זה סביר?

אבי צבי: הרי בשוק תחרותי אני צריך להגיד: תסגרו אותם, הם לא עושים שום דבר, הם לא מפיקים, הם לא יוצרים, זה שידורים חוזרים, וזה זבל, תסגרו אותם.

אבי צבי: זה האינטרס שלי - אני לא חושב כך, יוסי ורשבסקי - זה האינטרס שלי, אבל אני לא אומר את זה.

אבי צבי: תראו מה עשיתם – לקחתם מתחרים ויצרתם להם זהות אינטרסים כלכלית.

אבי צבי: כשאתם אומרים צודק ולא צודק, האם זה שהתמלוגים ודמי הזיכיון של מפעילות ערוץ 2 ו-10 לא ירד, למרות שבסלולר זה ירד, בטלוויזיה הרב-ערוצית זה ירד, באינטרנט זה ירד - הייתי שותף להורדה של זה באינטרנט – בשיחות הבין-לאומיות זה ירד – זה ירד בכל מקום, למעט הענף שנמצא על פי פחת.

אבי צבי: חבר'ה, תפסיקו רגע את הצודק והלא צודק, בואו נסתכל שנתיים קדימה ונגיד מה אנחנו רוצים שיהיה לנו.

אבי צבי: הנכסים שערוץ 10 ו-2 בנו הם תשתית מצוינת לבנות טלוויזיה עתידית.

אבי צבי: תסתכלו על זה בבקשה דרך הנכס שיש למדינה הזאת ולא דרך הנכס שאתם רוצים לקחת.

מנשה סמירה: עם התמלוגים אני מסכים אתך.

אבי צבי: אני מודה לך, אז מי חותם על הנייר?

אבי צבי: כולם מסכימים.

אבי צבי: מי חותם על הנייר של התמלוגים?

אבי צבי: מי זה האיש?

יוחנן פלסנר: זו האחריות שלנו פה.

אופיר אקוניס: זה לא ייגמר.

אופיר אקוניס: יכול להיות שאנחנו לא נסיים בקצב הזה עד סוף 2009, ואז לא תהיה לכם- - -

אבי צבי: נכון.

אופיר אקוניס: אז תפסיקו, בואו נתקדם.

אופיר אקוניס: תמצאו לעצמכם איזה מכניזם להתקדם.

אופיר אקוניס: אגב, בסעיפים האלה, אחרי מיצוי כל הדיון הזה, זה בהחלט בתחום הסביר.

אופיר אקוניס: הם הולכים לקראתכם.

אופיר אקוניס: הצעת החוק הזאת, שאנחנו יושבים עליה כבר עשרות שעות, היא למענכם בסופו של דבר.

אופיר אקוניס: היא, כמובן, גם למען הציבור שיראה טלוויזיה יותר טובה, ואופק כלכלי לזכייניות ולבעלי המניות בכל מקום וכדומה, ובסוף אתם באים ומנסים לבלום את הדברים.

אופיר אקוניס: אם תבלמו, לא נסיים עד סוף 2009, כי יש לנו עוד כמה דברים לעשות פה בוועדה.

יוסי ורשבסקי: למה אתה אומר שאנחנו בולמים?

אופיר אקוניס: אין בעיה, אני אומר שבקצב הזה אנחנו פשוט לא מתקדמים.

אופיר אקוניס: על כל סעיף אנחנו מקיימים פה דיון.

אופיר אקוניס: אנחנו רוצים לסיים כדי לתת לכם סיוע.

יוסי ורשבסקי: חבר הכנסת אקוניס, לנו יש אינטרס עצום, גם לערוץ 2 וגם לערוץ 10, שהצעת החוק הזאת תעבור--

אופיר אקוניס: גם לנו יש אינטרס.

יוסי ורשבסקי: --לפחות בתמלוגים ובדמי הזיכיון יש פה דבר עצום.

אופיר אקוניס: בעניין הזה כולם תמימי דעים, שרוצים ללכת לקראתכם בעניין הזה.

יוסי ורשבסקי: זה חייב לעבור עד סוף השנה.

אופיר אקוניס: בעניין הזה יש גם תמימות דעים בין הממשלה ובין הוועדה הזאת וביני.

יוסי ורשבסקי: אני חושב שגם חברי הכנסת יסכימו שיש פה עיוותים, כבוד היועצים המשפטיים שקובעים את החוקים, שצריך לתקן.

יוסי ורשבסקי: אי אפשר לעשות "וי" על כל הדברים.

אסי מסינג: הצעת החוק הזאת אושרה בוועדת השרים לענייני חקיקה, ויש לה תוקף של החלטת ממשלה, ולכן אני לא מציע להגיד שהיועצים המשפטיים כתבו.

אסי מסינג: אני מציע שתחזור בך מההערה שלך.

אופיר אקוניס: אגב, ההצעה הזאת גם עברה בקריאה הראשונה.

יוחנן פלסנר: הפקידים עושים מלאכתם נאמנה.

אופיר אקוניס: זה לא שייך, אנחנו הצבענו.

אופיר אקוניס: זה כבר הוצבע, זה כבר עבר בקריאה הראשונה.

אופיר אקוניס: אנחנו מכינים את זה לקריאה השנייה והקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: אני לא יודע איך אתה הצבעת, אבל אני הצבעתי בעד.

