ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 44, 2009-11-25 09:00

ליה שמטוב: שלום לכולם.

ליה שמטוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

ליה שמטוב: הנושא היום הוא ניתוב יתר של תלמידים עולים לחינוך המיוחד.

ליה שמטוב: היום יום רביעי ובאותה שעה מקיימים דיונים בכל הוועדות ולכן אני מתנצלת מראש שחברי הכנסת עדיין לא כאן.

ליה שמטוב: אתמול בכנסת היה יום לציון המאבק נגד אלימות כלפי נשים, כשאני ניגשתי למזנון שמעתי מוזמן לוועדה לקידום מעמד האישה, הם דיברו בינהם וציינו שהם הגיעו לוועדה וחברי הכנסת לא נמצאים.

ליה שמטוב: הם רצו לדבר ורצו שחברי הכנסת ישמעו אותם.

ליה שמטוב: לכן אני מתנצלת וחבר כנסת שמעניין אותו רשאי לראות את הפרוטוקול של הוועדה.

ליה שמטוב: בוועדה היום נמצאים נציגים ממשרד החינוך וממשרד הקליטה.

ליה שמטוב: אם חברי הכנסת, חברי הוועדה, לא יצליחו להגיע היום אנחנו נעביר להם את הפרוטוקול.

ליה שמטוב: בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, קיימנו לא מזמן ישיבה בנושא נשירת תלמידים מבית הספר.

ליה שמטוב: אני חושבת ששני הנושאים האלה קשורים.

ליה שמטוב: אני לא למדתי בארץ אבל הילדים שלי כן למדו כאן.

ליה שמטוב: תמיד חשבתי שחינוך מיוחד זה חינוך לאנשים לא רגילים, ושזה לאנשים עם איזה פיגור שכלי או ליקוי, וכנראה שזה לא כך בדיוק.

ליה שמטוב: כשרואים את הנתונים על מספר ילדי עולים מחבר העמים וילדי עולים מאתיופיה שלומדים בחינוך מיוחד ולא בחינוך הרגיל, אנחנו מוצאים שפי שניים ילדים מחבר העמים לומדים בחינוך המיוחד ומקרב עולי אתיופיה פי שלוש.

ליה שמטוב: נשאלת כאן שאלה, האם הילדים העולים הם ילדים מפגרים?

ליה שמטוב: בארצות המוצא שלהם הם למדו בבתי ספר או בגני ילדים, כשהם הגיעו לפה שולחים אותם לחינוך מיוד ובמקום להשקיע בהם ולאבחן אותם, אולי צריכים יותר סבלנות אליהם, אולי צריך לדעת לגשת אליהם אבל מחליטים ישר לשלוח אותם לחינוך מיוחד.

ליה שמטוב: מישהו אמר לי שאם ילד שותק זה מעיד שיש לו משהו, הוא כבר שייך לחינוך מיוחד ואולי מעוד כל מיני סיבות אחרות.

ליה שמטוב: לא משנה אם הנתונים האלה כן נכונים או לא, אולי קצת הגזימו אבל זו הגזמה של 100%.

ליה שמטוב: צריך לבדוק את זה.

ליה שמטוב: היום במערכת החינוך יש כיתות מיוחדות אז אולי אפשר להעביר אליהן יותר תקציבים.

ליה שמטוב: צריך לחשוב על העתיד כי אם ילד נושר מבית הספר ולא מקבל בגרות, וכשילד מסתובב סתם ברחוב צריך לחשוב מה יהיה איתו בעתיד.

ליה שמטוב: אולי צריך לשנות משהו?

ליה שמטוב: אולי יש מקום למורים נוספים, אולי יש מקום ליותר מנהלי בתי ספר שמכירים את המנטליות של התלמידים האלה?

ליה שמטוב: צריך לדעת לעבוד איתם, אולי המורים והמנהלים הישראלים לא מבינים אותם כי הם לא מכירים את המנטליות ואת מה שעובר על המשפחה, מה עובר ילד שמהגר לישראל ומשאיר בארץ המוצא את החברים ואולי גם חלק מהמשפחה, אולי מערכת החינוך שם שונה.

ליה שמטוב: לפני כארבע שנים עבר בכנסת חוק של חבר הכנסת יגאל יאסינוב שאומר שוועדות ההשמה וועדת הערר תהיינה מחויבות לזמן את ההורה של התלמיד או מישהו מטעמם וגם את התלמיד, כדי שהוועדה תשמע ואז תחליט האם התלמיד הזה שייך לחינוך המיוחד.

ליה שמטוב: לפני שאני אעביר את זכות הדיבור לחבר הכנסת שלמה (נגוסה) מולה, אני רוצה לשאול אותך דוקטור יצחק קדמן האם אתה יודע אם החוק הזה עובד בבית הספר ואכן כך נוהגים.

ליה שמטוב: אני גם רוצה לשמוע ממך על דוגמאות על תלמידים רגילים שנמצאים בחינוך מיוחד.

יצחק קדמן: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

יצחק קדמן: אני מאוד מודה לך שהקדשת לנושא הזה דיון, אני חושב שמדובר בנושא שהוא בעל חשיבות עליונה.

יצחק קדמן: השורה התחתונה שלנו וגם על פי הנתונים, הנתונים כולם מדויקים ומבוססים על נתוני משרדי ממשלה, החל מהמוסד לביטוח לאומי , הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, משרד החינוך.

יצחק קדמן: קיבצנו נתונים שחלקם היו מפוזרים במקומות שונים ועל פי הנתונים שלנו, ואני מתחיל מהשורה התחתונה.

יצחק קדמן: אם לוקחים בחשבון את כל הילדים יוצאי אתיופיה, לא רק את אלה שנולדו באתיופיה אלא גם כאלה שהוריהם עלו בשנות ה- 90.

יצחק קדמן: אם לוקחים את כל סוגי החינוך המיוחד ולא רק את חלק מהחינוך המיוחד, כלומר גם שילוב, גם כיתות מקדמות, גם בית ספר רגיל, גם חינוך מיוחד.

יצחק קדמן: אם לוקחים את כל סיבות ההפניה ולא רק חלק מהן, לא לוקחים רק פיגור קל בנפרד, עיכוב התפתחותי בנפרד, אלא את כל סיבות ההפניה לחינוך המיוחד, אתה מגיע למסקנה שהעולים מאתיופיה, ואני תכף אגע גם בעולים מברית המועצות, נשלחים לחינוך המיוחד בשיעורים שמגיעים כמעט לפי שלושה מילדים אחרים וותיקים, ופי שלושה מחלקם היחסי באוכלוסייה.

יצחק קדמן: גם משרד החינוך, בהודעה שיש לי פה, יש לו חישובים אחרים, אני רוצה להקריא את זה כי זה תחת הכותרת "משרד החינוך, לשכת הדוברות" הם אומרים "תלמידים הלומדים במוסדות לחינוך מיוחד, מהווים 7.53% מכלל התלמידים.

יצחק קדמן: בעוד שיעור התלמידים הלומדים במוסדות לחינוך מיוחד שארץ לידת האב היא אתיופיה עומד על 13.75%".

יצחק קדמן: זאת אומרת שגם לפי החישובים שעושה משרד החינוך חלקם של הילדים מאתיופיה גבוה בצורה משמעותית, כמעט פי שניים מחלקם של כלל התלמידים בחינוך המיוחד.

יצחק קדמן: הדבר הזה חוזר על עצמו גם כשאתה בודק את אוכלוסיית התלמידים יוצאי ברית המועצות.

יצחק קדמן: כאן השיעורים הם יותר קטנים והם בערך פי אחד וחצי.

יצחק קדמן: כלומר גם שם יש הפניית יתר לחינוך המיוחד.

שלמה מולה: אתה יכול לעשות איזו השוואה לגבי אמצע שנות ה- 90 שבתקופה זו יצאתם אתם וארגונים יוצאי אתיופיה למלחמה בתופעה הזאת.

שלמה מולה: האם יש שינוי מהותי במספרים בין המצב היום לאז, או שאנחנו חוזרים לאמצע שנות ה- 90?

יצחק קדמן: אין לי נתונים ואני אבדוק אם אפשר לעשות את זה.

יצחק קדמן: אני מבקש לומר שהיו תקופות שחשבנו שהבעיה, לא רוצה לומר נפתרה, אבל חלקים ממנה נפתרו.

יצחק קדמן: אנחנו רואים גם לפי ההפניות ואני עוזב כאן את הסטטיסטיקה.

יצחק קדמן: נמצאות כאן חנה דשבסקי וגם ישיאלם פקדה שהן רכזות פניות אצלנו, אנחנו רואים גם לפי הפניות שיש איזו רגרסיה בנושא הזה.

יצחק קדמן: יש לי כמה הסברים אפשריים.

יצחק קדמן: אני מבקש לומר שלא יושבים במשרד החינוך אנשים רשעים שכל מה שהם חושבים בבוקר זה איך לשלוח את התלמידים עולים לחינוך המיוחד.

יצחק קדמן: למה בכל זה קורה?

יצחק קדמן: צריך להבין, וצריך גם להבין את הקושי של המורה שיש לה 40 תלמידים בכיתה ושצריכה להשתלט עליהם, והיא לא יכולה לתת יחס אישי למרות אופק חדש, עדיין היא לא יכולה לתת יחס אישי לכל תלמיד.

יצחק קדמן: נכנס תלמיד לכיתה שהוא לא מבין את השפה וזה מקרוב בא, ואולי יש לו בעיות אחרות שנובעות ממשבר ההגירה, הוא מתחיל להשתעמם וכשילד מתחיל להשתעמם כי הוא לא מבין הוא מתחיל להפריע.

יצחק קדמן: לפעמים הדרך היחידה שלו להיות מקובל בכיתה זה לקום ולעשות פרצופים לתלמידים אחרים, ואז כולם אומרים איזה מצחיק הוא.

