ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 109, 2009-12-02 09:00

זבולון אורלב: אם לא הבנת, כולם מבקשים שתקצר מאוד.

מאיר ברוזה: העץ של יצחק בן צבי נכרת בסופת שלג נוראית.

מאיר ברוזה: העץ הזה נשתל על ידי אוסישקין ב-1920 ואנחנו כולנו ייבשנו אותו.

מאיר ברוזה: אם היו ממשיכים להשקות את הגינה הזאת, העץ הזה לא היה מת.

מאיר ברוזה: 80 וכמה שנים הוא היה רגיל שמשקים אותו כל הזמן עם ממטרות.

מאיר ברוזה: העץ הזה של אוסישקין מת.

זבולון אורלב: אני פותח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

זבולון אורלב: ברגע זה חלים כל הכללים של הוועדה ואין מדברים ואין מסתובבים אלא ברשות.

זבולון אורלב: אנחנו לחוצים מאוד בזמן כי לצערי השעון של המועצה לשימור אתרים לא תמיד חופף לשעון של ועדת החינוך ולא חופף לשעון של ועדת הכנסת.

זבולון אורלב: אני חוזר ואומר שהדיבור הוא אך ורק ברשות.

זבולון אורלב: אני פותח את הישיבה לאור הבקשה של המועצה לשימור אתרי מורשת שהתריעה בפנינו על הסכנה של הרס מבנה משפחת שטיינברג במוצא.

זבולון אורלב: לדעתם זה מבנה שראוי לשמר אותו.

זבולון אורלב: אנחנו הזמנו את כל הגורמים הנוגעים בדבר ואני מבין שהחלק הזה של מוצא, בו נמצא בית שטיינברג, הוא חלק מהשטח המוניציפאלי של ירושלים.

זבולון אורלב: אנשי עיריית ירושלים נמצאים כאן ואני מבין שגם נציגי הוועדה המחוזית לתכנון לבנייה נמצאים כאן.

זבולון אורלב: אני מציע שאנחנו נאפשר שלוש עד חמש דקות למשפחת בא גד.

זבולון אורלב: נמצאים כאן שני האחים שמפאת גילוי נאות אני אומר לא אובייקטיבי לגביהם כי הרב יוסף בא גד היה ראש ישיבת נחלים שקיבל אותי ללימודים ואפילו הצליח להוציא ממני משהו.

זבולון אורלב: נאפשר למשפחת בא גד שיסדרו ביניהם מי הוא מי.

זבולון אורלב: יש בין שלוש לחמש דקות לספר על תולדות המשפחה ועל משפחת שטיינברג שאני מבין שזה בית הסבא שלכם.

זבולון אורלב: הרב יוסף בא גד, לשעבר חבר כנסת ולשעבר חבר ועדת החינוך והתרבות.

זבולון אורלב: זכיתי לראות אותו כי אז הייתי מנכ"ל משרד החינוך והתרבות.

יוסף בא גד: כן.

יוסף בא גד: ובכן, ברשות יושב ראש הוועדה, בשבת קראנו בתורה פרשת ויצא.

יוסף בא גד: המקום בו אנחנו יושבים הוא מקום היסטורי ומרגש כי אימא שלנו, מרת שולמית שטיינברג בא גד, למדה כאן אצל אביו של יהורם גאון.

יוסף בא גד: כאן היה בית הספר.

יוסף בא גד: השם מוצא מוזכר פעם ראשונה במשנה במסכת סוכה מ"ה: מצוות ערבה כיצד מקום היה למטה מירושלים ונקרא מוצא.

יוסף בא גד: משם היו לוקחים ערבות לבית המקדש במעיין כאן.

יוסף בא גד: כדאי שכאשר נסיים, נלך לבקר במעיין.

יוסף בא גד: שואלת הגמרא תנא: למה התנא והמשנה אומר מוצא.

יוסף בא גד: זה היה קולוניה.

יוסף בא גד: הכפר הרומאי כאן ממול.

יוסף בא גד: אני רוצה לומר לכם שבאתי לכאן בליל ט' באב, ביקשו שאני אתן דרשה, ואמרתי שלפני שאלפיים שנה ישבו כאן בכפר קולוניה רומאים שחסמו את הדרך לעלות לירושלים אחרי שהחריבו את בית המקדש.

יוסף בא גד: והנה עברו אלפיים שנה, הרומאים אינם, המופתי חאג' אמין אל חוסייני שכאן הבית שלו ממול הרוס, שאמר להיטלר שאם לא ישמידו את יהודי ארץ ישראל, השואה לא תהיה מושלמת, המופתי איננו ואנחנו בליל ט' באב מתפללים בבית הכנסת העתיק של מוצא.

יוסף בא גד: הסבא ר' ירחמיאל שטיינברג, הצדיק ממוצא, שכאן בספר שיצא השבוע לאור, ספר חדש, הנה תמונת הבית שאנחנו יושבים בו.

יוסף בא גד: אני רוצה לומר שהסבא ואחיו מיכאל שטיינברג שהוא הסבא של אורה הרצוג וסוזי אבן, הסבא ניצל בפרעות תרפ"ט ב-1929 כאשר משפחת מקלב נרצחה.

יוסף בא גד: הנה, כאן משפחת מקלב והנה כאן הגוויות שלהם ששרפו אותם אחרי כן.

יוסף בא גד: הסבא ניצל ושכב שנה בבית חולים, בביקור חולים, כי הוא נפצע קשה ושרפו את הבית.

יוסף בא גד: אז הילדים כתבו לו מכתב: סבא, די, תישאר בירושלים.

יוסף בא גד: הסבא כותב: לא נעזוב.

יוסף בא גד: זכיתי לחזור לארצנו ארץ החיים, כמעט נפלתי חלל בפרעות תרפ"ט ובזכות הארץ החלמתי תודה לאל, עכשיו לברוח מהמערכה?

יוסף בא גד: לא, בשום אופן לא.

יוסף בא גד: זה חייב להיות על הבית מזכרת לכולם.

יוסף בא גד: יהודי שכמעט נהרג, שוכב שנה בבית חולים, שורפים את הבית, חוזר למוצא, בונה, עובר את פרעות 1936, עובר את מלחמת השחרור וברוך השם.

יוסף בא גד: ולכן הבית ההיסטורי הזה של סבא שהיה גם בית כנסת בזמן הפרעות שאי אפשר היה להגיע לכאן עד מלחמת השחרור, הבית הזה חייב להישמר לכל הדורות לעתיד.

זבולון אורלב: מה קרה עם הבית הזה אחרי מלחמת השחרור?

יוסף בא גד: הסבא גר שם.

שלום בא גד: עד 1958.

שלום בא גד: אני הנכד של ירחמיאל שטיינברג.

שלום בא גד: אני לא איש דיבורים אבל אני איש שאראה לכם מה קורה.

זבולון אורלב: תאמר לנו מה קרה אחרי שהסבא נפטר.

שלום בא גד: אחרי שהסבא נפטר ב-1958, אנחנו החזקנו את הבית עד 1998.