אופיר אקוניס: הנה, אני אומר.

אופיר אקוניס: זה גם כתוב.

אופיר אקוניס: אתה הצבעת נגד, כי זה היה במסגרת הכללית של חוק ההסדרים אם אינני טועה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

יוחנן פלסנר: התנגדתי למדיניות הממשלה.

יוחנן פלסנר: לגבי הסעיף הזה, מה שעומד כאן בבסיס הדיון זה, מה יקרה בתקופת המעבר בין בעלי הזיכיון לבעלי הרישיון.

יוחנן פלסנר: הנושא הזה הוא נושא אחר.

יוחנן פלסנר: ויש חשש שנפנה אחורה לסעיף 37ה(א).

יוחנן פלסנר: יש לנו כאן צוות מקצועי שעוקב, ויהיו כאן מספיק אנשים שגם יזכירו, אלא אם כן אתם חושבים שיש כאן איזו תשתית שברגע שאנחנו קובעים את הקביעה הזאת לגבי מישהו שבחר להפסיק להשתמש ברישיון, יש כאן איזו אמירה או איזה תקדים שרלוונטי לתקופת המעבר.

יוחנן פלסנר: אם כן, זה שווה באמת דיון, וצודקים החברים.

יוחנן פלסנר: אם לא, אני חושב שאפשר להתקדם בעניין הזה.

יוחנן פלסנר: דווקא כן שווה בנקודה הזאת להתייחס להערה של חבר הכנסת שי.

יוחנן פלסנר: אם המשמעות היא, שבמעבר עכשיו לשיטת הרישיונות, השורה התחתונה היא שנראה חדשות הרבה פחות מושקעות בגלל שהרף ירד בצורה משמעותית, יכול להיות ששווה לשקול משהו.

יוחנן פלסנר: קבעתם מינימום של ארבע חברות חדשות, יכול להיות שאפשר לשקול כיוון של לקבוע מינימום של שתי חברות חדשות, כאשר אם יש בעל רישיון שלישי, הוא יכול לקנות את החדשות או להשתתף בחברת החדשות יחד עם אחד מהשניים האחרים, ולהעלות את רף ההשקעה.

יוחנן פלסנר: אם, נגיד, קובעים 60 מיליוני שקלים, או 70 מיליוני שקלים, להעלות את רף ההשקעה, שהוא לא צריך 60 מיליוני שקלים, אלא בעוד 30 מיליוני שקלים, כך שנגיע לפחות למינימום של 100 מיליוני שקלים לחברת החדשות.

יוחנן פלסנר: פתרת את בעיית הפלורליזם, כי יש שתי חברות, ופתרת את בעיית האיכות, כי השלישי אומנם משקיע פחות, אבל בשורה התחתונה אנחנו מקבלים חדשות יותר טובות.

דורון אבני: יש לנו אבן בוחן, וזה המצב של ישראל 10 נכון להיום.

דורון אבני: בערוץ 10 יש חברת חדשות שלכל הדעות טובה, וההשקעה שלה מינימום.

דורון אבני: המספר הזה קיבל תוקף רק בשנים האחרונות.

טלי גורן: אז למה, ב-2012, למכור אותם?

דנה נויפלד: אין פה הורדה של הרף.

יוחנן פלסנר: הזיכיון בגלל המכרז העלה את הרף.

דנה נויפלד: לא.

דנה נויפלד: לעניין החדשות, ערוץ 10 משדר ברף, וזה הרף שיישאר גם כשהוא יהיה בעל רישיון וגם כשיהיו בעלי רישיון אחרים.

יוחנן פלסנר: ברגע שיצטרפו יותר בעלי רישיון, ואותו שוק יתחרה על עוגת פרסום אחת, מטבע הדברים ישקיעו פחות.

יוחנן פלסנר: השורה התחתונה של מה שרואים פה, שאם ייכנסו שלושה או ארבעה מפעילים בעלי רישיון, נראה חדשות פחות מושקעות.

דנה נויפלד: למה?

יוחנן פלסנר: לא דין 4 כפול 50 מיליוני שקלים כדין 2 כפול 100 מיליוני שקלים.

טלי גורן: חבר הכנסת פלסנר, בסוף יש מציאות כלכלית, אנחנו לא חיים בתיאוריות.

נחמן שי: מתי נדבר על החדשות?

נחמן שי: חדשות זה לב העניין.

דורון אבני: כדאי אולי לחדד נקודה אחת, שהקמת חברת חדשות עדיין לא אומרת שהחברה הזאת לא יכולה, בתנאים מסוימים שתקבע המועצה, וזה קבוע כבר היום בחוק, לרכוש חדשות מצד שלישי.

דורון אבני: היא לא חייבת להקים את כל המערכת.

דורון אבני: אני אביא דוגמה.

דורון אבני: חדשות 10 בתחילת הדרך- - -

טלי גורן: אז למה אתה מחייב אותנו למכור, דורון אבני?

נחמן שי: דורן אבני, אני רוצה להבין.

נחמן שי: בעל רישיון יוכל לרכוש שירותי חדשות מחברה משדרת.

דורון אבני: התשובה היא כן.