יצחק קדמן: בשביל המורה זה בלתי נסבל כי היא לא יכולה לעמוד מול מצב כזה.

יצחק קדמן: אז במקרים רבים מתחיל תהליך, ואולי מתוך כוונות טובות, בטח לא מתוך כוונות מרושעות, אבל מתוך העדר משאבים, מתוך העדר הבנה, מתוך העדר יכולת להקדיש מספיק זמן אינדיבידואלי ומתוך העדר כלים ללוות את התלמיד העולה החדש.

יצחק קדמן: תלמיד עולה חדש מוכרח חיזוק.

יצחק קדמן: מוצאים פתרון קל ומעבירים אותו לחינוך המיוחד.

יצחק קדמן: בין היתר היו אמהות שאמרו לנו שזה הסיכוי היחידי שישימו לב לילד כי שם יש כיתה קטנה, זה כיף, שם יש שמונה תלמידים במקום 40 תלמידים ושם הוא יוכל להסתדר.

יצחק קדמן: אם מישהו חושב שהדרך ללמד עולים חדשים בכיתות קטנות זה הפנייתם לחינוך המיוחד, אנחנו חולקים על זה מכל וכל.

יצחק קדמן: אגב, יש הורים שלמרות שהיותם עולים חדשים וצריכים להתמודד עם שורה ארוכה של בעיות, מתעקשים אל מול המערכת.

יצחק קדמן: השאלה שלך אם הורה מתעקש הוא מוזמן, הוא מופיע, הוא הולך להביא אבחון שונה שהוא רוכש בכסף יקר, בכסף יקר.

יצחק קדמן: יכול להיות שנמצאים פה נציגים שיכולים לספר שבעבר היה תקציב מיוחד לצורך אבחון שאפשר להורים להביא חוות דעת נוספת.

יצחק קדמן: באופן פרטי הולכים ומביאים את זה, היום אנשים מוציאים מכיסם הפרטי, אם יש להם, או, וכאן אני מוכרח לומר שיש כמה צדיקים במיוחד עם יוצאי אתיופיה, אנשים טובים, פסיכיאטריים, פסיכולוגים שכותבים אבחונים בהתנדבות.

יצחק קדמן: יש לנו דוגמאות של ילדים שנשלחו לחינוך המיוחד והאבחון של המאבחן הפרטי שאליו הם הלכו, שהוא ידוע ולא שרלטן, היה שלא רק שהילד לא זקוק לחינוך מיוחד, נכתב שהילד מחונן, הילד עם פוטנציאל התקדמות.

יצחק קדמן: הורים שהתעקשו הילדים שלהם נשארו בבית ספר רגיל והצליחו בצורה בלתי רגילה.

יצחק קדמן: אני מוכרח לתת לכם סיפור קטן אחד, הסיפור הזה כבר מלווה שנים.

יצחק קדמן: יום אחד התקשרה אלינו אמא יוצאת מזרח אירופה, אם חד הורית שעלתה עם ילד קטן לארץ, הוא היה בכיתה ג'.

יצחק קדמן: הילד לא הבין מילה עברית, לא היה לו רקע בתנ"ך, לא ביהדות, לא בשום דבר.

יצחק קדמן: הילד נשלח לבית ספר בעיר גדולה בדרום הארץ.

יצחק קדמן: הוא לא הבין כלום ממה שהתרחש סביבו.

יצחק קדמן: לא קיבל שעות אולפן, לא קיבל סייעת אישית, לא קיבל עזרה, זרקו אותו לכיתה ב"לך ותסדר".

יצחק קדמן: היום כשמדברים על קליטה ישירה מדברים על משהו אחר, אבל לפעמים אומרים קליטה ישירה.

יצחק קדמן: הילד מהר מאוד השתעמם בכיתה ולא הבין כלום.

יצחק קדמן: פנו אליו והוא לא ענה, התחיל בחוסר שקט.

יצחק קדמן: הוא קיבל הפנייה ובכיתה ג' נשלח לחינוך המיוחד.

יצחק קדמן: האמא פנתה אלינו ואמרה "בהתחלה חשבתי שהילד שלי קיבל איזה פרס, כי אמרו שהוא הולך לחינוך מיוחד, אמרתי יש לי ילד מאוד מיוחד" אחר כך היא סיפרה שהיא הבינה מה קורה שם, ואמרה "לא מוכנה, הילד שלי לא צריך להיות בחינוך מיוחד" אני אישית טלפנתי אז למנהלת מחוז הדרום, לשבחה יאמר שהיא הייתה מאוד פתוחה, היא אמרה שהיא מוכנה לבחון מחדש את העניין.

יצחק קדמן: הילד הוחזר לבית ספר רגיל.

יצחק קדמן: לאחר כמה שנים אמא פגשה אותי בכנס שאנחנו עורכים מדי שנה בבאר שבע, אני לא הכרתי אותה.

יצחק קדמן: היא התנפלה עלי והתחילה לנשק אותי, אמרתי לה סליחה מי את?

יצחק קדמן: היא אמרה "אתה לא זוכר אותי, אני האמא שפנתה אליך והחזרת את הילד שלי לחינוך הרגיל, הוא עכשיו עושה בחינות בגרות, בכיתה רגילה, ילד רגיל לחלוטין".

יצחק קדמן: מה קורה עם ילד שאין לו הורים כאלה שיכולים לעשות את המלחמות האלה, וההורים האלה טרודים ולא מבינים, ובהרבה מקרים יש פערי תרבות והם אומרים "נו, אם המערכת החליטה המערכת יודעת".

יצחק קדמן: אנחנו שולחים במקרים רבים ילדים ללא צורך, לעיתים רבות על סמך אבחון שהוא לא מותאם תרבותית.

יצחק קדמן: גדי בן עזר חוזר על זה הרבה פעמים ואני שומע אותו בכל מיני מקומות, הוא אומר המאבחן מדבר עם ילד ממוצא אתיופי, הוא עומד, לא עונה ומשפיל את העיניים, ואז בהרבה פעמים כותב המאבחן "הילד לא יוצר קשר עין".

יצחק קדמן: ילד בעייתי.

יצחק קדמן: אבל מי שקצת מכיר את העניין יודע שילד ממוצא אתיופי משפיל את העיניים כשמבוגר מדבר אליו, וזו לא בעיה של יצירת קשר עין.

יצחק קדמן: זו הדוגמה הכי קלה ויש דוגמאות הרבה יותר מורכבות.

יצחק קדמן: התוצאה של שליחת ילד ללא צורך לחינוך המיוחד גוזרת את גורלו, וכמו שאת אמרת גוזרת את עתידו לשנים רבות מאוד.

יצחק קדמן: יש יותר מדי ילדים, ואני אומר שוב, העובדות שלנו כאן יכולות לתת כאן בלי סוף דוגמאות עכשוויות, אנחנו נלחמים היום על ילד שיושב בבית, באזור ירושלים, הוא יושב כבר כמה חודשים כי האמא שלו אומרת שלחינוך המיוחד היא לא תשלח אותו.

יצחק קדמן: יש לה אבחונים שאומרים שהילד לא צריך להגיע לחינוך מיוחד.

יצחק קדמן: עם אמא כזאת בירושלים הצלחנו.

יצחק קדמן: יש לי פה את התעודה של הילד שלה מבית ספר רגיל, לא אני כתבתי אותה, כתבו אותה מורים מבית ספר רגיל שהוא ילד מצטיין.

יצחק קדמן: יש לי כאן את כל הציונים שלו בכל המקצועות הכל בין 80 ל- 90.

יצחק קדמן: ילד עם התנהגות למופת.

יצחק קדמן: יש לי את התעודה פה.

יצחק קדמן: הילד הזה הופנה לחינוך המיוחד, האמא התעקשה ואמרה לא אלך לחינוך המיוחד.

יצחק קדמן: הלכה ושילמה הרבה כסף - - -

ליה שמטוב: הנימוק מאיזו סיבה?

יצחק קדמן: מפני שהילד ישב בכיתה, הוא ילד עולה חדש עם אמא חד הורית, הוא צריך התייחסות נפרדת ואני לא מאשים את המורה.

יצחק קדמן: לה יש 35 תלמידים בכיתה, אין לה זמן, אין לה את היכולת, אין לה את המשאבים לקחת את הילד הצידה, לדאוג שתהייה לו השלמה ללימודי עברית, לדאוג שמישהו יקשיב למצוקות שלו.

יצחק קדמן: ילד עולה חדש עובר מתרבות אחת לתרבות שנייה עם אמא חד הורית, עם בעיות כלכליות מאוד קשות, עם אמא שעובדת מבוקר עד ערב כדי לפרנס אותה ואותו, ולא תמיד יש לה את זמן לבדוק ולשאול אותו.

יצחק קדמן: אם הילדים האלה, חלקם הגדול, היה מקבל עזרה מאסיבית הם היו משתלבים בקלות, הם היו יכולים להיות ילדים נהדרים במוסדות רגילים.

יצחק קדמן: למדינה כנראה הרבה יותר נוח, אגב זה קורה בעוד תחומים, למה ילדים נשלחים לפנימיות?

יצחק קדמן: ולאו דווקא של משרד החינוך?

יצחק קדמן: – כי בהרבה פעמים אומרים לנו בשירותי הרווחה שהדרך היחידה שלהם לעזור לילד זה שיהיה לו פסיכולוג, ושיהיה מי שיחליף לו את המשקפיים שנשברו, הוא הוא יוצא למסגרת פנימייה ושם יש מעטפת שעוטפת אותו, בקהילה אין לנו כלים לעזור לו.

יצחק קדמן: זו אותה שגיאה.

יצחק קדמן: זו אותה טעות.

יצחק קדמן: וודאי יטען משרד החינוך שיש לו נתונים אחרים, אני אומר לכם שאני אחראי, בדקו את העניין באלף ואחת עיניים, הנתונים האלה נכונים.