שלום בא גד: ב-1998 היה טקס ליד הבית, שם הנחנו את האבן שראית.

זבולון אורלב: אז הוא נמכר?

יוסף בא גד: הטקס היה עם נשיא המדינה חיים הרצוג.

שלום בא גד: ראש המועצה של מטה יהודה הכריז באותו טקס בנוכחות נשיא המדינה שהוא חלק מהמשפחה, בנוכחות אבא אבן, בנוכחות עוד מכובדים, ה-500 אנשים של המשפחה, זה עץ החיים של המשפחה, הוא הכריז שהבית הזה הוא בית לשימור ויטופל על ידי המועצה של מטה יהודה.

שלום בא גד: מאחר שהבית היה לשימור, חשבנו שהגיע הזמן, מאחר שהיו הרבה יורשים, למכור את הבית ומכרנו אותו.

שלום בא גד: בזה נגמר חלקנו מבחינת הבית.

זבולון אורלב: למי הוא נמכר?

שלום בא גד: הוא נמכר לקבלן שקראו לו ינושי ואחר כך אותו קבלן מכר את זה למישהו אחר.

זבולון אורלב: למי הוא מכר?

זבולון אורלב: מי הבעלים?

שלום בא גד: יש קבלן שקוראים לו איצקין.

אייל איצקין: אני לא קבלן.

שלום בא גד: יזם.

זבולון אורלב: מי הדובר?

אייל איצקין: אייל איצקין, אדריכל.

זבולון אורלב: אתה מייצג את הבעלים.

שלום בא גד: אחת הסיבות שמכרנו את הבית, כי אנחנו ידענו שהבית מיועד לשימור.

שלום בא גד: הייתי רוצה להראות תמונה של סבא ואחיו ירחמיאל, תמונה מ-1900.

שלום בא גד: יש לי עוד תמונה של סבא עם וולפסון.

שלום בא גד: זה החאן בו אנחנו יושבים.

יוסף בא גד: החאן הוא הבניין הזה.

שלום בא גד: יש לי כאן גם טיקט.

שלום בא גד: אני צילמתי אותו אבל בבית יש לי את האורגינל.

שלום בא גד: זה היין של סבא שלי מ-1890, טיקט שהדביקו.

שלום בא גד: היקב היה בין היקבים הראשונים.

שלום בא גד: דבר נוסף שאני מדגיש זה שבית הכנסת היה בבית של הסבא שלי ובית הכנסת עדיין קיים לא כבית כנסת פעיל אבל כל שנה, מדי שנה בשנה, הרב קוק היה מגיע לסבא שלי ונופש כאן בין שבוע לשבועיים ולומד עם סבא שלי.

שלום בא גד: אני חושב שמיותר להדגיש שאי אפשר בחצי שעה של טרקטור להרוס היסטוריה של 120 שנים.

שלום בא גד: ההיסטוריה היא לא רק של משפחת בא גד אלא ההיסטוריה היא של כל עם ישראל.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: יש עוד מישהו שרוצה להוסיף על תולדות הבית?

עלי ברמן: אני נולדתי בבית של הסבא.

עלי ברמן: להרוס את הבית הזה, זה לא נקלט.

עלי ברמן: אנחנו מחקנו היסטוריות, מחקנו עבר, מחקנו הווה מכל סוג.

זבולון אורלב: מה ההיסטוריה המיוחדת?

עלי ברמן: הסבא היה היחידי שנשאר במקום לאחר שפינו את כולם.

עלי ברמן: הוא לא היה מוכן לעזוב את מוצא.

עלי ברמן: היו לו 70 דונם מחאג' אמין אל חוסייני והוא נתן את זה במתנה לקרן קיימת לישראל והיום זה עמק הארזים.

עלי ברמן: זה לא יסולא.

עלי ברמן: זה לא קליט בכלל.

עלי ברמן: הסבא הזה, לא היה מה לאכול בבית אבל צדקה הוא נתן.

עלי ברמן: גדלתי קצת בבית הזה.

זבולון אורלב: ישאל השואל שאלה קשה.

זבולון אורלב: הרבה אנשים טובים וראויים באו והתיישבו בארץ והם גרים בבתים ואני מניח שאין כוונה לשמר כל בית בו גר יהודי מסוף המאה הקודמת ועד לאמצע המאה הנוכחית.

זבולון אורלב: הרי רק ביוני חנכו כאן את בית ילין והופכים אותו למרכז מבקרים.

זבולון אורלב: מדוע בית ילין וגם בית הכנסת הזה לא יכול להיות מרכז המבקרים בו יספרו את תולדות המקום, יתארו את כל מה שקרה כאן, איזה אישים גרו כאן וכדומה?

זבולון אורלב: למה לפי דעתך צריך לשמר דווקא את הבית הזה?

עלי ברמן: כאן היה אחד היקבים הראשונים בארץ ישראל ואני לא יודע אם לא הראשון.

עלי ברמן: יכול להיות שהוא היה היקב הראשון באזור ירושלים ויכול להיות שגם בארץ.

עלי ברמן: אנחנו מדברים על קטע היסטורי.

קריאה: על איזה שנה אתם מדברים?

עלי ברמן: על 1882-1890, משהו כזה אבל אל תתפוס אותי במילה.

עלי ברמן: יש לזה ייחוד מיוחד, גם לאיש, גם למעשיו וגם לפועלו, כאשר בבית הזה ביקר גם הנציב העליון, גם כאשר הרצל עלה לירושלים.

עלי ברמן: אימא הייתה מספרת שכאשר התורכים עזבו את הארץ והם נשארו חמש בנות לבד בבית והתורכים הקיפו את הבית וצעקו לחם, לחם, לחם – היה אז רעב – הם לא נטשו את הבית ואלה היו התקופות הקשות ביותר.

עלי ברמן: לכן יש ייחוד גם משום פעילותו, גם משום תרומתו לקרן הקיימת, גם משום היותו מוכתר מוצא שלושים שנים ויותר.

עלי ברמן: איפה נשמע דבר כזה?

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: יש עוד מישהו שרוצה לדבר רק על הבית?

זבולון אורלב: האמת שאני צריך לתת קודם כל את רשות הדיבור למועצה לשימור אתרים שביקשה.

אלון גינצברג: אני חוקר פרטי של תולדות מוצא.

אלון גינצברג: הייחודיות היא שדבר ראשון זאת ההתיישבות הדתית שהאמינה בהגשמת הארץ באמצעות חקלאות.

אלון גינצברג: הכל היום נדל"ן, אבל כמובן הסיפור היה חקלאות.

אלון גינצברג: המושבה מוצא, בניגוד למושבות אחרות, לא נתמכה על ידי נדבן, לא על ידי רוטשילד ולא על ידי אחרים.

אלון גינצברג: באמת הבית עצמו, מעבר לזה, היה בו בית כנסת.

אלון גינצברג: היה בו בית כנסת בתוך הבית.

אלון גינצברג: לא תמצא הרבה בתים שאחד מבעלי הבית נתן מרצונו הטוב מקום לבית כנסת.