דורון אבני: במקרה הזה, לפי התוספת, לפי ההסדר שקיים היום, ומאומץ גם לעניין הרישיונות, חובת ההוצאה לחדשות שלו פוחתת מ-55 מיליוני שקלים ל-40 מיליוני שקלים.

מנשה סמירה: אתה לא מקים מנגנון חדש.

דורון אבני: אני אביא דוגמה אחת חיה.

יוחנן פלסנר: זה יכול להיות בעל רישיון שלישי, למשל?

דורון אבני: כן.

טלי גורן: אתה אומר לנו להשקיע פחות?

יוחנן פלסנר: אמרת שארבע החברות הראשונות חדשות.

דורון אבני: תרשה לי רגע.

דורון אבני: יש הבדל בין הקמת חברת חדשות לבין הקמת מערכת חדשות.

דורון אבני: חברת חדשות חייבת להיות לארבעה בעלי הרישיון הראשונים.

דורון אבני: מה זה אומר חברת חדשות?

דורון אבני: זה אומר, שיש לה עורך ראשי.

דורון אבני: זאת אומרת, יכול להיות מצב שהעורך הראשי של אותה חברת חדשות מקבל את ה-lineup של, נניח, חדשות 2 מהספקית שלו לצורך העניין, הכול, כמובן, כפוף לחוק ההגבלים העסקיים, ולא נראה לו האייטם הפותח, והוא משנה את האייטם הפותח.

דורון אבני: דרך אגב, זה מנגנון שקיים היום, בקטן מאוד, ברדיו האזורי.

דורון אבני: רוב בעלי הזיכיון ברדיו האזורי מקבלים את החדשות שלהם מחדשות 10, אבל הם יכולים להוריד, להוסיף וכן הלאה.

טלי גורן: מה זה רלוונטי לסעיף הזה?

טלי גורן: אנחנו בדיון תוכניתי?

דורון אבני: עוד דוגמה אחת, ואני מסיים.

דורון אבני: חדשות 10, בשנת הזיכיון הראשונה שלהם, והם יוכלו להעיד על כך בעצמם, ניתן להם היתר ספציפי בחוק, והיום גם בעלי זיכיון אחרים יכולים להחיל אותו, שהתיר להם לרכוש חדשות מצד שלישי.

דורון אבני: הם הקימו חברה, היה לחברה הזאת עורך ראשי, אבל החברה הזאת רכשה שידורי חדשות ממי שהיה באותה עת הזוכה ברישיון הייעודי של חדשות ישראל, של הרישיון הייעודי בכבלים, שבסופו של דבר לא עלה בכלל לשידור, ושנה שלמה זו הדרך שבה זה עבד.

דורון אבני: היתה חברת חדשות, היה לה עורך ראשי, אבל היא רכשה את שידורי החדשות מצד שלישי.

טלי גורן: זה ממש לזרות חול בעיניים).

טלי גורן: זה לא רלוונטי.

טלי גורן: כל מה שאמרת כאן לא רלוונטי לעניין.

טלי גורן: מה שאתם אומרים לנו נורא פשוט: אתם באים ואומרים לנו: ב-2012 אנחנו מפקיעים מכם את חברת החדשות.

טלי גורן: נקודה, סוף פסוק.

דורון אבני: התקנון של חדשות 2 אומר לכם את זה כבר עכשיו, לא צריך בשביל זה את החוק.

טלי גורן: אתם מחייבים אותנו בעוד שנתיים למכור את הנכס הזה.

דורון אבני: אתם אומרים שאתם רוצים לשמר את המצב הקיים, זה לא המצב הקיים.

אבי צבי: היום בישראל עושים בטלוויזיה חדשות ב-160 מיליוני שקלים: 100 מיליוני שקלים בערוץ 2, 60 מיליוני שקלים בערוץ 10.

אבי צבי: זה הכסף שיש במדיה כדי לעשות חדשות.

אבי צבי: אם יהיו ארבע חברות חדשות, הכסף הזה יתחלק בין ארבע.

מנשה סמירה: מה פתאום?

מנשה סמירה: !

אופיר אקוניס: מנשה סמירה, תגיב אחר כך.

אבי צבי: אני מדבר רגע כלכלה, אני לא מדבר חוק.

מנשה סמירה: אתה מדבר על הוצאה, לא על הכנסה, זה לא רלוונטי בכלל.

מנשה סמירה: זאת ההוצאה.

טלי גורן: מנשה סמירה, למה לקחת מאתנו את החדשות?

טלי גורן: תסביר לנו, זה הכול.

אופיר אקוניס: הוא לא לוקח.

טלי גורן: זה מה שכתוב.

טלי גורן: דנה נויפלד, בואי תסביר לנו.

אופיר אקוניס: ההיפך, זה בדיוק ההפוך.

טלי גורן: יכול להיות שאף אחד מאתנו לא מבין, בואי תסבירי לנו.

טלי גורן: יכול להיות שכל מה שאנחנו אומרים עכשיו לא רלוונטי.

אופיר אקוניס: טלי גורן, מה ההסתברות שמגיעים למקרי הקיצון בכל הסעיפים, גם בסעיפים שבו אתם מפקיעים אפיקים?

נחמן שי: אני רוצה לשאול כמה שאלות, כדי שתסבירי.