יצחק קדמן: הנתונים האלה לא רק נכונים מבחינה סטטיסטית, אנחנו יודעים מהפניות שמגיעות אלינו שוב ושוב, על ילדים שנשלחים ללא צורך אמיתי לחינוך המיוחד.

יצחק קדמן: החינוך המיוחד, אני לא מאלה שמטילים עליו סטיגמה, החינוך המיוחד עושה עבודה נהדרת לילדים שצריכים להיות שם.

יצחק קדמן: אבל החינוך המיוחד הוא לא פתרון ותחליף לאולפן לעברית, והוא לא פתרון ותחליף להבנה של מערכת החינוך שילד עולה נמצא במשבר הגירה ויש לו קושי, והוא לא תחליף לאבחון אמיתי, לא סטנדרטי.

יצחק קדמן: זה צריך להיות שונה לגמרי, הזכרת את מכון פוירשטיין, ויש עוד אחרים שמבינים שאבחון צריך להיות תלוי תרבות אחרת הוא מפספס, אחרת הוא מפרש לא נכון התנהגויות.

יצחק קדמן: אנחנו גורמים עוול נוראי לילדים האלה.

יצחק קדמן: אנחנו מפנים אותם הפניית יתר לחינוך המיוחד לטובתם או לא לטובתם כביכול וגורמים להם עוול.

יצחק קדמן: צריך לצייד את מערכת החינוך בכלים אמיתיים ולסייע לילדים עולים ואז באופן אוטומטי הפניית היתר הזאת תרד.

ליה שמטוב: דוקטור יצחק קדמן, אתה חושב שאם בכיתה יהיו פחות תלמידים זה היה נכון יותר?

יצחק קדמן: אני יודע שזה אחד מיעדיו של השר וגם של ארגוני המורים להוריד את מספר התלמידים בכיתה.

יצחק קדמן: אבל עד שזה לא יתבצע, זה תהליך ארוך מאוד, יקר מאוד.

יצחק קדמן: עד שיתבצע אני מציע למערכת, חבר הכנסת שלמה (נגוסה) מולה שאל על ימים עברו, היו ימים שההשקעה בילדים עולים הייתה פי כמה יותר גבוהה, היו אולפניות שחלקן בתוך בתי הספר, היו דרכים לסייע לילד העולה.

יצחק קדמן: וראה איזה פלא, כשאתה מסייע לילד העולה במסגרת הרגילה הוא נקלט.

יצחק קדמן: היום כשהרבה מאוד מהתקציבים האלה נעלמו, וזה עבר בשקט, עובדה שהתפרסמה לאחרונה שאגף שחר שאחראי על התכניות החינוכית חברתיות רווחתיות של משרד החינוך קוצץ בשנים האחרונות ב- 140 מיליון שקל.

יצחק קדמן: 140 מיליון שקל קיצוץ באגף שחר, זה האגף שמופקד על מעוטי היכולת, על המתקשים בתוך מערכת החינוך.

יצחק קדמן: אין פלא כשהפסיקו להשקיע את ההשקעה המאסיבית בילדי עולים ובקליטתם הרכה במערכת החינוך פתאום יש קשיים, וכשיש קשיים מוצאים פתרונות שהם לא נכונים.

יצחק קדמן: החינוך המיוחד איננו, אינו יכול ואסור שיהווה את המסגרת שנותנת אפשרות לסייע לילדי עולים.

שלמה מולה: תודה רבה גברתי היושבת הראש.

שלמה מולה: אני מודה לך שאת מקיימת את הדיון בנושא.

שלמה מולה: אני מוכרח להגיד שבאמת המערכות פשוט לא יודעות איך לבלוע את עולי אתיופיה.

שלמה מולה: בכל תחום שאנחנו נוגעים, קשה קשה מאוד עם עולי אתיופיה.

שלמה מולה: אני בעוונותיי חשבתי שככל שהשנים יעברו, ועולי אתיופיה ייטמעו יותר הבעיות תקטנה.

שלמה מולה: מתברר שלא כך.

שלמה מולה: נדה

שלמה מולה: מתי מהנתונים כי לא חשבתי שמספר ילדי עולי אתיופיה הוא כל כך גדול.

שלמה מולה: מספר שמעורר שאלות ותמיהות רבות מאוד.

שלמה מולה: אנחנו יודעים מהשוואת המספרים בין אלה שנולדו בארץ לבין אלה שמגיעים ומצטרפים בשנים האחרונות, שהמספר יחסית לילדי הארץ גדול.

שלמה מולה: גם אם אנחנו מדברים על עולי מבצע משה שהם כבר כ- 25 שנה בארץ, וגם אם מדברים על עולי מבצע שלמה תסכלו על מה מדובר, רוב הילדים שלומדים היום במערכות החינוך עד גיל 17 אינם עולים חדשים.

שלמה מולה: נניח שאני אלך עם התזה שמבחינתי היא מאוד בעייתית, ברור שלא צריך לשלוח את התלמידים לחינוך המיוחד, את אלא שהגיעו בשנה שעברה מאתיופיה.

שלמה מולה: נניח שאני אוטם את האוזן, עוצם את העיניים ואפילו שהייתי נותן הנחה, אבל כאן מדובר בשליחת ילדים שנולדו בישראל, גדלו בישראל ומערכת החינוך צריכה להתמודד איתם קצת יותר טוב.

שלמה מולה: יש כאן בעיה אמיתית.

שלמה מולה: אני מתפלא יותר למה לא משתמשים באנשי מקצוע יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: היום יש קרוב ל- 7,000 אקדמאיים, אפשר לקחת אותם להכשיר אותם ולשלב אותם באותן מערכות שמחליטות אם לשלוח את הילד לחינוך מיוחד או לא.

שלמה מולה: הם מסוגלים להבין יותר את המשפחה, יכולים להבין את המערכות ואת שיקולי המערכות.

שלמה מולה: אני מסכים עם דוקטור יצחק קדמן וגם אני לא נגד החינוך המיוחד ואני חושב שיש ילדים שצריכים אותו כולל ילדים יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: הדעת לא יכולה לסבול את הנתונים ש- 15% מתלמידי אתיופיה מופנים לחינוך המיוחד.

שלמה מולה: יש בעיה עם המאבחנים, יש בעיה עם המורים, יש בעיה עם המיישמים.

שלמה מולה: אני מוכן לקבל סטיית תקן של שניים שלושה אחוזים, אבל פי שלוש?

שלמה מולה: ! צריך גוף חיצוני שיעשה בדיקה כדי שמערכת החינוך תתעורר?

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: מבחינתי העניין הזה מייצר עוד סטיגמות, עוד סטריאוטיפיים, עוד דור.

שלמה מולה: אגב אנחנו עשינו את "קדמה" - צעירים יוצאי אתיופיה שבאו לכאן לישראל, ללא השכלה מתאימה בכלל ולימדו אותם במרכזי הקליטה יחד עם המכללות, את אלה שהתקשו שלחו למכון פוירשטיין לאבחון.

שלמה מולה: במסגרת הזו התוו תכנית לקידום התלמיד.

שלמה מולה: יש עשרות אנאלפבתיים שהגיעו לארץ והיום הם בוגרי אוניברסיטאות.

שלמה מולה: משרד החינוך צריך לשאול את עצמו את השאלה.

שלמה מולה: היום אני לא נותן לכם הנחות.

שלמה מולה: אף אחד לא ייתן הנחות.

שלמה מולה: לא נעשה הנחות כמו בשנות התשעים ואמצע שנות השמונים, אנחנו לא ניתן היום.

שלמה מולה: יוצאי אתיופיה לא חדשים למערכת החינוך.

שלמה מולה: קחו את ההון האנושי של יוצאי אתיופיה שמערכת החינוך מייצרת, תשמשו בהם במקום שהם ילכו לעבוד בעמותות שמטפלות ביוצאי אתיופיה, תכניסו אותם למערכות החינוך, תשתמשו בהם.

חיים פורטנוי: אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם כי נזרקו פה הרבה מאוד מספרים.

חיים פורטנוי: יצאנו עם פרסום בנושא החינוך המיוחד שעליו כנראה מבוססים בחלקם נתוני המועצה לשלום הילד.

חיים פורטנוי: אני לא עברתי על הנתונים האלה ואני לא יודע איך הם חושבו, למרות שדוקטור יצחק קדמן אומר שהם נבדקו מכל הכיוונים.

חיים פורטנוי: אלינו ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה לא פנו כדי לבדוק אם נעשו דברים נכונים.

חיים פורטנוי: הנתונים הם שלנו כנראה.

חיים פורטנוי: מה שאנחנו פרסמנו נראה קצת שונה, אנחנו גם מציגים את זה בכיוון קצת שונה.

חיים פורטנוי: את הנתון של פי שלוש יוצאי אתיופיה לא רואים אצלנו.

חיים פורטנוי: בכל מקרה גם לגבי עולי ברית המועצות - - -

קריאה: יוצאי ברית המועצות לא עולים.

חיים פורטנוי: לא יוצא ולא עולה.

חיים פורטנוי: אצלנו אין נתונים בולטים בהשוואה לילדי ישראל האחרים.

חיים פורטנוי: הדבר היחידי שאני יכול לעמוד מאחוריו מתוך מה נאמר פה, זה הציטוט של דוקטור יצחק קדמן והוא מספר ילדי ישראל שהוריהם ילידי אתיופיה, ל הנתון שלנו הוא שמתוכם 13.5% הם בחינוך המיוחד.

חיים פורטנוי: זה כמעט פי שניים מכלל ילדי ישראל.

חיים פורטנוי: הנתון של פי שלוש לא מגובה על ידי הנתונים שלנו.

קריאה: פי שניים זה מאתיים אחוז.

חיים פורטנוי: נכון משהו כמו 180%.

חיים פורטנוי: זה אחוז גבוה וחשוב היה להעמיד את הדברים על דיוקם.