זבולון אורלב: הוא קיים לפני בית הכנסת הזה?

קריאה: זה החאן.

זבולון אורלב: מתי הבית הזה הפך להיות בית כנסת?

אלון גינצברג: בית הכנסת הוא למעלה.

קריאה: בגלל שנסגר שם בית הכנסת, ישבו שם.

אלון גינצברג: כשהוא נפטר.

זבולון אורלב: עד שהוא נפטר, בית הכנסת היה שם?

אלון גינצברג: כן.

אלון גינצברג: עוד משפט לסיום.

אלון גינצברג: מעבר לזה שזה היה בית כנסת במוצא, יש כאן באמת ייחודיות כי הבית שליד, שהיה באמת בית חרושת לרעפים, שהיה של אחיו, הוא בעצם כבר לא משומר ומה שאנחנו רואים זה משהו בצביון, ברוח האבנים האדומות, אבל זה לא המבנה המקורי.

אלון גינצברג: יש כאן באמת שני אחים שאחד היה חלוץ התעשייה ואחד האמין בחקלאות.

אלון גינצברג: בתוך הבית היה בית הכנסת ובצמוד לבית יש מרתף, עדיין קיים, בתוכו היה היקב.

אלון גינצברג: היה אמור להגיע לישיבה גם מדריך היין הראשי של יקבי כרמל אבל נבצר ממנו להגיע.

אלון גינצברג: הוא אמר שזה אחד מהיקבים הראשונים בארץ ישראל.

מיכל דדש: אני נציגת התושבים של רמת מוצא.

מיכל דדש: אני רוצה לציין שבשכונה אין לנו בית כנסת.

מיכל דדש: יש לנו תושבים שנמנעים מלהגיע בגלל המרחק, בגלל הכביש שהם צריכים לחצות, פיזית הם לא יכולים להגיע ונודע לנו על המבנה לשימור, כי הוא היה חבוי כל הזמן והוא היה מוסתר, הוא נרשם בעירייה כסככה, לצערנו, ולכן הוא גם נמכר כסככה.

מיכל דדש: אנחנו לא ידענו שזה מבנה לשימור.

מיכל דדש: אנחנו מאוד היינו מעונינים להשאיר אותו כמות שהוא ולבנות אותו כבית הכנסת, לשפץ אותו ולהחזיר עטרה ליושנה לרווחת התושבים.

שי ירדני: אני שכן של שטיינברג.

שי ירדני: אני מתייחס לשני דברים והראשון הוא למה שאמרה מיכל כאן שלא ידענו שזה בית לשימור.

שי ירדני: המשפחה שלי והסובבים, הצמודים לבית הזה, תמיד חשבו שהבית הזה הוא לשימור.

שי ירדני: את ההיסטוריה במעמד נשיא המדינה, אז נקבעה אבן בקיר ונרשם שהרחוב בו אני גר הוא רחוב שטיינברג, על הטקס הזה אני שומע לאורך שנים.

שי ירדני: אנחנו יודעים ותמיד ידענו שזה לשימור.

שי ירדני: רק לאחרונה נודע לנו שקרתה כאן איזושהי טעות או משהו בסגנון, כל אחד וגרסתו, לא משנה מה העניין, המשפחה שלי והסובבים את הבית הזה, תמיד ידענו שזה בית לשימור.

שי ירדני: אני מכיר את ההיסטוריה שלו.

שי ירדני: סבא שלי כאן מכיר את האנשים, הם גדלו שם, חלקם אכלו במטעים שצמודים לבית שלי.

שי ירדני: ההיסטוריה של הבית שלי שלובה בהיסטוריה של הבית הזה, כך שהסיפור בשבילי ובשביל המשפחה שלי לא חדש.

שי ירדני: הנקודה השנייה היא בתשובה לשאלתך למה לשמר את הבית כאשר אפשר לספר את הסיפורים מכאן.

שי ירדני: סליחה, אבל אני לא מבין את השאלה כי המבנה עומד על תלו ולמבנה היסטוריה מהותית בת למעלה מ-120 שנים.

שי ירדני: הסיפורים המרגשים שאנשים כאן מספרים עליו, זה פסיק.

שי ירדני: כלומר, אפשר לכתוב ספר על הבית הזה.

שי ירדני: זה בית ייחודי.

זבולון אורלב: אתה יודע כמה סיפורים היו לפני 120 שנים על כל בית?

שי ירדני: לא ביצעתי על זה מחקר ואני לא יודע ולא אומר שאני מכיר את זה אבל אני חושב שלא אמצא בקלות מישהו שיחלוק עלי שההיסטוריה הזו שקיימת לבית הזה, בלי קשר לכמה בתים היא כן קיימת, היא מהותית ושווה כרגע, כאשר הבית הזה קיים, לפעול למען שימורו.

שלום בא גד: האבא שלו וסבא שלו היה חייל בצבא אנתריאוס.

שלום בא גד: סבא שלי כמוכתר נתן לו אישור כדי שישאירו אותו בארץ כי אחרת היו מגרשים אותו מהארץ.

שוש ירדני: ברשותך, הקבלן הוא היזם והוא לא נציג, מר אייל איצקין.

שוש ירדני: הוא היזם.

שוש ירדני: הוא שלח את הנציג שלו, דפק לנו בדלת ואמר שבאו לתאם אתנו כריתת עצים.

שוש ירדני: אנחנו ממש בגבול של המקום הזה.

שוש ירדני: מעולם לא שמענו לפני כן כלום והנה ככה, בחוצפה.

שוש ירדני: עכשיו הוא אומר שהוא נציג.

שוש ירדני: הוא היזם.

שוש ירדני: מכאן זה התחיל ובזכותנו מתקיימת כאן עכשיו הישיבה הזאת כי זה התחיל מאצלנו, מהדפיקה בדלת.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: המועצה לשימור אתרים.

יוסי פלד: אני חושב שלא צריך להוסיף על תולדות הבית.

יוסי פלד: אני מבין שאנחנו יכולים לעשות יום עיון על תולדות הבית ועל תולדות המשפחה.

יוסי פלד: ברור שזה אחד הבתים הבולטים במוצא.

זבולון אורלב: כמה בתים כאלה יש במוצא?

יוסי פלד: אתה שאלת שאלה אם כל בית צריך לשמר אותו.

זבולון אורלב: אני חייב לשאול גם את השאלות שאני לא אוהב.

יוסי פלד: אני אתן לך את התשובה.

יוסי פלד: יותר בתים נהרסו – לא רק במוצא אבל גם במוצא – מאשר שומרו.

יוסי פלד: זה כדי לקבל מושג.

יוסי פלד: אנחנו לא מדברים על כל בית אלא אנחנו מדברים על בתים שייצגו תקופה, חיים, סביבה.

יוסי פלד: הבית הזה בהחלט הוא אחד מאלה.

יוסי פלד: יש כ-10 בתים במוצא שראוי לשמר אותם, אבל יש שלושה בתים שהם המובילים וזה הבית הזה, בית מקלב, בית ילין, בית ברוזה.