נחמן שי: נשקיע בזה כמה זמן שאופיר אקוניס ירצה, אבל אני חושב שאלה שאלות מאוד חשובות.

נחמן שי: יש שני דברים, יש המצב הקיים שמשדרות שתי חברות חדשות, האחת ב-2 והאחת ב-10, ויש ערוץ 1.

נחמן שי: ולדעתי, זה פלורליזם מאוד יפה, שיש שלוש חברות חדשות.

נחמן שי: למדינה של 7.2 מיליוני תושבים זה יפה מאוד.

נחמן שי: זה המצב הקיים.

נחמן שי: מה יקרה למצב הקיים בגלגול החדש?

נחמן שי: זו שאלה ראשונה שלי.

נחמן שי: השנייה, אם המשטר הזה מתפרק, במה אנחנו מחליפים אותו בחוק החדש?

נחמן שי: את זה אני מבקש ממך להסביר.

דנה נויפלד: נתחיל מההתחלה.

דנה נויפלד: כולנו עולים לטונים ולאמוציות, אני כבר מורידה, אני מתנצלת, אני מבינה שזה בנפשכם.

דנה נויפלד: גם אם זה לא נראה כך, אני מבינה.

דנה נויפלד: בואו נתחיל אולי ממושכלות יסוד.

דנה נויפלד: מושכלות היסוד שלנו זה רגולציה.

דנה נויפלד: אנחנו אומרים ברגולציה, כמה שאתם לא אוהבים אותה, ובצדק מבחינתכם, זה בסדר, אנחנו מסתכלים על האינטרס הציבורי.

דנה נויפלד: אני פונה עכשיו למי שמופקד עליו, זה אתם, חברי הכנסת.

דנה נויפלד: האינטרס הציבורי הוא, שיהיו חברות חדשות, כי זה חשוב לדמוקרטיה, כי זה חשוב לפלורליזם.

יוחנן פלסנר: שיהיו חברות חדשות מושקעות.

דנה נויפלד: שאלתם שאלה, ואני עונה.

דנה נויפלד: קודם כול, שיהיו חברות חדשות, ולכן אנחנו מחייבים בחוק קיומה של חברת חדשות.

דנה נויפלד: כמו שאמר אדוני, אתה צודק, אנחנו לא רק מחייבים שתהיה חברת חדשות, אלא אנחנו גם מחייבים שישימו עליה כסף, כי אנחנו יודעים שחברה חדשות טובה היא חברה שיש לה כסף, ואנחנו אומרים: 55-50 מיליוני שקלים זה הרף המינימלי, שכתפיסה, אנחנו חושבים שזה מספיק כדי שהחברות האלה יפעלו, ויפעלו טוב, כי יש לזה חשיבות כמו שאמרתי לאינטרס הציבורי.

נחמן שי: 55 מיליוני שקלים ולא 40 מיליוני שקלים.

דנה נויפלד: אנחנו מדברים על המצב הרגיל.

דנה נויפלד: הוא מדבר על החריג, ושאלת אותי על המצב הרגיל.

דנה נויפלד: בעולם של זיכיון אנחנו מחייבים את בעלות הזיכיון להפעיל אותו ביחד באותו ערוץ, חברת חדשות אחת.

נחמן שי: היום.

דנה נויפלד: היום.

דנה נויפלד: דיברת קודם על המצב היום, ולאיזה עולם אנחנו הולכים.

דנה נויפלד: בעולם היום, בכל ערוץ יש חברת חדשות, בין אם זכיין אחד ובין אם בשניים.

דנה נויפלד: בעולם של המחר, שאנחנו צועדים לעברו, בכל ערוץ יהיה בעל רישיון אחד.

דנה נויפלד: כל בעל רישיון כזה יחזיק חברת חדשות.

דנה נויפלד: מה שקצת אני לא מצליחה להבין, ואולי זה בגללי, שאנחנו עוברים בספקטרום, פעם אנחנו אומרים: יעלו ויבואו 20 בעלות רישיון, ואז, אוי ואבוי, כי השוק לא יכול להכיל, ואז אומרים: השוק לא יכול להחזיק, אז יהיו רק שתיים.

דנה נויפלד: אני לא כל כך מצליחה להבין.

אופיר אקוניס: בישראל יש 7 מיליון תושבים.

טלי גורן: לא אמרנו את זה.

אופיר אקוניס: לא יהיה.

אופיר אקוניס: לא יהיה.

אופיר אקוניס: מספיק, לא יהיה.

אופיר אקוניס: חבל על הזמן.

אופיר אקוניס: תמשיכי בבקשה.

אופיר אקוניס: אולי ב-2050.

אופיר אקוניס: יהיו ארבע חברות במקרה הטוב.

אופיר אקוניס: כיבסתי את מילותי בקפידה.

ורד אשכנזי: כמענה לצורך הציבורי אפשר לקבוע כתנאי סף.

ורד אשכנזי: אפשר לקבוע תנאי סף לבעלי הרישיון החדשים שיקימו חברת חדשות, כמו שלנו קבעו.

דנה נויפלד: סליחה על הערת הביניים, היא הסיטה אותנו מדרך הישר.

דנה נויפלד: חוזרים לדרך המלך.