חיים פורטנוי: אגב זה לא נמצא בקרב העולים עצמם – יליד חוץ לארץ, אצלם יש שיעור נמוך מהממוצע בישראל.

חיים פורטנוי: בכלל בקרב עולים ובינהם עולים מאתיופיה יש פחות בחינוך המיוחד מאשר בקרב ילידי ישראל.

חיים פורטנוי: את הנתונים שנמצאים כאן אני רואה בפעם הראשונה ואני לא יכול לדבר עליהם מעבר לכך.

ליה שמטוב: מה לגבי העולים מברית המועצות?

חיים פורטנוי: ילדי ברית המועצות לשעבר 7.1% נמצאים בחינוך המיוחד לעומת 7.5% מכלל היהודים, זה קצת יותר נמוך מילדי ישראל.

שלמה מולה: זה כולל את כל מערכת החינוך המיוחד?

חיים פורטנוי: זה לא כולל את גני הילדים שהמספרים שם קטנים.

חיים פורטנוי: זה כן כולל את כיתות שילוב, עיקר המאסה זה שילוב.

שלמה מולה: עולים וילדי עולים?

חיים פורטנוי: אלו עולים ולגבי ילדי עולים זה 8.3% - זה קצת יותר גבוה אבל זה עדיין במסגרת סטיית הנורמה.

חיים פורטנוי: זו לא חריגה משמעותית.

ליה שמטוב: החוק של יגאל יאסינוב שעבר כאן בכנסת מיושם?

ליה שמטוב: החוק שמחייב להזמין את ההורה ואת התלמיד.

רות פן: את חוק חינוך מיוחד החלו ליישם במהלך 1995.

רות פן: בחוזר המנהל הכללי האחרון שהוא ההנחיות שלנו למערכת החינוך איך עליהם להתנהג במסגרת וועדות השמה, אנחנו יוצאים בחוזר המנהל הכללי בכלל הנושאים שקשורים לחינוך המיוחד, אבל לוועדות השמה וערעור יש כמובן חוזר מיוחד.

רות פן: אני אסביר מהי וועדת שילוב ומהי וועדת השמה.

רות פן: חוק חינוך מיוחד למעשה מסדיר את הנושא הפניות תלמידים למסגרות של החינוך המיוחד כולל שילוב, ואיזה שירותים יינתנו להם במערכת החינוך.

רות פן: הוא קובע גם מי הגוף שרשאי להחליט אם ילד ישובץ בשילוב או בכיתה רגילה - מורה שילוב הוא מורה מיוחד, או ילד ישובץ בחינוך מיוחד בבית ספר רגיל או בגן מיוחד או בבית ספר מיוחד.

רות פן: וועדת ההשמה היא וועדה שפועלת ברשות המקומית שבראשה עומד נציג השלטון המקומי - מנהל מחלקת החינוך או נציגו ויושבים איתו הפסיכולוג החינוכי של הרשות המקומית ומפקח על החינוך מיוחד.

רות פן: יש עוד חברים בוועדה שכוללים עובדים סוציאליים, נציגי ארגוני מורים שאנחנו מאוד מקפידים שהם יופיעו תמיד לוועדות השמה כדי שהם יהיו אלה ששומרים על ההורים שמזמינים אותם לדיונים, רופא ילדים מגיע לעיתים נדירות, הוא רשום בחוק חינוך מיוחד כחבר אבל לעיתים נדירות כשבאמת צריך רופא הוא מגיע, יש שבעה חברים כאלה.

רות פן: הוועדה הזאת פועלת על סמך מסמכים קבילים.

רות פן: קבענו בחוזר המנהל הכללי רשימה לגבי כל אחת משלוש עשרה קבוצות הלקויות, לגבי כל אחת מהן קבענו יחד עם משרד החינוך מי הגורם הקביל שרק מסמכים שלו החתומים על ידו יכולים לשמש את חברי וועדת ההשמה לצורך ההחלטה אם ילד זכאי לחינוך מיוחד או לא.

רות פן: אותם מסמכים קבילים עוברים בוועדת שילוב.

רות פן: הגופים המאבחנים של רוב הרשויות הם למעשה גופים חיצונים למשרד החינוך.

רות פן: זה יכול להיות רופא פסיכיאטר, זה יכול להיות נוירולוג, רופא ילדים, רופא קליני, קלינאי תקשורת, מומחה בהמטולוגיה.

רות פן: אלו האנשים שרק את המסמכים שלהם ורק שלהם מותר להביא לוועדת השמה.

רות פן: כלומר כל ילד שמגיע מגיע עם אבחון קביל, זה לא כי התחשק למורה או התחשק לבית הספר.

רות פן: בנוסף כמובן, וכדי שנדע שבשל הלקות המוכחת שיש לילד יש לו גם פערים לימודיים שהלקות הזאת גורמת לו צריך להביא גם את הדוח החינוכי על אותו תלמיד.

רות פן: לכל מסגרת יש את הדוח שלו, והמחנכים חותמים על אותו דוח ואמורים להביא אותו לידיעת המורה.

רות פן: המפקח על בית הספר צריך לחתום וזאת אומרת שזה עבור קמה אינסטנציות עד שהתלמיד מגיע לדיון בוועדת השמה.

רות פן: כמובן שאז מוטלת אחריות, על פי חוק, של יושב ראש הוועדה לזמן את חברי הוועדה וכמובן את ההורים.

רות פן: בחוזר המנהל הכללי יש הנחיות ברורות מה קורה אם ההורים כן רוצים לבוא או לא.

ליה שמטוב: התהליך הזה הוא לגבי כל תלמיד?

רות פן: כן.

רות פן: משרד החינוך דאג בזמנו לפני מספר שנים לשנות את חוק חינוך מיוחד כי נראה לנו שמקרים מסוימים חשוב להביא גם את התלמיד עצמו לוועדת ההשמה וכדי שהוועדה לא תשב רק עם המסמך אלא תראה גם את הילדים.

רות פן: ואז יש כמובן התרשומות מהילד אבל זה נתון לשיקול דעתם של האפוטרופוסים על הילד שלרוב הם הוריו.

רות פן: יש הנחיות מפורשות לוועדות ההשמה למשל לגבי עולים, "תלמיד עולה חדש לא יופנה לוועדת השמה עד שנתיים מיום עלייתו, אלא אם הוריו מבקשים זאת ויש בידיהם מסמכים עדכניים וקבילים מארץ המוצא שלו.

רות פן: או שאפשר להוכיח שיש לו לקות משמעותית" כמו שנאמר במסמכים האלה "המשפיעה על הישגיו הלימודיים".

רות פן: וועדות השילוב הן וועדות אחרות, הן גם מחוק חינוך מיוחד.

רות פן: פרק השילוב נוסף לחוק חינוך מיוחד בשנת 2002.

רות פן: וועדת השילוב עובדת בתוך המוסד החינוכי ולא ברשות המקומית.

רות פן: לא מגיעים אליה אנשים חיצוניים.

רות פן: בראשה עומד מנהל בית הספר, המחנך של התלמיד, הפסיכולוג או היועץ והמורה לחינוך מיוחד - אם יש כזה בבית הספר ובדרך כלל יש, ואנשים נוספים על פי הצורך שמזמינים לוועדה.

רות פן: וועדת השילוב היא וועדה בית ספרית, אין בכוונה של וועדה כזאת להוציא את התלמיד מבית הספר, אין לה סמכות.

רוברט טיבייב: אבל בראש וועדה כזאת יושב מנהל בית הספר וברור מאיפה נושבת רוח הדברים.

רות פן: זה חוק חינוך מיוחד וזה נדון בוועדת דורנר.

רוברט טיבייב: אנחנו יודעים על מה מדובר.

רוברט טיבייב: אם יושב ראש הוועדה הוא מנהל בית ספר.

רות פן: אני לוקחת בחשבון שמנהל בית הספר הוא הבנאדם שחושב שהילד צריך ללמוד.

רוברט טיבייב: מנהל בית הספר דואג קודם כל לבית הספר.

רוברט טיבייב: הוא ידאג שילדים חלשים - - -

רות פן: הוא ידאג להם לסיוע.

רות פן: אני ממשרד החינוך ואני יודעת מי נבחר לנהל בית ספר.

אלי זרחין: אתם לא בוחרים אתם ממנים.

רות פן: יש מכרזים לניהול בית ספר.

אלי זרחין: פנימיים.

רות פן: אז אפשר מיד להכפיש את כל המנהלים ולסגור את העסק.

רוברט טיבייב: לא להכפיש את כל המנהלים אבל יושב ראש הוועדה לא צריך להיות מנהל בית הספר.

רות פן: את זה המחוקק קבע, אתם קבעת את זה בכנסת.

רות פן: על פי חוק יושב ראש וועדת השילוב לא מוציא ילדים בית הספר, התלמיד ממשיך להיות תלמיד של בית הספר, ומי שאחראי לו זה המחנך ומנהל בית הספר.

רות פן: הוא נותן לו תוספת של שילוב.

רות פן: מורה של החינוך מיוחד, או קלינאי תקשורת או מרפא בעיסוק, וזה תלוי בצרכי התלמידים, מגיע פעם פעמיים בשבוע ונותן תוספת.

רות פן: שילוב זה תוספת על מה שמקבלים בחינוך הרגיל.

רות פן: התלמידים האלה מקבלים תוספות של חינוך מיוחד בהיותם תלמידים רגילים.

רות פן: זה תלמיד שהתחיל את הקריירה שלו בחינוך הרגיל.

רות פן: אין אפשרות להגיע לוועדת השמה בלי שוועדת שילוב החליטה קודם.

רות פן: אם הוחלט שהתלמיד צריך שילוב ועוברות שנתיים שלוש והוא לא מתקדם יש אפשרות להפנות אותו לוועדת השמה ולחשוב על מסגרת אחרת, או כיתה מיוחדת בתוך בית הספר הרגיל, ויש לו אפשרות גם להשתלב במקצועות מסוימים בכיתות רגילות, או שמפנים אותו בכלל למוסד לחינוך מיוחד.