יוסי פלד: אלה בערך הבתים עליהם צריכים להילחם.

זבולון אורלב: הרצון שלכם הוא לשמר ולא לצורכי ציבור.

יוסי פלד: לא.

יוסי פלד: אנחנו לא חושבים שכל בית צריך להיות לצורכי ציבור.

יוסי פלד: במידה שיש צרכים ציבוריים כפי ששמענו של בית כנסת וכדומה, זה בהחלט יסייע לשמירת הזיכרון של המקום אבל זה לא בהכרח.

יוסי פלד: התנאי שלנו הוא דבר ראשון לשמר.

יוסי פלד: אם שימרנו וטעינו היום, בעוד עשר שנים אפשר לתקן.

יוסי פלד: אם הרסנו, זה דבר בלתי הפיך.

יוסי פלד: לכן חייבים היום לשמר.

יוסי פלד: אני אומר אולי בצורה יותר ברורה.

יוסי פלד: אתה שאלת האם כל בית לשמר ומה יעשו עם הבית.

יוסי פלד: לא כל בית צריך לעשות אתו, אבל כאשר אתה הולך עם תלמיד ואומר לו שכאן היה, כאן גדל, כאן הייתה משפחה, כאן האבא אחרי הפרעות המשיך לחיות למרות שמצבו היה קשה מאוד, זה סיפור אחר מאשר אתה קורא את זה בספר.

יוסי פלד: אני רוצה לדבר על תולדות המקום.

יוסי פלד: אנחנו דאגנו מהתחלה שהבית הזה יהיה ברשימת השימור במטה יהודה.

קריאה: הוא לא היה.

יוסי פלד: הבית הזה היה ברשימת השימור במטה יהודה.

יוסי פלד: עבדך דאג לרשימה.

זבולון אורלב: כל אחד יוכל להתייחס.

זבולון אורלב: אנחנו מנהלים ישיבה מאוד פורמלית שיכולות להיות לה גם משמעויות משפטיות וחובתי לנהל אותה בצורה מסודרת כך שכל אחד יוכל לומר את מה שהוא רוצה לומר.

זבולון אורלב: אנחנו נאזין בתשומת לב רבה.

יוסי פלד: הבית הזה הוקדש לשימור.

יוסי פלד: הבית הזה הוכנס על ידינו לרשימת שימור במטה יהודה.

יוסי פלד: בכל הדיונים שערכנו עם מטה יהודה, הבית היה בפנים ואנחנו היינו רגועים.

זבולון אורלב: יש פרוטוקולים של הישיבות האלה?

יוסי פלד: אנחנו הגשנו את זה למטה יהודה.

יוסי פלד: זאת הרשימה שהוגשה למטה יהודה על ידינו, על ידי המועצה לשימור.

זבולון אורלב: זה נושא תאריך 29 במאי 1994.

יוסי פלד: זה הצילום.

יוסי פלד: ההגשה הייתה בשנות ה-90.

יוסי פלד: כן, ב-1994.

יוסי פלד: נכון.

יוסי פלד: הבית הזה, כל המגעים שלנו עם מטה יהודה היו וההבטחות היו שהבית הזה ישומר.

יוסי פלד: לצערי מטה יהודה לא קיימה ועדת שימור, לא הלכה לפי הנהלים ומכאן התקלות.

זבולון אורלב: למה לא עקבתם אחרי זה?

יוסי פלד: אם ראש מועצה אומר לך שהוא מכניס את זה לרשימת השימור, לא עולה על הדעת שהוא לא יכניס את זה לרשימת השימור.

קריאה: הוא מכריז על זה במעמד נשיא המדינה.

יוסי פלד: הוא מכריז על זה.

יוסי פלד: דבר נוסף.

יוסי פלד: כאן קרה מקרה שמוצא חולקה לשניים וחלק עבר לחסות עיריית ירושלים, לתחום השיפוט של עיריית ירושלים.

יוסי פלד: עיריית ירושלים לא בדקה שום דבר במוצא ולא פעלה.

זבולון אורלב: למה אתם לא פניתם לעירייה?

יוסי פלד: אנחנו פנינו.

יוסי פלד: למה אתה חושב שלא פנינו?

זבולון אורלב: איפה הפנייה?

יוסי פלד: יש לנו פנייה.

זבולון אורלב: מתי?

יוסי פלד: אני חושב שלפני שלוש שנים, ארבע שנים.

זבולון אורלב: אחרי המכירה.

יוסי פלד: אחרי המכירה.

זבולון אורלב: מתי העירייה קיבלה את מוצא?

קריאה: ב-1995.

זבולון אורלב: אתם מנהלים רומן בכלל עם מישהו אחר.

יוסי פלד: לא.

יוסי פלד: ב-1994.

זבולון אורלב: אבל ב-1995 זה עבר לעיריית ירושלים.

יוסי פלד: אז פנינו לעיריית ירושלים.

זבולון אורלב: מה אתה רוצה מראש המועצה שהכריז?

זבולון אורלב: זה כבר לא שלו.

שלום בא גד: אנחנו לא ידענו בזמן שזה עבר לעיריית ירושלים.

יוסי פלד: הבעיה היא אחרת.

יוסי פלד: הבעיה היא שעיריית ירושלים לא נתנה על כל האזור הזה שום תשומת לב.

יוסי פלד: אנחנו פנינו ולא קיבלנו תשובה.

זבולון אורלב: למה לא הזעקתם אותי אז?

יוסי פלד: אתה צודק.

יוסי פלד: יש לנו עשרות בתים בירושלים שלצערי עם כל הפניות שלנו, זה לא עוזר.

זבולון אורלב: מה הסטטוס של המקום כרגע?

יוסי פלד: אנחנו פנינו לעיריית ירושלים.

זבולון אורלב: מתי פניתם?

יוסי פלד: כל הזמן.

יוסי פלד: לאחרונה פנינו כאשר שמענו שיש מגמה להרוס, פנינו במיוחד לסגנית ראש העיר נעמי צור וביקשנו מעורבות מיידית כדי למנוע.

זבולון אורלב: מה הייתה התשובה?

יוסי פלד: שיטופל בעניין חיובי.

יוסי פלד: זאת אומרת, במגמה חיובית.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אני מציע שעיריית ירושלים תאמר לנו מה הסטטוס כרגע ואיפה אנחנו עומדים.

תמר קוך: מנהלת יחידת השימור, עיריית ירושלים.

תמר קוך: תרשה לי להתייחס לנושא חשיבות השימורית.

תמר קוך: אני לא יכולה לא להתייחס לזה ולא להדגיש את חשיבות המבנה ושימורו, את ההיסטוריה שלו ואת ההתייחסות שלו, איך שהוא שזור בכל ההיסטוריה של המקום.

תמר קוך: לא ניתן להתעלם מזה.

תמר קוך: זה לא עוד מבנה אחד מסוף המאה הקודמת.

תמר קוך: על זה כבר הכבירו מלים ואכן המבנה מאוד מאוד ראוי לשימור.

תמר קוך: את זה אני אומרת בכובע של יחידת השימור.