דנה נויפלד: דרך המלך, שלבעל רישיון יש חברת חדשות.

דנה נויפלד: בעולם שבו המודל יוכיח את עצמו ויהיו הרבה בעלי רישיון, כבר קראנו בהצעה, סעיף 70א שאומר שאם בעולם שאנחנו לא מעלים על דעתנו, אבל אולי הוא יבוא, אולי הוא יתרחש ביום מן הימים, שיהיו יותר חמישה בעלי רישיון לשידורי טלוויזיה, או אז אפשר יהיה לקבוע כללים אחרים לקיומה של חברת החדשות.

דנה נויפלד: דרך המלך היא בעל רישיון, יש לו חברת חדשות.

דנה נויפלד: ושוב, אני מצטערת שאני חוזרת.

דנה נויפלד: אתם עם המנטרות שלכם, אני עם המנטרות שלי.

דנה נויפלד: האינטרס הציבורי זה, שיהיו כמה שיותר חברות חדשות.

דנה נויפלד: זו התמצית של הרגולציה.

נחמן שי: לא בטוח.

נחמן שי: כמו שלא בטוח שטוב שיהיו הכי הרבה ערוצי טלוויזיה בעולם, גם זה לא בטוח, כי ראינו שהרבה ערוצי טלוויזיה מדרדרים את הרמה.

דנה נויפלד: לא אמרתי שהאינטרס הציבורי שיהיו הרבה או מעט.

דנה נויפלד: אמרתי, שאם יש ערוץ ברודקאסט, ואתה נחזה להיות ערוץ ברודקאסט, אתה מקבל את הזכות גם ל-DDT, שלא דיברנו – אני לא מזכירה את המלה, אני מזכירה את התנאים לרישיון – אחת ההטבות או התנאים לקבלת רישיון שיש לך זכות להעלות על ה-DDT, שזו לא זכות של מה בכך.

דנה נויפלד: אנחנו בטח נדבר על זה.

דנה נויפלד: זו זכות מאוד משמעותית.

דנה נויפלד: בתמורה אתה נותן לנו משהו לציבור.

דנה נויפלד: מה המשהו הזה שאתה נותן?

דנה נויפלד: אתה נותן פלורליזם, אתה נותן לנו חברת חדשות.

יוחנן פלסנר: השאלה, אם נתתם את הדעת להבדל, ואם יש מודלים או דוגמאות אחרות בעולם למצב שהגענו אליו כאן, לדוגמה, שלכאורה יש ארבעה בעלי רישיון, שכל אחד ישקיע 55 מיליוני שקלים, כי זו המחויבות שלו על פי חוק, וזה 220 מיליוני שקלים - מה עדיף מבחינת פלורליזם, שיח ציבורי, איכות השיח הציבורי, ארבע חברות של 55 מיליוני שקלים או שתיים של 110 מיליוני שקלים כל אחת, שהן חולקות?

יוחנן פלסנר: האם בכלל נתתם את הדעת על כך?

דנה נויפלד: להעלות את הרף- - -

טלי גורן: דנה נויפלד, אנחנו היום משקיעים למעלה מ-100 מיליוני שקלים.

יוחנן פלסנר: הם משקיעים היום כ-90 מיליוני שקלים או משהו כזה.

יוחנן פלסנר: יכול להיות, ואמר את זה גם נחמן שי במילותיו, שעדיף חדשות – הרי ככל שיורד הרף משקיעים פחות, אז החדשות כבר יכולות להיראות כמו חדשות מקומיות, שהן אולי טובות לרמה המקומית, אבל לא לרמה הלאומית, ואנחנו לא רוצים להגיע לדבר הזה.

יוחנן פלסנר: יכול להיות שלא כל בעל רישיון בהגדרה בערוץ ברודקאסט חייב חברת חדשות, אלא אפשר ליצור מצב ששניים נחלקים, בהנחה שיש לפחות שתי חברות ומשקיעים מינימום מסוים.

דנה נויפלד: אגב, בעיני, שניים זה מעט.

יוחנן פלסנר: אני שואל.

נחמן שי: יש שלוש עם ערוץ 1.

יוחנן פלסנר: האם יש מקומות אחרים בעולם שאפר ללמוד מהם האם עדיף ארבע פחות מושקעות או שתיים יותר?

יוחנן פלסנר: מה התובנות בעניין.

אופיר אקוניס: יוסי ורשבסקי היה קודם, אחר כך אורן משה ממשרד האוצר.

אורן משה: רק הערה קטנה למה שהוא אמר פה, כי זה פשוט לא יהיה רלוונטי אם מישהו ידבר באמצע.

אורן משה: ההנחה שלך היא שבכל שוק שבו יש מיעוט של מתחרים, העודף שנוצר אצל הספק יוצא להעלאת הערך של הצרכן, זאת אומרת, שכל הרווח של הספק חוזר לצרכן.

אורן משה: בכלכלה זה לא תמיד עובד כך.

אורן משה: בשוק של מיעוט מתחרים זה לא בהכרח- - -

יוחנן פלסנר: לא אמרתי שבשתי חברות הם ישקיעו יותר.

יוחנן פלסנר: שתי חברות ישקיעו את המינימום.