רות פן: בתי הספר לחינוך מיוחד, וכמו שאמרתי יש שלושה עשר קלסתרים, אנחנו מטפלים בתלמידים החל מלקויות מאוד מורכבות וקשות כמו אוטיזם ופיגור שכלי קשה וכלה בתלמידים עם IQ מאוד גבוה שיש להם בעיות רגשיות או לקויות למידה מאוד מורכבות.

רות פן: לא מדובר בסתם דיסלקציה.

רות פן: מתוך רשימת כל הלקויות חלק נכבד נמצא אצל הילד וכמובן בעיות רגשיות הנפשיות שמגובות במסמכים קבילים.

רות פן: יש יותר ויותר תלמידים שמגיעים לחינוך המיוחד והם מהסוג של ליקויי למידה, בעיות נפשיות, התנהגותיות ורגשיות שעושים בגרות.

רות פן: זה לא אומר שתלמיד שהולך לבית ספר לחינוך מיוחד לא יעשה בגרות.

רות פן: היום יש דרישה גוברת והולכת ממשרד החינוך להקים בתי ספר לליקויי למידה רב בעיתיים כאלה כדי שכן יוכלו לעשות בגרות.

ליה שמטוב: אבל באותה כיתה נמצאים ילדים עם ליקויים וגם ילדים שיכולים להיות רגילים לכל דבר.

רות פן: זה נושא נוסף.

רות פן: השיבוץ לבתי ספר לחינוך מיוחד חל על הרשות המקומית על פי תקנות הרישום וההעברה, חוק חינוך חובה.

רות פן: הרשות המקומית היא זאת שאמורה למצוא לילד את המוסד החינוכי המתאים ביותר, הקרוב ביותר למקום מגוריו.

רות פן: שיבוץ תלמידים בחינוך מיוחד ובגלל שמספרם מועט באוכלוסייה, בסך הכל בבתי הספר לחינוך מיוחד לומדים כ- 20,000 תלמידים, זה כל הסיפור.

רות פן: בכל מדינת ישראל מכל מיליון וחצי הלומדים יש מקסימום 21,000 תלמידים בבתי ספר לחינוך מיוחד.

רות פן: יש מעט, יש רק 300 בתי ספר לחינוך מיוחד.

רות פן: המקרים הקשים - - -

יצחק קדמן: 80,000 תלמידים בחינוך המיוחד.

יצחק קדמן: אי אפשר לספור רק מה נוח.

רות פן: לא 80,000.

יצחק קדמן: האנשים פה לא כולם רגישים לדקויות.

יצחק קדמן: החינוך המיוחד לא מורכב רק מבתי ספר לחינוך המיוחד.

רות פן: אני מנסה לדבר על ילדים שנמצאים בכיתות שלא מתאימות להם.

רות פן: יש 300 בתי ספר בכל המדינה, ברור שזה מספר קטן של בתי ספר.

רות פן: משתדלים מאוד שיהיו בכיתה מאותו סוג של לקות.

רות פן: יכול להיות שיש מקרים שבשל אילוצי שיבוץ זה לא קורה.

רות פן: אגב, אף אחד לא אמר שמבחינה חינוכית זה טוב או לא טוב, אין עוד מחקרים שאומרים אם זה כן טוב או לא טוב.

רות פן: משתדלים שזה יהיה מספר זניח של מקרים.

רות פן: למשל בערבה התיכונה שאין שום בתי ספר ברדיוס של עשרות קילומטר, יכול להיות שיש כיתה שיש בה מספר לקויות.

רות פן: אגב, במקומות רבים בארצות הברית הילדים שלומדים בכיתות מיוחדות גם בבתי ספר רגילים זה ריבוי של לקויות באותה כיתה.

רות פן: עוד לא הוחלט מבחינה מקצועית אם זה כן טוב או לא טוב.

רות פן: אנחנו משתדלים במדינת ישראל לאפיין כיתות לפי קלסתרים של אפיוני חריגות ולא לשלוח תלמידים שלא צריכים להיות בכיתה מסוימת.

רות פן: אנחנו משתדלים שרוב התלמידים יהיו מאותה קבוצת ליקוי.

רוברט טיבייב: תרשי לי שאלה אחת.

רוברט טיבייב: לא הייתי בתחילת הדברים, כששולחים את הילד לחינוך מיוחד, עורכים איזה אבחון?

רות פן: בוודאי.

רות פן: יש גם מערכת שלמה של אבחונים ומסמכים קבילים שבלי מסמך קביל וחתום על ידי בעל המקצוע אי אפשר לדון.

רות פן: בנוסף לאותם 21,000 תלמידים שלומדים בבתי ספר לחינוך מיוחד יש כיתות מיוחדות לחינוך מיוחד בבתי הספר הרגילים.

רות פן: שם לומדים כ- 27,500 תלמידים נוספים.

רות פן: אלו כיתות מכל הסוגים, יש כיתות של תלמידים עם אוטיזם, תלמידים עם פיגור בינוני מורכב עם הפרעות נפשיות, ליקוי למידה, ליקוי התנהגות.

רות פן: כל הכיתות האלה קיימות.

רות פן: היום אנחנו מעבירים יותר ויותר תלמידים במסגרות הרגילות ופחות לבתי ספר מיוחדים, וועדות ההשמה מחליטות שהם ילמדו בתוך מסגרת של בית ספר רגיל אבל בכיתה מיוחדת.

רות פן: בנוסף, יש כ- 10,000 ילדים בגני ילדים לגילאי 3 עד 5.

רות פן: בגני ילדים אין כיתות מיוחדות אז מפנים לגן מיוחד.

רות פן: יש בערך 1,200 גני ילדים לכל אותם סוגי לקויות.

רות פן: ילדי שילוב הם ילדים שלומדים בכיתות רגילות ומקבלים תוספת של משאב, מספרם כ- 80,000 תלמידים.

רות פן: בסך הכל מטופלים על ידי החינוך המיוחד בין 130,000 ל- 140,000 תלמידים.

רות פן: כל אחד בהתאם לרמת התפקוד שלו ולצורך שוועדת ההשמה מוצאת לנכון.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: תגידי לי בבקשה למה אנחנו מוצאים, ולא רק מדוקטור יצחק קדמן, אנחנו גם ביקרנו בפנימייה בעפולה לא מזמן ושמענו את אחת האמהות שאמרה "התעקשתי וכן קיבלו אותו לכיתה רגילה", שמענו את זה גם היום.

ליה שמטוב: האמא התעקשה.

ליה שמטוב: למה בכלל צריך לעשות כל כך הרבה מלחמות כדי לחזור לחינוך הרגיל.

רות פן: התפיסה של התעקשתי היא תפיסה מאוד סובייקטיבית.

רות פן: ההנחיה שלנו לוועדות ההשמה, לפחות זו תפיסת העולם שלי מאז ומעולם וזה מה שאני מנסה להנחיל בוועדות השמה כבר הרבה מאוד שנים.

רות פן: עמדת ההורים היא עמדה לא פחות חשובה מעמדתו של פסיכולוג חינוכי וכל בנאדם שמביא מסמך קביל.

רות פן: ההורים הם אלה שמגדלים את הילד.

רות פן: וועדות ההשמה - - -

רוברט טיבייב: תסכימי איתי שבעיית ההורים העולים בדרך כלל שהם אינם מבינים את המערכת ויש להם קושי אמיתי להתבטא בוועדות ההשמה.

רוברט טיבייב: וברוב המקרים פשוט לא מתייחסים לזה.

רות פן: פה אנחנו מסכימים לחלוטין.

רות פן: אחת ההנחיות גם לוועדות ההשמה, גם פרסמנו אותה בחוזר המנהל הכללי, שכל אדם שיש לו בעיה עם שפה יכול להביא איתו את מי שהוא רוצה.

רות פן: בית הספר אמור ליידע, ההורים באים עם מתורגמנים, יושב ראש הוועדה חייב להביא מתורגמן.

רות פן: יש תמיד מתורגמן.

יצחק קדמן: ברוב המקרים הם לא באים בכלל.

רות פן: לא באים בכלל, זה אחרי שיושב ראש הוועדה ההשמה קיבל את ההנחיות וקרא אותן ו שברור לו מה לעשות אם ההורים לא יגיעו.

רוברט טיבייב: לצערי הרב השתתפתי בכמה מקרים שההורים והילדים לא היו בכלל צד בעניין.

רוברט טיבייב: גורמי המקצוע מחליטים במקומם על גורל הילד.

רוברט טיבייב: אני חושב שאני לא טועה כי השתתפתי בכמה מקרים כאלה וראיתי מה הולך שם.

רוברט טיבייב: ההורים כמעט לא צד בעניין.

רוברט טיבייב: לצערנו הרב ההחלטות הן כתוצאה ממדיניות של מנהל בית הספר.

יצחק קדמן: ויותר מזה שחינוך מיוחד הוא זכות ולא חובה.

רות פן: לגבי העולים מאתיופיה אנחנו עושים עבודה מתמשכת עם המגשרים.

רות פן: במשך השנה אנחנו נפגשים עם מגשרים ומוסרים להם את כל המידע והידע איך לגשר בין ההורים ובין וועדות ההשמה והמערכת.

רות פן: אנחנו עושים את זה באופן קבוע כדי לתת להורים את הכלים וכן שיוכלו לשבת בוועדות ההשמה ולהיות חלק מהעניין.

רות פן: לפחות להיעזר במגשר אם הם חושבים שהם צריכים להיעזר.

רות פן: אני חושבת שיותר ויותר שמים לב שהורים רוצים לקחת, ואני דווקא מאוד שמחה לשמוע על התעקשויות של הורים.

רות פן: אותי זה מאוד משמח.

קריאה: למה צריך להתעקש?