תמר קוך: אני כרגע נמצאת כאן כנציגת עיריית ירושלים וזה לא פשוט לייצג את עיריית ירושלים כי היא מאוד גדולה ומורכבת על כל ההיסטוריה המורכבת שלה עם השינויים במדיניות.

זבולון אורלב: אני חבר בכיר בשדולה למען ירושלים.

תמר קוך: אני מאוד בעד.

תמר קוך: בשנת 2002 אושרה תב"ע למקום שהמבנה מסומן להריסה.

תמר קוך: שוב, אני נמצאת ביחידה במשך שלוש וחצי שנים.

תמר קוך: בשנת 2002 אושרה תב"ע למקום כאשר המבנה מסומן כמיועד להריסה.

זבולון אורלב: התב"ע הופקדה קודם?

זבולון אורלב: הייתה אפשרות להתנגד?

תמר קוך: בהחלט.

קריאה: שלילי.

קריאה: אף אחד לא קיבל הודעות.

שוש ירדני: תוכיחו לי שקיבלתי.

שוש ירדני: אני הכי קרובה, הכי צמודה.

שוש ירדני: תוכיחו לי.

זבולון אורלב: רבותיי, אני אאפשר לכל אחד לדבר.

זבולון אורלב: לידיעתך, התוכנית הופקדה ואנשים יכלו להתנגד?

תמר קוך: לפי הידוע לי, כן.

זבולון אורלב: לפי הידוע לך לא הייתה שום התנגדות.

תמר קוך: אני לא יודעת אם הייתה התנגדות או לא.

תמר קוך: יכול להיות שכן הייתה, אבל עובדה שהיא הופקדה בסופו של דבר כאשר המבנה מסומן להריסה.

תמר קוך: לאחרונה גם יצא – אני לא זוכרת את התאריך – היתר חפירה למקום.

תמר קוך: בעקבות פנייה של שכנים אלינו, ולאחר מכן פניית נעמי צור, עם ועדת שימור, עם כל הפגישה הנחמדה הזאת, אנחנו ישבנו עם היזם והאדריכל של הפרוייקט ובעזרה של מהנדס העיר של ירושלים, והגענו לאיזושהי פשרה.

תמר קוך: אני אומרת פשרה כי לשמר את המבנה, זה מה שהיה צריך להיות.

תמר קוך: קודם כל, לשמר את המבנה זה מה שהיה צריך להיות.

תמר קוך: אנחנו כאן ניצבים עם איזושהי טעות שלנו, של עיריית ירושלים במידה מסוימת, שאישרנו תב"ע כאשר הוא מסומן להריסה.

תמר קוך: הפשרה שעומדת היום בדיון, והבנתי שהיא בשלבים סופיים של הסכמה, שהמבנה שמצוי בחלק האחורי של החלקה יפורק ויורכב מחדש בחלק הקדמי של החלקה, עם כל אבן הפינה ועם כל החשיבות.

תמר קוך: אנחנו מקווים שנוכל לשחזר גם את הנושא של היקב, את הקמרון של היקב.

קריאה: את יודעת שזה נוגד את אמנות השימור?

תמר קוך: בוודאי.

תמר קוך: לכן אני מצטערת כי אני אדריכלית ואני בעד שימור ואני משתדלת לעשות שימור נכון.

תמר קוך: פירוק והרכבה זה לא שימור אבל אנחנו נמצאים כאן במצב שבעצם הבניין הזה הוא להריסה.

תמר קוך: אם נכנסים לפן המקצועי, אם בכל זאת נשאיר את המבנה לשימור במקום שלו ונבנה סביבו איזשהו בניין חדש, כפי שהיוזמים רוצים, הוא יהיה במפלס השני של המבנה.

תמר קוך: זאת אומרת, הוא גבוה מעל הכביש ב-3 מטרים ונצטרך אולי לוותר על גג הרעפים האופייני.

תמר קוך: יש כאן שיקולים.

זבולון אורלב: כתב שנכתב ונחתם בטבעת המלך, אין דרך להשיבו?

תמר קוך: בתמורת שלמונים, אולי כן.

זבולון אורלב: שלמונים זאת מילה נרדפת לשוחד.

תמר קוך: לא.

תמר קוך: חס ושלום.

יוסי פלד: המגרש הוא גדול מאוד ואפשר למצוא דרכים לשלב את הדברים.

יוסי פלד: עם רצון טוב ועם כשרון תכנוני נכון, אנחנו לא חושבים שאפילו זה ייפגע אלא יותר מזה, ערך המבנה יעלה אם הבית ישומר.

יוסי פלד: לכן ניתן בתכנון ראוי ונכון, ואנחנו נהיה מוכנים לסייע לזה, ניתן לשלב את שני הדברים בלי לפרק ובלי להרוס.

זבולון אורלב: אני כרגע שואל שאלות כדי לדעת.

זבולון אורלב: אני מחנך במקצועי ואני לא אדריכל ולא בקיא בחוקי תכנון ובנייה, אבל אני קצת בקיא בסוגיית השימור, נושא שהוועדה מופקדת עליו ומתוך עשר השנים שאני בכנסת, שמונה שנים אני או יושב ראש הוועדה או חבר הוועדה ומזה נובעת בקיאותי.

זבולון אורלב: אני שואל האם יש דרך חוקית לשנות את ההחלטות.

זבולון אורלב: אגב, יש דרך אחת חוקית וזה מה שכרגע אנחנו עושים בבית פרומין.

זבולון אורלב: בית פרומין, כידוע, המדינה שגתה ומכרה את מבנה הכנסת, את המבנה הראשון של הכנסת בירושלים, ליזם פרטי ואפילו הבטיחו לו מגדלים באוויר.

זבולון אורלב: הכנסת נמצאת בהליכי חקיקה של הצעת חוק, ובמקרה אני מכיר את יוזם החוק שיושב לפניכם.

זבולון אורלב: הכנסת אישרה פה אחד הצעת חוק בקריאה טרומית, זאת הקדנציה השנייה כאשר גם בכנסת הקודמת הוא עבר.

קריאה: שלישית.

זבולון אורלב: אני מבטיח לך שאני אשלים את החקיקה.

זבולון אורלב: ביום רביעי בשבוע הבא מתקיימת הישיבה הראשונה.

זבולון אורלב: כך לגבי בית העצמאות בשדרות רוטשילד, שגם אותו הפכנו לחוק.

זבולון אורלב: מלבד חקיקה, ואני לא פוסל שום דבר, אני מאוד אגרסיבי בסוגיית השימור מנקודת המבט של ועדת החינוך והתרבות.

זבולון אורלב: אני לא מופקד על כלכלת המדינה, אני לא מופקד על הדבר הזה, אבל אני מופקד על זכויות קניין ואני מופקד על שמירת החוק.

זבולון אורלב: בסדר הערכים שלי הסוגייה הזאת, כפי שאמר יוסי, בית שנהרס, אי אפשר לשקם אותו.

זבולון אורלב: ביצה שהפכה לחביתה, כבר לא תחזור להיות ביצה.