יוחנן פלסנר: אם רוצה להיכנס מפעיל שלישי, האם אנחנו לא רוצים לאפשר לו את האופציה שאולי ישקיע טיפה פחות ממה שהוא היה משקיע בחברה משל עצמו, במקום ה-55 מיליוני שקלים, שישקיע 45 מיליוני שקלים, נקבל חברת חדשות של 100 מיליוני שקלים.

נחמן שי: זה רעיון לא רע.

נחמן שי: אם הוא לא משדר שידור עצמאי של חדשות, הוא יכול "להמיר" את זה בהשקעה.

אורן משה: חבר הכנסת שי, זה קיים כבר היום בחוק הקיים ובהצעת החוק שבפניכם.

אורן משה: בתוספת יש שתי חלופות, חלופה אחת במקרה שאתה עושה את החדשות בעצמך.

אורן משה: בשני המקרים יש לך חברה שבראשה יש עורך ראשי, אבל בחלופה הראשונה אתה עושה את החדשות בעצמך, קרי, יש לך מערכות חדשות בערוץ 2 ובערוך 10.

אורן משה: בחלופה השנייה, שכבר קיימת בחוק, ותהיה קיימת גם ברישיונות, ההשקעה שלך פוחתת ל-40 מיליוני שקלים, ואתה יכול לרכוש אותה חברה שהוקמה, שיש לה עורך ראשי משלה, לא צריכה מערכת, היא יכולה לרכוש חדשות מצד ג'.

אורן משה: זה קיים.

יוסי ורשבסקי: ברשותך, אני רוצה לחזור לשאול את דנה את השאלה הבאה: יהיו ארבע חברות חדשות, יהיו 16 חברות חדשות- - -

דנה נויפלד: 16, אנחנו כבר ניכנס למצב- - -

יוסי ורשבסקי: אני רוצה להתמקד.

יוסי ורשבסקי: נשלל זיכיון או נשלל רישיון מבעל רישיון.

יוסי ורשבסקי: למה אותו בעל רישיון צריך למכור את חברת החדשות שלו לבעל הרישיון שבא במקומו?

יוסי ורשבסקי: למה בעל הרישיון שבא במקומו, שצריך לדאוג לפי כל המחויבויות שקבעתם פה, למינימום שידור של 300 מיליוני שקלים או 400 מיליוני שקלים – למה דווקא ב-50 מיליוני שקלים הוא צריך למכור את זה?

קריאה: מה אתה מציע?

יוסי ורשבסקי: אני מציע שיקים לבד.

ורד אשכנזי: שיקים לבד, כמו שאנחנו הקמנו.

מנשה סמירה: יושב-ראש הוועדה, דנה נויפלד מרשה שאני אתייחס לשאלה של יוסי ורשבסקי.

מנשה סמירה: שער בנפשך, חס וחלילה, שאחת מזכייניות ערוץ 2 כרגע תחזיר את הזיכיון.

מנשה סמירה: מה נעשה עם חברת החדשות?

מנשה סמירה: הרי יש לה 50% ממימון חברת החדשות.

מנשה סמירה: נסגור את חברת החדשות?

יוסי ורשבסקי: למה תסגור?

מנשה סמירה: לא לסגור?

מנשה סמירה: זו הערה אחת, שאנחנו נמצאים בסיטואציה שיש לנו חברת חדשות שהיא לא רק של זכיין אחד.

מנשה סמירה: ההערה השנייה שלי.

מנשה סמירה: ההסתכלות שלי כאן, וחשוב מאוד שחברי הכנסת ישימו לב לעניין הזה, היא על הציבור, רציפות השידור של הציבור.

מנשה סמירה: כל הדיון התחיל בשאלה מה אנחנו רוצים לייצר כלפי הציבור.

מנשה סמירה: אנחנו מחליפים גוף משדר, אבל חשוב לנו שהציבור יקבל מענה.

מנשה סמירה: למה המותג הזה הפך להיות משמעותי?

מנשה סמירה: כי הציבור התרגל אליו, כנ"ל לגבי חברת החדשות.

מנשה סמירה: לחברות החדשות יש ערך שהוא מעבר למתן מענה בידורי כזה או אחר, ולכן הרציפות היא שעומדת על הפרק.

יוסי ורשבסקי: שללת לי רישיון, כנראה אני לא בסדר, גם חברת החדשות היא שלי.

יוסי ורשבסקי: היא שלי, אתה לא יכול לקחת לי אותה.

מנשה סמירה: נכון, ולכן יש זכות למועצה להגיד לכם למכור, ויש זכות לקונה לא לקנות את זה.

יוסי ורשבסקי: מה זה זכות לקונה?

יוסי ורשבסקי: לי יש חובה למכור?

דורון אבני: כן, היום יש לך חובה למכור.

יוסי ורשבסקי: את זה צריך לשנות.

יוסי ורשבסקי: אני פונה לחברי הכנסת שאת זה ישנו.

מנשה סמירה: זו סוגיה שיכולים לפתוח אותה, והמשמעות שלה בעניין הזה, בתחום החדשות, שהרציפות וההרגלים של הצופים אכן ייפגעו.

מנשה סמירה: אם מישהו חושב שלדבר הזה אין ערך, בסדר גמור.

יוסי ורשבסקי: הכול ייפגע.