קריאה: למה אתם לא מוצאים את הכלים ללא התעקשות?

רות פן: המילה התעקשות אולי לא המילה הנכונה.

רות פן: ההתעקשות בעיניי היא שההורה מבין מה האחריות שלו עם הילד, ושגם הוא רוצה לקחת חלק בחינוך שלו.

ליה שמטוב: ההורים לא יודעים את זה והם עובדים.

רוברט טיבייב: הם לא יודעים שהם צריכים להתעקש וזאת הבעיה.

ליה שמטוב: הם באמת חושבים כך כי המנטליות של יוצאי ברית המועצות לפחות, ואני לא יודעת איך זה אצל יוצאי אתיופיה, המנטליות שמקבלים מה שאמרה הסמכות.

ליה שמטוב: ואם מנהל בית הספר אמר אז בכלל.

רוברט טיבייב: זה לא עניין של מנטליות.

רוברט טיבייב: זה עניין של החינוך נטו.

רוברט טיבייב: שם החינוך היה אחרת, וכאן לצערי החינוך קצת אחר, והמדיניות קצת אחרת.

רוברט טיבייב: זה מאוד משפיע.

רוברט טיבייב: ברגע שלמנהל בית הספר יש מדיניות משלו והוא זה שקובע בוועדות ההשמות אז הוא מעביר את המדיניות שלו.

רות פן: המנהל לא קובע בוועדת ההשמה.

רוברט טיבייב: אבל בדרך כלל מקבלים את ההחלטה על פי רוח הדברים של מנהל בית הספר.

רוברט טיבייב: לצערנו זה קורה.

רוברט טיבייב: כמו שציינת את המגשרים, לאותם מגשרים אין סמכויות.

ליה שמטוב: יכול להיות שיש פה באמת ניגוד אינטרסים.

רוברט טיבייב: אין למגשרים כמעט סמכויות.

רוברט טיבייב: המגשרים מייצגים את וועדות ההשמה ואת מערכת החינוך ולא את ההורים וגם לא את השלטון המקומי.

רוברט טיבייב: המגשר מייצג את מערכת החינוך, ותלוי איך הוא מתרגם וגם בזה נתקלתי, לצערי.

אלי זרחין: גברתי היושבת ראש אני רוצה להצטרף לדוקטור יצחק קדמן ולהודות לו על היוזמה, ולך שיזמת את הדיון הזה.

אלי זרחין: אני חושב שהדיון הוא מאוד אקטואלי וכמו ששלמה (נגוסה) מולה אמר כאן, חשבנו שמשנות ה- 90 המצב ישתפר, אנחנו לא רואים את זה בשטח.

מרינה סולודקין: יש ניצול לרעה.

אלי זרחין: אני רוצה להציג דוגמה למקרה כבסיס לבעיות שאנחנו נתקלים.

אלי זרחין: מקרה שאנחנו מתעסקים בו היום.

אלי זרחין: פנה למרכז המידע שלנו ילד בעיר במרכז הארץ.

אלי זרחין: הילד עלה מגרוזיה והשפה היחידה שהוא יודע היא גרוזינית, הוא לא יודע רוסית.

אלי זרחין: הוא היה בבית שנתיים מאז שהוא בא ארצה, הלך לכיתה א'.

אלי זרחין: הגיע לכיתה א'.

אלי זרחין: בעיר שלו 40% מתושבים הם דוברי רוסית.

אלי זרחין: הוא לא יודע רוסית בכלל, הוא לא יודע עברית.

אלי זרחין: יושב ילד בכיתה א' שלא מבין מה קורה בכיתה ואין לו אף חבר בכיתה כי הוא לא יכול לדבר עם הילדים.

אלי זרחין: קוראים לאבא לבית הספר, האבא דובר רוסית ואפשר לתרגם לו.

אלי זרחין: אומרים לאבא שלבן שלו יש בעיות חברתיות מאוד קשות.

אלי זרחין: האבא לא מבין, יש לו ילד נורמלי, יש לו חברים ליד הבית והוא לא מבין איזה בעיות חברתיות יש לו.

אלי זרחין: הוא אומר "הבן שלי לא מבין עברית, הוא לא למד עברית בחיים".

אלי זרחין: כבוד היושבת ראש אני רוצה לבקש ממך שבסיכומי הוועדה הזאת לפנות לשר החינוך בבקשה להחזיר עכשיו את כל הקיצוץ שהוא עשה לעולים.

אלי זרחין: הוא קיצץ את כל שעות העברית, הוא קיצץ את כל התכניות לזהות יהודית-ישראלית.

אלי זרחין: אין כלום.

ליה שמטוב: בשנות ה- 90 היו כיתות נפרדות, נכון?

אלי זרחין: היו אולפניות של שלושה חודשים של 20 שעות.

אלי זרחין: בשנה שעברה בית הספר קיבל 6 שעות עברית ועכשיו זה חזר לשעה אחת, כן גברתי, אני מנהל בית ספר.

אלי זרחין: ולא תמיד השעות מגיעות לילד.

אלי זרחין: ילד שכבר הוגדר עם בעיות חברתיות קשות ובעיות רגשיות קשות נמצא בבית הספר.

אלי זרחין: המורה גם לא מצליחה לדבר איתו, יועצת בית הספר שגם היא דוברת עברית היא לא מצליחה לדבר איתו.

אלי זרחין: אומרים לאבא שהבן שלו צריך לעבור לבית ספר אחר.

אלי זרחין: האבא יודע מה זה חינוך מיוחד, החברים שלו דוברי רוסית ספרו לו מה זה חינוך מיוחד.

אלי זרחין: שלושת המסמכים המוצגים בועדת השמה הם: הדוח של בית הספר, החלטת וועדת שילוב של בית הספר – שזה בעצם אותם אנשים שממלאים ועם חתימה מורה, האב לא חותם.

אלי זרחין: מה קורה כשאבא לא חותם - - -

מרינה סולודקין: מאיימים עליו.

אלי זרחין: מזמינים אותו לפקידת סעד לחוק נוער.

אלי זרחין: פקידת סעד לחוק נוער מסבירה לאבא שאם הוא לא ישתף פעולה לשלוח את הילד שלו לאבחון אז וועדת ההחלטה תחליט שהוא לא יכול לגדל את הילד.

רוברט טיבייב: וזה כבר משרד החינוך.

אלי זרחין: מדובר על משרד הרווחה.

רוברט טיבייב: אבל משרד החינוך דוחף אותו לרווחה.

אלי זרחין: הבעיה שמשרד החינוך עדיין לא בתמונה.

אלי זרחין: עדיין זה הכל ברמת הרשות המקומית.

אלי זרחין: עבור ילד רגיל שיושב בכיתה א' הרשות המקומית מקבלת עבורו כ- 6,500 שקל בשנה.

אלי זרחין: ילד שנמצא בחינוך מיוחד הרשות המקומית מקבלת עבורו כ- 50,000 שקל נטו בשנה.

אלי זרחין: עיר לא מסוגלת לטפל בבית ספר לחינוך מיוחד שיש בו שבעה תלמידים, עיר לא מסוגלת להחזיק את בית הספר והיא כותבת דוחות פיקטיביים ולעיר יש אינטרס.

אלי זרחין: האבא פוחד מפקידת הסעד כי היא מאיימת עליו בשפה הרוסית באופן מאוד ברור.

אלי זרחין: לאבא אין כסף, הוא לא עובד, האמא לא עובדת.

אלי זרחין: אומרים לו אין צורך לשלם יש לנו פסיכולוגית שעושה את האבחון.

אלי זרחין: פסיכולוגית דוברת עברית ורוסית, הילד דובר גרוזינית.

אלי זרחין: הפסיכולוגית מדברת איתו בשתי שפות שהוא לא מבין.

אלי זרחין: אני אתן דוגמה של כמה שאלות ששאלו את הילד: יש לך חברים בכיתה?

אלי זרחין: – לא אין לי, ההבחנה בעיות חבריות קשות.

אלי זרחין: תגיד כשאתה קם בבוקר אתה רוצה ללכת לבית הספר?

אלי זרחין: – לא, ההבחנה בעיות רגשיות מאוד קשות.

אלי זרחין: אמרה רות פן דבר נכון והוא שאחת הבעיות של החוק חינוך מיוחד שבאותו סל נמצאים שלושה עשר סעיפים, פיגור שכלי קשה ובעיות רגישות.

אלי זרחין: לי יש בעיות רגישות מאוד קשות ויש לי שני PHD ואם הייתי בבית ספר הייתי הולך לחינוך מיוחד.

אלי זרחין: נכון גברתי היושבת ראש, החוק קובע שלא יכול להיות באותה כיתה ילד עם פיגור שכלי - - -

רות פן: החוק לא קובע.

אלי זרחין: ההנחיות שלכם.

רות פן: לא.

רוברט טיבייב: אז מי קובע?

רות פן: ההנחיות שלנו הן שיש קלסתרים של כיתות ואנחנו נותנים את התקן על פי מספר רוב התלמידים בכיתה.

רות פן: אין קביעה מפורשת, יש המלצה אבל אין קביעה.

אלי זרחין: זה אומר שאם באותה עיר יש כיתה אחת בבית הספר, כיתה אחת שילד מכיתה א' ותלמיד עד גיל 21 יושבים ביחד באותה כיתה כי אין יותר מכיתה אחת.

רות פן: לא עד גיל 21, מקסימום מותר שלושה שנתונים.

אלי זרחין: אבל אין יותר כיתות בעיר.

אלי זרחין: הרשות צריכה לשלוח אותו לעיר אחרת.

אלי זרחין: אבל הרשות המקומית לא תשלח אותו לעיר אחרת כי היא לא רוצה לאבד 50,000 שקל ולא רוצה לשלם את ההסעה שלו.

אלי זרחין: זו הצעה שנייה להחלטת הוועדה.