זבולון אורלב: לכן אני שואל מלבד עניין של חקיקה, האם בכל זאת, הואיל ונגיד שעיריית ירושלים הגיעה למסקנה שהיא שגתה, נאמר, אני לא אומר שהיא אומרת את זה, האם יש דרך חזרה או רק עניין של רצון טוב של היזם?

תמר קוך: כרגע אנחנו נמצאים בנקודה בהיסטוריה ואין לנו כלים לתקן את העוולות של העבר.

תמר קוך: השתמשנו ברצון הטוב של היזם וביחד אתו ניסינו להגיע כמיטב הידע המקצועי שלנו, יחד עם מהנדסת העיר, לתוצאה הטובה ביותר.

זבולון אורלב: עוד לא הגעתם.

תמר קוך: כנראה שעדיין לא הגענו.

זבולון אורלב: תוכנית הבנייה כבר אושרה?

זבולון אורלב: כבר יודעים מה היזם רוצה לבנות שם?

תמר קוך: לא.

תמר קוך: זאת אומרת, עדיין לא יצא היתר בנייה.

אייל איצקין: לא, התוכנית אושרה.

קריאה: יש היתר לחפירה בלבד.

אייל איצקין: היושב ראש, אולי אני אומר כמה מלים שיסבירו.

אייל איצקין: אני לא ממוצא אבל אני אגור במוצא.

אייל איצקין: אני אדריכל ואני גם שותף קטן בפרוייקט לצורך מכר, אבל שותף קטן וזוטר.

אייל איצקין: אני מייצג את היזמים.

זבולון אורלב: שהם?

אייל מיצקין: היזמים, הם לא קבלנים, הם לא כרישי נדל"ן.

זבולון אורלב: השם שלהם הוא סודי?

אייל מיצקין: ירון גזית ויורם דר.

זבולון אורלב: הם בוודאי פעלו ביושר.

אייל מיצקין: הם פעלו ביושר.

אייל מיצקין: כולנו פעלנו ביושר.

אייל מיצקין: אנחנו קנינו את המגרש לפני תשעה חודשים מבעל המגרש לאחר שבדקנו מה אפשר לעשות במגרש הזה.

אייל מיצקין: אנחנו ראינו את הבניין, ראינו את המצבה, מאוד התרשמנו.

אייל מיצקין: בדקנו עוד פעם ועוד פעם כדי לראות האם אמנם הבניין הזה הוא בניין שצריך להישמר כי אם הבניין צריך להישמר, בעצם כל התוכנית, כל התב"ע המאושרת למגרש הזה, איננה אפשרית.

זבולון אורלב: מה מאושר?

אייל מיצקין: מאושר לבנות שם בניין של ארבע קומות, מסחר ומגורים, כולל מרתף חניה על כל שטח המגרש.

תמר קוך: זה בתב"ע.

תמר קוך: עדיין לא הוצא היתר.

אייל מיצקין: זאת תב"ע מאושרת.

תמר קוך: כן.

תמר קוך: זאת תב"ע מאושרת.

יוסי פלד: השאלה היא מה הזכויות שניתנו לעומת מה שהיה בתב"ע הקודמת.

אייל מיצקין: אני רוצה להבהיר נקודה מאוד חשובה.

אייל מיצקין: כאשר קנינו את המגרש בדקנו שהבית הזה לעולם לא היה לשימור ב-מ"י 200.

אייל מיצקין: תוכנית המתאר של מטה יהודה שעד שנת 1994 הייתה לה סמכות על המקום הזה.

אייל מיצקין: הבניין לא מופיע ברשימה של בתים לשימור.

אייל מיצקין: יש רשימה כזאת, היא כוללת את הבניין הזה, היא כוללת את ארזה, את בית ההבראה, היא כוללת את בית ילין, היא כוללת נדמה לי עוד בית אחד או שניים, את הבית האדום כמובן, אבל היא לא כוללת את בית שטיינברג.

אייל מיצקין: יתר על כן, כאשר אנחנו בדקנו את הפרוטוקולים שהיו בוועדה המחוזית לצורך אישור התוכנית שעל פיה אנחנו קנינו את המגרש, ראינו שכל הנושא הזה של אישור ההריסה של הבית לא היה דבר שנעשה בטעות או שלא במושכל.

אייל מיצקין: הוועדה המחוזית בדיון שלה שהיה בשנת 2001 ביקשה לדחות את ההכרעה לאחר שייבדקו כמה נושאים ובין היתר התייחסות לגבי המבנה ההיסטורי בחלקה.

אייל מיצקין: הוועדה המחוזית ידעה שיש מבנה היסטורי בחלקה.

אייל מיצקין: היה דיון כתוצאה מהבקשה הזאת של הוועדה המחוזית.

אייל מיצקין: הדיון הזה שהיה ב-8 בנובמבר 2001 בנוכחות גינת שוורץ שהייתה מתכננת המחוז באותה תקופה, א.

אייל מיצקין: פדידה ואדריכלית התב"ע שזאת מישהי בשם ש.

אייל מיצקין: קינן, הוצא פרוטוקול ובו נאמר לגבי המבנה ההיסטורי, סעיף 2, "המבנה ההיסטורי נבחן ונמצא כלא ראוי לשימור".

אייל מיצקין: לא אני אמרתי את זה, לא אף כריש נדל"ן אמר את זה, לא אף קבלן או יזם או שודד או עוכר מדינת ישראל אמר את זה אלא מי שקבע את זה, מתכננת המחוז.

אייל מיצקין: אני לא יודע עם מי היא התייעצה, אבל היא קבעה את זה.

קריאה: הדברים לא נכונים.

אייל מיצקין: יתר על כן, התוכנית פורסמה כחוק והוועדה המחוזית, בנוסף לפרסום הרגיל שנדרש לפי החוק, ביקשה לשלוח הודעות לכל המגרשים הצמודים לנכס ומי שבעצם עושה את הפעולה הזאת, זה לא היזם, זה לא הכריש הנדל"ני, אלא זאת העירייה עצמה ונציגיה.

אייל מיצקין: נשלחו מכתבים לכל בעלי החלקות, אלה שרשומים בטאבו.

זבולון אורלב: תאמר את השמות.

אייל מיצקין: לחברת הבית האדום בע"מ.

זבולון אורלב: אני מבקש, אל תאלצו אותי לעשות דברים שאני לא אוהב לעשות.

זבולון אורלב: אני מורה ואני יודע להוציא תלמידים מהכיתה.

זבולון אורלב: השעה גם 10:30 ואני צריך לסיים את הישיבה.

זבולון אורלב: אני התרעתי בפני יוסי לגבי דרך ניהול הישיבה והסיור.

זבולון אורלב: כנראה אנחנו לא נסיים היום את הישיבה, גם בגלל ההפרעות.

זבולון אורלב: אם אתם רוצים שנעשה עוד איזה מאמץ קטן, תאפשרו למר איצקין לסיים את דבריו.