יוסי ורשבסקי: אם לוקחים את הרישיון, גם תוכנית הבוקר שלי תיפגע.

מנשה סמירה: הערך של החדשות הוא אחר.

אופיר אקוניס: יוסי ורשבסקי הבנתי.

אופיר אקוניס: מנשה סמירה, מיצינו את הדיון הזה.

אופיר אקוניס: הבנו את הבעיות של סוגיית חברת החדשות, אף על פי שהן בכללי מעבר, אבל אנחנו מתייחסים בחקיקה גם לסעיף הזה.

אופיר אקוניס: בסוף, אני לא יודע מי אמר את זה, אבי צבי אם אני לא טועה, בסוף יגיעו חזרה לסעיף, יחליטו מה גובר על מה וכדומה.

אופיר אקוניס: אנחנו לא רוצים להיות פה במצב כזה, אנחנו רוצים להגיע לדבר הזה בצורה מושלמת.

אופיר אקוניס: אנחנו נמשיך עכשיו את ההקראה, ונחשוב לישיבה הבאה איך אנחנו פותרים את הסוגיה הזאת.

יוחנן פלסנר: אתה רוצה לפתור אותה יחד עם דיון בסוגיית המעבר, שנדון בזה בחבילה?

אופיר אקוניס: אולי, לא יודע.

אופיר אקוניס: יכול להיות.

אופיר אקוניס: בבקשה, מר מסינג.

אסי מסינג: "(18) בכותרת סימן ב' לפרק ג', בסופה יבוא "לזיכיון לשידורים והגבלות למתן רישיון לשידורי טלוויזיה.

אסי מסינג: " הסעיפים הקטנים (18), (19), (20) עד (21) מתייחסים לסימן ב', שעניינו מכרז, והתאמות, למעט המכרוז שדיברנו עליו בסעיף הקודם, ושעליו לא נערכה הצבעה.

אסי מסינג: למעשה הקצאת הרישיון לא תיעשה באמצעות מכרז, אלא באמצעות תנאי סף, כפי שדיברנו על כך בדיונים הקודמים, ולכן יש צורך להתאים את סימן ב', שעניינו מכרז, לכך שהוא יועד רק למקומות שבהם ימשיך להתבצע מכרז.

אסי מסינג: סעיף קטן (18) עניינו "תיקון או כותרת סימן ב'".

אסי מסינג: אני אעבור לסעיף 19.

אסי מסינג: "(19) בסעיף 38, במקום "זיכיון לשידורים" יבוא "זיכיון לשידורי רדיו ועד למועד המעבר – גם זיכיון לשידורי טלוויזיה".

אסי מסינג: "(20) בסעיף 41 – (א) בכותרת השוליים, בסופה יבוא "והגבלות למתן רישיון לשידורי טלוויזיה"; (ב) בסעיף קטן (ב2) – (1) ברישה, אחרי "לשידורי טלוויזיה" יבוא "ולא יקבל רישיון לשידורי טלוויזיה"; (2) בפסקה (5)(ג) ו-(ד), לפני "קיים בעל זיכיון אחד בערוץ" יבוא "לעניין בעל רישיון לשידורי טלוויזיה או אם"; (4) בפסקה (8), אחרי "(3) ו-(7)" יבוא "לעניין בעל רישיון לשידורי טלוויזיה או אם"; (5) בפסקה (9), בהגדרה "בעל זיכיון אחר", במקום "בעל זיכיון אחר לשידורי טלוויזיה לפי חוק זה למעט" יבוא "בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה או בעל רישיון לשידורי טלוויזיה, למעט"; (ג) בסעיף קטן (ג)(1), במקום לפי חוק זה או הוא בעל זיכיון אחר לשידורים" יבוא "או בעל רישיון לשידורי טלוויזיה".

אסי מסינג: " אני רק אמשיך את ההסבר שציינתי קודם לכן.

אסי מסינג: סעיף 41 עניינו הזכות להשתתף במכרז וההתאמות לסעיפים שעשינו קודם לכן בסעיפים 33 שהוספנו בדיונים הקודמים.

אסי מסינג: "(21) בכותרת סימן ג' לפרק ג', במקום "בעל זיכיון" יבוא "מורשה לשידורים".

אסי מסינג: " "(22) בסעיף 46, בכל מקום, במקום "בעל זיכיון" יבוא "מורשה לשידורים".

אסי מסינג: " "(23) בסעיף 47(א), במקום "בעל זיכיון" יבוא "מורשה לשידורים".

אסי מסינג: " "(24) בסעיף 47א, במקום "בעלי הזיכיון" יבוא "המורשים לשידורים".

אסי מסינג: "

אופיר אקוניס: כל עוד אנחנו בסעיפי התאמות טכניות תמשיך ברצף, ונצביע, כי אני לא רואה חילוקי דעות.