אלי זרחין: יש לקונות מאוד קשות בפיקוח משרד החינוך על מה שנעשה.

אלי זרחין: אני לא מכיר מקרה אחד, אולי רות פן מכירה, אני לא מכיר מקרה אחד שפנינו למפקחת על החינוך מיוחד והיא התערבה נגד החלטת וועדת ההשמה.

אלי זרחין: לא מכיר.

אלי זרחין: יש לנו מקרים שכאשר אבא שילם כסף, שלא קיבל אבחון של העירייה, עשה אבחון נוסף והביא חוות דעת נוספת וועדת ההשמה החליטה שהיא לא מקבלת חוות דעת נוספת והיא מקבלת את חוות הדעת של הפסיכולוגית העירונית.

אלי זרחין: יש מקום לחשוב איך אפשר לחייב את משרד החינוך להתערב יותר ולפקח יותר.

אלי זרחין: הנקודה השלישית שאני רוצה לעלות כאן, ואני מאוד שמח שיושבת כאן המורה שלי דוקטור אביגיל ינון שעשתה הרבה מאוד אצלה, היא למשל הפעילה יועצים חינוכיים מקרב יוצאי אתיופיה ויוצאי ברית המועצות שרובם קווקזים.

אלי זרחין: זה אומר שיש צורך לחייב את משרד החינוך, היום אין אף פסיכולוג יוצא משרד החינוך, אפילו אחד אין.

אלי זרחין: בתקנים של משרד החינוך בשפ"י – שירות פסיכולוגי ייעוצי אין אחד יוצא אתיופיה.

אלי זרחין: ואל תגידו שבין 7,000 יוצאי אתיופיה אין אחד שסיים פסיכולוגיה עם תואר שני.

אלי זרחין: למשרד הבריאות יש את הסמכות לקבל החלטה, פסיכולוג עם תואר ראשון הוא לא מומחה עדיין אבל הוא יודע, פסיכולוג עם תואר ראשון רשאי לעשות בנדר, פסיכולוג עם תואר ראשון רשאי לעשות וקסלר, הוא רשאי לעשות ציורים.

קריאה: הפרת את החוקים ברגע הזה עם הדברים שלך.

רוברט טיבייב: מה שמרגיז אותי באמת זה שחס וחלילה במקום לפתור על הבעיות אתם שמחים שאין אתיופים עם תואר שני בפסיכולוגיה.

רוברט טיבייב: שמחים שאין.

מרינה סולודקין: יש לנו מדינה עם בעיות קשות מאוד.

מרינה סולודקין: הבירוקרטיה גרמנית, הכוונה מזרח אירופאית, האוכלוסיות זה מהכל ממזרחים עד אתיופים כולל רוסים.

מרינה סולודקין: אני רואה כאן, וגם פונים אלי מקרים במשך כל השנה, הורים שרוצים לקחת את ילד שלהם שיש לו בעיות עם השפה עברית לחינוך מיוחד.

מרינה סולודקין: הפניה שלי לוועדה לפנות לשר החינוך ולהגיד שילדים, הצעירים והמבוגרים לא יכולים לקבל שעות עברית זה מצב בלתי נסבל.

מרינה סולודקין: זה אנטי ציוני מהדרגה הראשונה.

מרינה סולודקין: ישבתי עם מורות האולפנים ולמדתי מהם שבארצות הברית נותנים למהגרים חינם - - -

יצחק קדמן: כולל למהגרים ישראלים נותנים תגבור באנגלית.

מרינה סולודקין: נותנים להם תגבור באנגלית שלוש פעמים בחיים.

מרינה סולודקין: 700 שעות.

מרינה סולודקין: אתם מבינים שאצלנו האנשים מקבלים 350 שעות ואחר כך יש להם קשיים.

מרינה סולודקין: אין שעות לאולפנים, מקצצים באולפנים, אבל בבית הספר זה הכי גרוע.

מרינה סולודקין: קל מאוד לזרוק את הילד למערכת לא מתאימה, לפגוע בסיכויים שלו להתפתח.

מרינה סולודקין: אני חושבת שמה שאנחנו רואים זה פשע מאורגן.

מרינה סולודקין: זה גם ניצול לרעה של הכוח של המדינה.

מרינה סולודקין: זה כאן, זה הרשויות שמעבירות ילדים מבית ספר לבית ספר וגם עניין הוצאת ילדים מהבית ממשפחות נורמטיביות.

מרינה סולודקין: בכל פעם כשאני מקבלת פניות של זוג הורים שאומרים לי "את יודעת הם מפחידים אותנו, הם מאיימים שהם ייקחו את הילד, הם אומרים אנחנו ניקח את הילד, ניקח את הילד".

מרינה סולודקין: במקום לקחת, ובצדק, ממשפחות שיש בהם אלימות ויש סיכון לחייו של הילד מאיימים על הורים נורמטיביים שיש להם חסרון אחד – הם לא מדברים עברית, ואין להם כסף עבור עורכי דין שיכנסו לכלא את הנפשות הטובות שמתעללות בהורים ומונעים את זכותם לגדל את הילדים שלהם.

מרינה סולודקין: אני רואה את זה גם בעניין הוצאת ילדים ממשפחות נורמטיביות וגם כאן בהעברת ילדים.

מרינה סולודקין: יש שימוש לרעה בכוח המדינה ולא מבינים וגם לא רוצים לשפר.

מרינה סולודקין: הולכים לפתרון מאוד מאוד יקר במקום להוסיף שעות לימוד עברית.

מרינה סולודקין: אנחנו כל חברי הוועדה בעד הוספת שעות.

מרינה סולודקין: למה לא נותנים ללמוד עברית?

חנה דשבסקי: אני יושבת בוועדות כאן יחד עם חלק נכבד מהאנשים שיושבים פה באופן קבוע במשך עשר חמש עשרה שנה.

חנה דשבסקי: אני זוכרת כשהעלייה הגדולה מברית המועצות התחילה, היו אותן וועדות ודנו באותם נושאים ועם אותם הסברים מלומדים, אנחנו פה ועדיין מדברים ועדיין ילדים נשלחים לחינוך מיוחד.

חנה דשבסקי: דבר אחד אני לא מבינה, אציג פניה אחרונה שקיבלתי מצפון הארץ, פניה שמדברת על ילד צבר שנולד בארץ, בן 14.5 היום, ילד שהוריו עלו ארצה בשנות ה- 90 המוקדמות.

חנה דשבסקי: הילד הזה ישב 14 שנים בכיתה לחינוך מיוחד כאשר הוא לא מפגר.

חנה דשבסקי: אני לא מבינה.

חנה דשבסקי: יש כאן משהו שלא מתחבר לי, יכול להיות שכל האנשים שיושבים ומדברים כאן רק יודעים לדבר ולא אכפת להם מהילדים.

חנה דשבסקי: יכול להיות שהאנשים שיושבים פה הם חסרי שיניים בצורה כל כך אכזרית.

חנה דשבסקי: ילד שישב 13 שנים בחינוך מיוחד, ילד נורמלי יושב בכיתה של פיגור.

חנה דשבסקי: עדיין אין מהפכה במדינה הזאת.

חנה דשבסקי: כאילו מה?

חנה דשבסקי: אני מבקשת לומר שכבר לפני חמש עשרה שנה בוועדת עלייה וקליטה דובר שלמשרד החינוך יש בעיה חריפה עם כוח אדם של יועצים דוברי שפות ובעלי מנטליות המתאימה לעולים.

חנה דשבסקי: מורים, מגשרים, ופסיכולוגים כמובן, וגם חוסר באבחונים מותאמים לשפת האם של הנבחנים.

חנה דשבסקי: חמש עשרה שנים עברו, לא הבנתי.

חנה דשבסקי: מה יהיה?

ליה שמטוב: עכשיו אולי יש פסיכולוגים אבל אין תקנים.

חנה דשבסקי: אני מציעה להגיש הצעת חוק שתחייב את משרד החינוך לעשות לכל ילד שמופנה על ידי בית הספר לחינוך מיוחד, אבחון מותאם כי אחרת זה לא ישתנה.

קריאה: מכון פוירשטיין הוא היחיד שעושה את זה.

חנה דשבסקי: מכון פוירשטיין הוא לא חלק ממשרד החינוך.

חנה דשבסקי: מכון פוירשטיין זה האויב הכי גדול לתפיסה של משרד החינוך.

יצחק קדמן: אפשר לחשוב שלילד לא עולה חדש יש להם כסף לאבחון.

חנה דשבסקי: אני מקבלת עשרות פניות ביום.

מרינה סולודקין: אנחנו הולכים ומקבלים חוות דעת נוספת ולגמרי שונה, ואנחנו רואים שפסיכולוגיה זה בכלל לא מדע.

ליה שמטוב: חנה דשבסקי, נציגי משרד החינוך הם פקידים של משרד החינוך.

ליה שמטוב: הם שומעים את הדברים ויכול להיות שכשהם יגיעו לשם יגידו משהו.

חנה דשבסקי: אני אומרת את זה מסיבה פשוטה.

חנה דשבסקי: לפני כמה שנים השתתפתי בוועדת ערר במשרד החינוך בירושלים, אני השתתפתי בתור מתורגמנית לאמא דוברת רוסית שלא ידעה את השפה העברית.

חנה דשבסקי: הילד שלך למרות אי קביעות והתעקשות נשלח לחינוך מיוחד על רקע בעיות נפשיות קשות.

חנה דשבסקי: אני ישבתי, וישבה מפקחת על החינוך המיוחד, וישבה מפקחת של בית הספר הרגיל וישבו עוד כמה אנשים מכובדים.

חנה דשבסקי: לי לא נתנו לפתוח את הפה, אפילו כשאני ניסתי לתרגם את האמא, אני לא ניסיתי להגיד שום דבר ממני ושזה יהיה ברור.

חנה דשבסקי: אני הערכתי שזה מה שיקרה ולכן אמרתי לאמא להביא לקראת הוועדה מסמכים חתומים על ידי מומחים.