אייל מיצקין: נשלחו מכתבים לשלטי ייזום והשקעות בע"מ, עיני שלמה, עיני יאיר, סופרי נמרוד, מינהל מקרקעי ישראל מחלקת עסקאות חקלאיות, מקורות חברת מים.

אייל מיצקין: כל מי שרשום בטאבו, ויש גם את הנוסחים על פיהם שלחו את המכתבים האלה, נשלחו המכתבים רשומים בהם הודיעו שהולכים לבנות כאן פרוייקט, הולכים להרוס את הבניין ההיסטורי וכן הלאה וכן הלאה.

אייל מיצקין: חוץ מזה, פורסמו גם מודעות בעיתון.

אייל מיצקין: אני מאוד מתפלא על אלה שאמורים לשמור על הבתים ההיסטוריים שלנו, איך על הדברים האלה הם לא שמים לב.

אייל מיצקין: איך זה כאשר הייתה אפשרות להגיש התנגדות לתוכנית שהורסת בניין כל כך חשוב, איפה הם היו?

אייל מיצקין: הרי אתם התרשלתם.

אייל מיצקין: נרדמתם.

אייל מיצקין: ישנתם.

אייל מיצקין: חוץ מהכותרות היפות שאתם יכולים לקבל היום כשמישהו כבר בונה על פי התוכנית שאושרה והוא רוצה לבנות רחוק, חוץ מזה הרי התרשלתם.

אייל מיצקין: היום אתם צריכים לשבת ולהתבייש על הרשלנות שלכם.

אייל מיצקין: כאשר אנחנו התחלנו את התהליך, עשינו את מה שדרוש על פי החוק.

אייל מיצקין: הלכנו לעיריית ירושלים, ביקשנו מהם תיק מידע ותיק מידע צריך לתת ליזם, לעורך התוכנית, את כל האינפורמציה המדויקת, איך הוא צריך לעשות את הפרוייקט החל מעניינים של תשתית וכלה בענייניים של בתים היסטוריים וכן הלאה.

אייל מיצקין: במפורש במסמכים שקיבלנו נאמר שהבית האדום, זה שליד זה, הוא בית לשימור בעוד שהבית הזה הוא בית להריסה.

אייל מיצקין: אני אומר עוד פעם שכשאני ראיתי את הבית, אני עצמי הלכתי ובדקתי את זה עוד פעם ועוד פעם כדי לוודא שאני לא טועה, הבית הוא חרב, הוא בית שכבר מט ליפול.

אייל מיצקין: דרך אגב, המשפחה.

אייל מיצקין: אני מאוד מתפלא על המשפחה ועל הטענות שיש לכם.

אייל מיצקין: הרי אתם מכרתם את הבית הזה וידעתם כאשר אתם מוכרים אותו שהוא לא לשימור כי אם הוא היה בית לשימור, לא הייתם מקבלים את מה שקיבלתם על הבית.

אייל מיצקין: מי שקנה את המגרש, קנה אותו במטרה לעשות מזה נכס או לעשות מזה פרוייקט והוא לא קנה את המגרש עם בית לשימור.

אייל מיצקין: הייתם יכולים גם בהסכם שלכם אתו לדרוש ממנו אבל לא עשיתם את זה.

אייל מיצקין: לכן כרגע המצב הוא שגם אתם לא יכולים לבוא בטענות.

אייל מיצקין: לגבי השכנים.

אייל מיצקין: אני מודיע לכם כאן באחריות שאנחנו לא רוצים לעשות דבר רע לאף אחד.

אייל מיצקין: הסיבה בגינה באנו אל השכנים לומר להם שאנחנו עומדים לבנות ואנחנו רצינו להיפגש אתם כדי לתאם אתם איך לעשות את זה בצורה שתפריע להם הכי פחות.

אייל מיצקין: הם עשו את כל המהומה הגדולה.

אייל מיצקין: הבית לשימור הוא רק תירוץ.

אייל מיצקין: מבחינתם, אם אני הייתי מוריד קומה, לא היה איכפת להם שיהרסו את הבית.

אייל מיצקין: אם הייתי מוריד שתי קומות, גם את הבית הזה לא היה איכפת להם שיהרסו.

אייל מיצקין: אם להשאיר את הבית, אני רוצה שתבינו, להשאיר את הבניין, נניח שאני אומר שאני משאיר את הבניין, אבל אני חונה אצלכם עם כל החניות שאני צריך, אני חונה אצלכם במגרשים, העיקר שהבית יישמר, ובונה עוד שלוש קומות כי אני מנצל את כל זכויות הבנייה, אני מוכן להתערב, אני מוכן להמר על כך שהם לא ירצו את זה.

אייל מיצקין: היחיד שבכל המהלך הזה נהג לפי דעתי בצורה חכמה, ראויה והגונה זה מהנדס העיר.

אייל מיצקין: הוא לא כאן, אבל למרות זאת אני רוצה לתת לו מחמאות.

אייל מיצקין: הוא התקשר אלינו, הוא אמר לנו שחוקית אנחנו יכולים להרוס את הבית מתי שאנחנו רוצים, אבל הוא ביקש שלא נעשה את זה לפני שהוא ישב אתנו ונמצא בכל זאת פתרון כדי איכשהו לשמור על כל הערכים החשובים שגם אתם אמרתם אותם.

אייל מיצקין: אני רוצה שתבינו, אני דור שני בירושלים, הסבתא שלי והסבא של הסבא של הסבא שלי שבא לארץ הוא גר – ואחרי כן הסבתא שלי – ברובע המוסלמי באיזשהו בית ואחרי כן בגאולה.

אייל מיצקין: אף אחד מהבתים האלה לא נשמר עד היום ובכל זאת אני חושב שהסיפור של בית שטיינברג הוא סיפור ראוי, הוא סיפור שיש לספר אותו ויותר מאשר רק בסיפורים שכתובים באיזשהו ספר.

אייל מיצקין: לכן באנו לפגישה עם מהנדס העיר ואמרנו שביחד נמצא פתרון כך שזה נהנה וזה לא חסר.

אייל מיצקין: אמרנו למהנדס העיר שאם אנחנו נוכל לפרק את הבניין – נכון שזה לא שימור מושלם אבל את ההיסטוריה זה ישמור, את הבניין זה ישמור והוא ייבנה כמו שצריך כי הרי אנחנו צריכים לבנות חניון מתחת ובכל מקרה לפרק אותו ולבנות אותו מחדש – אז אנחנו ניקח את הבית הזה, נפרק אותו לחלקיו, נסמן את החלקים האלה וכבר עשו את הדברים האלה גם בממילא, מה שאתם רואים עכשיו, וגם במקומות אחרים, ונבנה את הבית כפי שהוא, עם גג רעפים משוחזר, עם המצבה שהיא חשובה מאוד.

אייל מיצקין: יותר מזה, גם השימוש של הבית יהיה שימוש שידגיש את ההיסטוריה שלו.

אייל מיצקין: גם אם יש שם מסעדה, זאת תהיה מסעדה מוזיאון.

אייל מיצקין: מה שאני אומר עכשיו, אני מודיע לכם שזה לא אינטרס של אף אחד יותר מאשר אינטרס שלי כיזם.