אסי מסינג: "(25) בסעיף 48 – (א) בסעיף קטן (א), אחרי "בעל זיכיון" יבוא "לשידורי טלוויזיה או ליטול פרקי זמן מזמן השידורים של בעל זיכיון לשידורי רדיו או של בעל רישיון לשידורים", במקום "יחידות השידור בשנה" יבוא "יחידות השידור או זמן השידורים בשנה", אחרי "בעלי הזיכיונות" יבוא "לשידורי טלוויזיה, בין בעלי הרישיונות לשידורי טלוויזיה, בין בעלי הזיכיונות לשידורי רדיו או בין בעלי הרישיונות לשידורי רדיו, לפי העניין" ובסופו יבוא "לעניין סעיף קטן זה, "זמן השידורים" – כלל שעות השידורים של בעל זיכיון לשידורי רדיו או של בעל רישיון לשידורים, כפי שנקבע בזיכיון או ברישיון, לפי העניין"; (ב) בסעיף קטן (ב), במקום "לבעל זיכיון" יבוא "למורשה לשידורים"; (ג) בסעיף קטן (ג), אחרי "זיכיון" יבוא "לשידורים או רישיון לשידורים"; (ד) בסעיף קטן (ד), במקום "לבעל זיכיון" יבוא "למורשה לשידורים".

אסי מסינג: "

אופיר אקוניס: יש הערות, רבותי, לסעיפים?

אופיר אקוניס: בעיקרם הם התאמות טכניות?

דורון אבני: אני לא רוצה להישמע כמו קאטו הזקן, אבל אני שב ומזכיר את היחס בין 41 ל-56.

דנה נויפלד: עוד לא הגענו לזה עדיין.

דורון אבני: יש כאן התאמות לסעיף 41.

אופיר אקוניס: יש לך הסבר מיוחד לסעיפים, כי אנחנו עומדים להצביע מסעיף 18?

אסי מסינג: כל התיקונים הם תיקוני התאמות.

אופיר אקוניס: תסביר, מר מסינג.

אסי מסינג: עד סעיף 41 הסברתי.

אסי מסינג: סעיף 46 עניינו שידורים אסורים, יש כאן התאמה נדרשת.

אסי מסינג: סעיף 47 עניינו מתן אפשרות תגובה, שגם כאן יש התאמה נדרשת במקום "בעלי הזיכיון" יהיה "המורשים לשידורים".

אסי מסינג: סעיף 48 עניינו שידורים מטעם הרשות.

אסי מסינג: במסגרת השידורים מטעם הרשות יש התייחסות לכך שניתן ליטול פרקי זמן מזמן השידורים של בעל זיכיון לשידורי רדיו או בעל רישיון לשידורים.

אסי מסינג: יש כאן התאמה, יש כאן קביעה של מהו זמן השידורים מכלל שעות השידורים של בעל זיכיון לשידורי רדיו או לבעל רישיון לשידורים כפי שנקבע בזיכיון או ברישיון.

אסי מסינג: עד עכשיו הדבר נעשה לפי יחידות שידור.

אסי מסינג: הנושא הזה הוא קצת בעיתי נוכח התיקונים.

אסי מסינג: אלה הסעיפים.

אופיר אקוניס: הערות, רבותי.

אופיר אקוניס: אין הערות.

אופיר אקוניס: אנחנו מעמידים להצבעה מפסקה (18) עד פסקה (25) כולל.

אופיר אקוניס: מי בעד?

אופיר אקוניס: הצבעה בעד – פה אחד פסקה (18) עד פסקה (25) כולל אושרו.

אופיר אקוניס: אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הסעיפים הללו אושרו.

אופיר אקוניס: אתה יכול להמשיך, יש לנו עוד עשר דקות.

אסי מסינג: "(26) בסעיף 49 – (א) בסעיף קטן (א), ברישה, במקום "מבעל זיכיון" יבוא "ממורשה לשידורים"; (ב) בסעיף קטן (ג), במקום "לבעל זיכיון" יבוא "למורשה לשידורים".

אסי מסינג: " "(27) בסעיף 50, במקום "לבעל זיכיון" יבוא "למורשה לשידורים".

אסי מסינג: " "(28) בכותרת סימן א' לפרק ד', במקום "תחנות וזיכיונות" יבוא "תחנות, רישיונות וזיכיונות".

אסי מסינג: " עד כאן זה סעיפים שיש התאמות נדרשות לנוכח התיקונים.

אסי מסינג: סעיף 49 עניינו נטילת זמני שידור וסעיף 50 עניינו שידורים במקרה חירום.

אסי מסינג: אתה רוצה להצביע על הסעיפים הללו?

אסי מסינג: הסעיף הבא הוא כבר לא סעיף טכני.

אתי בנדלר: לכן ביקשתי לעצור.

אופיר אקוניס: אמרתי: רק את ההתאמות הטכניות.

אסי מסינג: עד פסקה (28) כולל.

אופיר אקוניס: הערות לפסקאות (26), (27) ו-(28).

אופיר אקוניס: אין הערות.

אופיר אקוניס: אנחנו מצביעים.

אופיר אקוניס: הצבעה בעד – פה אחד פסקאות (26), (27) ו-(28) אושרו.

אופיר אקוניס: הפסקאות אושרו.

אופיר אקוניס: פסקאות (26) עד (28).

אופיר אקוניס: אני מציע לעצור פה.

אופיר אקוניס: אנחנו מחויבים על פי חג החנוכה להקדים את דיוני המליאה.

אופיר אקוניס: אני מקווה שנפתור עד השבוע הבא את הסוגיות שבמחלוקת כדי להתקדם בהצעת החוק.

אופיר אקוניס: תודה וחג שמח.