אייל מיצקין: אני ארוויח מזה המון ורק בגלל זה אני עושה את זה.

אייל מיצקין: אני רוצה שהבית הזה יהיה שם, אני רוצה שכולם יראו אותו, אני רוצה שיראו את הגג המקורי שלו עם רעפי מרסיי ולא רעפי מוצא, אנחנו נשתמש באבן כפי שהיא, אנחנו נעשה את הכל.

אייל מיצקין: זה עולה לנו הרבה כסף, אבל לא איכפת לנו, רק שלא יפריעו לנו בדרך כל הצבועים והמתחסדים.

אייל מיצקין: זה מה שאני מבקש.

זבולון אורלב: אני הודעתי מראש שהישיבה הזאת תסתיים בשעה 10:30 כי בשעה 11:00 אני צריך להתחיל הצבעות בכנסת ואין לנו רשות להמשיך את הישיבה.

זבולון אורלב: אני מצטער, אני חושב שהסיור בבוקר היה חשוב, אבל להתחיל את הישיבה היה עוד יותר חשוב.

זבולון אורלב: זה לקח לפעמים הבאות.

זבולון אורלב: לכן אנחנו לא נסיים את הישיבה היום.

זבולון אורלב: אני לא מרגיש שאנחנו יכולים לסיים אותה.

זבולון אורלב: כאמור, אנחנו לא נסיים את הישיבה אבל אין סיכום ביניים.

זבולון אורלב: הוועדה קובעת באופן שאינו משתמע לשתי פנים שיש חשיבות רבה בשימור הבית מנימוקים היסטוריים, ציוניים, לאומיים, חינוכיים ותרבותיים ויש לחפש את הדרך הראויה והנכונה על מנת לממש מטרה זו במיטבה.

זבולון אורלב: אולם, מאחר שתהליכי התכנון נמצאים בשלב בו קיימת תב"ע מאושרת להריסת הבניין, יש צורך למצות הידברות על מנת לחפש פתרון מוסכם ככל האפשר שימצה את השימור.

זבולון אורלב: מגבלות הזמן לא אפשרו להמשיך את הדיון ולכן אנחנו פונים לעיריית ירושלים בבקשה להמשיך את ההתדיינות עם היזמים.

זבולון אורלב: איזה סדר גודל זמן אתם צריכים?

תמר קוך: בערך חודש.

זבולון אורלב: אני תמיד מוסיף.

זבולון אורלב: בתוך 45 ימים ובהתייעצות עם המועצה לשימור אתרים על מנת למצות את הפוטנציאל.

זבולון אורלב: הוועדה גם פונה אל היזמים שעל פני הדברים פעלו כחוק – לא העמקתי בדבר הזה, אבל על פני הדברים – ומבקשת לגלות רצון טוב מרבי כדי לשמר את המבנה ככל האפשר.

זבולון אורלב: בקשת הוועדה מהיזמים באה לנוכח הרושם כי רשויות התכנון שגו וטעו בכך שבמה

זבולון אורלב: לך אישור התב"ע לא הכריזו על הבית כמיועד לשימור.

זבולון אורלב: אין ספק כי אם היום הייתה צריכה ליפול הכרעה בעניין התב"ע, הייתה נופלת הכרעה אחרת.

יהודית גידלי: אין ספק כי אם היום הייתה צריכה ליפול הכרעה בעניין התב"ע, הייתה נופלת היום הכרעה אחרת.

זבולון אורלב: אין ספק שהייתה נופלת הכרעה אחרת.

זבולון אורלב: נתחיל את המשפט הזה כך: לדעת הוועדה ולדעת נציגת עיריית ירושלים, מנהלת מחלקת השימור, וגם לדעת לשכת התכנון המחוזית של משרד הפנים בירושלים, הייתה נופלת הכרעה אחרת שבמרכזה שימור הבית.

זבולון אורלב: אני אומר ליזמים שאתם קחו בחשבון שאכן מישהו שגה.

זבולון אורלב: אין ספק שמישהו שגה ואני אומר לך מניסיוני.

זבולון אורלב: אמרתי שאתם מבחינת

זבולון אורלב: כם פעלתם ביושר ולפי החוק.

זבולון אורלב: יש כאן נתונים מאוד מסובכים והם לא פשוטים.

זבולון אורלב: לגיטימי שיזמים משקיעים בפרוייקט וזה בסדר גמור.

זבולון אורלב: הרשויות כאן עשו שגיאה והשאלה איך מסתדרים עם השגיאה הזאת.

זבולון אורלב: לכן אני האחרון שארצה לעשות חקיקה לגבי זכויות קניין.

זבולון אורלב: אני לא רוצה להגיע לדברים האלה ואני חושב שגם אין צורך להגיע לדברים האלה.

זבולון אורלב: עברנו כבר דברים יותר מסובכים.

זבולון אורלב: הנושא הזה הוא חשוב ביותר.

זבולון אורלב: אגב, לא ידעתי קודם על בית שטיינברג, אני מודה, למרות שהרב בא גד חבר שלי אבל הוא היה כל כך להוט לחנך אותי טוב, שהוא לא סיפר לי על בית שטיינברג ולא לקח את הישיבה לטיול במוצא.

זבולון אורלב: טיילנו בכל הארץ, אבל במוצא לא טיילנו.

זבולון אורלב: אני מודה, לא הייתי מודע לכך ורק כאשר חנינו במגרש החניה וראיתי את שלום, נזכרתי שבישיבת נחלים בה למדתי על הבית הראשון, היה כתוב שהוא נתרם על ידי בית שטיינברג.

זבולון אורלב: נזכרתי שיש איזה קשר אבל ידעתי שהוא ממוצא.

זבולון אורלב: אנחנו ניסחנו את מסקנות הוועדה בשפה מאוזנת.

זבולון אורלב: אל תנצלו את השפה המאוזנת.

זבולון אורלב: תלכו ותעשו את המקסימום.

זבולון אורלב: האם יש צורך שאדבר עם שני היזמים?

אייל איצקין: לא.

אייל איצקין: אנחנו ישבנו עם מהנדס העיר וגם הוא הציג את זה בשפה מאוזנת ולמרות זאת הלכנו לקראתו.

זבולון אורלב: אנחנו נקיים ישיבת מעקב בעוד 45 ימים והפעם בלי סיורים אלא ישיבה בכנסת.

זבולון אורלב: כל מי שהוזמן לישיבה הזאת, יוזמן גם לישיבה הבאה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: הישיבה נעולה.

זבולון אורלב: אני מחדש את הישיבה כדי להוסיף סעיף לסיכום.

זבולון אורלב: עדיין כל המשתתפים נמצאים כאן.

זבולון אורלב: בתיאום ובהידברות עם נציג היזמים, ולבקשת הוועדה, העירייה תעכב והיזמים יעכבו כל פעולה שקשורה כרגע בקידום הפעילות של הפרוייקט, עד לקיום הישיבה בתוך 45 ימים.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: הישיבה נעולה.