חנה דשבסקי: ומה אמרו לה בוועדת הערר מבלי להתבייש, משרד החינוך ולא עיריית ירושלים, אמרו לה ראשית הפסיכולוג שכתב לך את האבחון הוא דובר רוסית, יכול להיות שהוא רצה לעשות משהו מיוחד בהתאם למה ששילמת לו.

חנה דשבסקי: זה מה שאמרו.

חנה דשבסקי: כאילו האבחון שלו היה תמורת הכסף.

חנה דשבסקי: היא הביאה המלצות מהחוגים שהילד השתתף בהם אחרי הצהריים - - -

רוברט טיבייב: יש לך את הפרוטוקול של הוועדה הזאת?

חנה דשבסקי: לי אין.

רוברט טיבייב: זה חדש בשבילכם שלא נותנים.

קריאה: ההורים יכולים לקבל את הפרוטוקול חוץ מהחלק - - -

חנה דשבסקי: בסיכום וועדת הערר היה כתוב שבעקבות לחץ של המועצה לשלום הילד הוחלט לתת לילד תקופת ניסיון במשך חודשיים בבית הספר.

חנה דשבסקי: מה היה קורה עם הילד הזה לולא האמא פנתה אלי?

ישיאלם פקדה: אני רוצה להוסיף משהו, יש לי פה מקרים של ילדים שהם בהפניה לחינוך המיוחד, עדיין סביב התהליך של וועדות ההשמה וועדות ערר.

ישיאלם פקדה: חלק מהילדים האלה יושב בבית חצי שנה ובחודשים האלה נוצרות בעיות חדשות נוספות.

ישיאלם פקדה: כשיושבים בבית יוצאים לרחובות.

ישיאלם פקדה: חצי שנה לדעתי זה הרבה מאוד זמן.

רוברט טיבייב: הבעיה שלכם זה בגלל שאין לכם פסיכולוגים עם תואר שני.

מרינה סולודקין: כל הבעיות שלכם זה בגלל זה, אצלנו כולם דוקטורים עם תואר שלישי וזו הבעיה שלנו.

ישיאלם פקדה: יש מקרה של ילד שצריך להיות בכיתה א' ובדוח האבחון כתוב שנעשה אבחון ללא כלים פורמליים ועל סמך תצפית הוחלט שהוא יהיה בחינוך מיוחד כוללני בבית הספר לחינוך מיוחד קשה.

ישיאלם פקדה: האמא הלכה לראות את המסגרת ואמרה שבשום פנים ואופן לא.

ישיאלם פקדה: כאן האמא נתפסת כמי שלא משתפת פעולה עם המערכת, הרווחה בתמונה.

ישיאלם פקדה: אתמול התקשרה אלי האמא בבכי כי השכנים אמרו לה שאולי ייקחו את הילד ממנה.

ישיאלם פקדה: הילד הזה שלושה חודשים בבית.

קריאה: פקידת הסעד קוראת לשכנים לחקירה.

מרינה סולודקין: צריך וועדת חקירה ממלכתית.

אלי זרחין: אתה לא יכול לערר, גם אם החוק הופר אתה לא יכול לגשת למשטרה ולהגיש תלונה כי כשאנחנו מגיעים לשם אומרים לנו שזה בגלל שזה חוק חינוך חובה המשטרה לא יכולה לחקור את זה ושמשרד החינוך יחקור.

אלי זרחין: משרד החינוך שולח את אותה מפקחת על החינוך המיוחד שישבה באותה הוועדה, שהיא חברה של מנהל אגף החינוך, חברה של כולם והיא בחיים לא תגיד לא.

רוברט טיבייב: אני מבין שאנחנו נדבר פה שנה מדי שנה ושום דבר לא ישתנה.

רוברט טיבייב: אני בינתיים לא רואה את פתרון הבעיה.

רוברט טיבייב: אולי נחליט יחד מה לעשות ואולי נעביר את הנושא לוועדת חינוך משותפת עם וועדת העלייה והקליטה.

מרינה סולודקין: ראשית יש את ביקורת המדינה.

רוברט טיבייב: נזמין את שר החינוך ונחליט ביחד מה נעשה.

רוברט טיבייב: איך שאנחנו מדברים כאן זה לא יעזור.

רוברט טיבייב: הם שומעים אותנו ושומעים טוב ובשנה הבאה אותו דבר.

אביגיל ינון: אלי זרחין יודע שהייתה לנו באוניברסיטת בר-אילן תכנית להכשרת מורים עולים לתואר שני בייעוץ.

אביגיל ינון: היו לנו בערך עשרה יוצאי אתיופיה, כשבעה מחבר העמים האסייתיות, ושבעה מהחלק היותר מערבי.

אביגיל ינון: אני מוכרחה להגיד שזו הייתה תכנית מאוד מאוד מוצלחת.

אביגיל ינון: לאור זה שניתי את כל תכנית ההכשרה שלנו לייעוץ לתואר שני.

אביגיל ינון: הכנסתי קורס שעוסק בייעוץ רב תכליתי ובראיה רב תרבותית של מערכת החינוך, ובהתמודדות עם שונות תרבותית במערכת החינוך.

מרינה סולודקין: ומי יעשה את זה לילדי הארץ?

אביגיל ינון: התכנית הזאת יושמה לא רק לעולים האלה.

אביגיל ינון: עכשיו זה קורסי חובה לכל הסטודנטים שלנו לתואר שני.

אלי זרחין: מרינה סולודקין, דוקטור אביגיל ינון עשתה את מה שאת מדברת כל הזמן, בית הספר לחינוך חייב כל סטודנט ללמוד את זה.

אביגיל ינון: היועצים האלה סיימו.

אביגיל ינון: התכנית הייתה יחד עם שפ"י – שירות פסיכולוגי ייעוצי, זה היה עם האגף לקליטת עליה במשרד החינוך.

אביגיל ינון: היה לנו תקצוב מלגות לסטודנטים האלה וגם ליווי שלהם בתוך בתי הספר.

אביגיל ינון: אני מוכרחה לומר שהשלבים הראשונים לא היו קלים מבחינת שכנוע מנהלים ומפקחים, ואפילו את הפיקוח על הייעוץ לקלוט מורה עולה יוצא אתיופיה או יוצא חבר העמים להיות יועץ של כלל בית הספר.

אביגיל ינון: זו הייתה עבודה מאוד לא פשוטה.

אביגיל ינון: יחד עם ראשי שפ"י- שירות פסיכולוגי ייעוצי, אנחנו עשינו את זה יחד עם האחראיות על אגף ייעוץ.

אביגיל ינון: זה לא היה פשוט.

אביגיל ינון: אני יכולה לציין שאותן יועצות השתלבו באופן יוצא מהכלל בבית הספר.

אביגיל ינון: אנחנו התעקשנו שהן תהיינה יועצות לכלל בית הספר, לא לעולים בלבד.

אביגיל ינון: חלק גדול מהעבודה שלהן הייתה צריכה להיות הכשרה של צוות בית הספר איך להתמודד עם שונות תרבותית.

אביגיל ינון: זו נקודה מאוד משמעותית.

אביגיל ינון: אנחנו חווינו ואני גם שומעת את זה עד היום הזה, אני מלווה חלק מהן עד היום, אני שומעת מהן על המון דעות קדומות, על סטריאוטיפיים של מנהלים, על פרשנות לא נכונה של התנהגויות עולים, של תיוגים עולים, חוסר סבלנות כלפי ילד עולה שזה לא כמו כלפי ילד ישראלי רגיל, כי הקירבה התרבותית יותר קלה וההבנה יותר קלה והפרשנות אחרת.

אביגיל ינון: יש צורך דחוף של הכשרה של אנשי מקצוע יועצים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, מורים, מגשרים.

קריאה: מורים יש בשפע, אבל המערכת לא קולטת אותם.

אביגיל ינון: בדיוק, אנחנו נראה את הדעות הקדומות גם כאן.

אביגיל ינון: יש לי הרבה מאוד סיפורים על העניין הזה של בוגרות שלנו שהולכות למנהל בית הספר ובאותו זמן מגיעה בוגרת אחרת, היא קיבלה ציונים לא פחות טובים מהבוגרת השנייה, לאחת אומרים יש מקום ולשנייה אומרים אין מקום.

יצחק קדמן: את אומרת דבר מאוד חמור.

יצחק קדמן: בוחרים אותם על פי צבע העור?

מרינה סולודקין: הגזענות מושרשת בתוך בתי הספר.

מרינה סולודקין: גזענות אמיתית.

אביגיל ינון: בהחלט.

אביגיל ינון: יש לי הרבה מאוד סיפורים.

יצחק קדמן: מישהו ממשרד החינוך צריך להגיב על זה.

אביגיל ינון: סטודנטית שלי שגמרה את התואר השני בהצלחה רבה, מספרת שבתיכון אותה יחד עם קבוצה של 14 בנות יוצאות אתיופיה כיוונו אותן למגמת תפירה ללא בגרות.

אביגיל ינון: הן עשו שביתת רעב במשך שבוע, זה היה בפנימייה של עליית הנוער, בית הספר נכנע והפנה אותן לבגרות, כולן גמרו את הבגרות בהצלחה, והבחורה הזאת גמרה את ה- MA בהצלחה.

אביגיל ינון: יש הרבה מאוד סיפורים, יש הרבה מאוד דעות קדומות והרבה מאוד סטריאוטיפים במערכת.

אביגיל ינון: צריך לעבוד עם המורים איך להתמודד עם שונות תרבותית במערכת החינוך ולא רק לעבוד עם התלמידים, חייבים שעות עברית ואין.

אביגיל ינון: אני יכולה להגיד שכראש מרכז אילה הפעלתי תכניות שעוסקות בקליטת עלייה במערכת החינוך, ואנחנו היינו צריכים להילחם עם מנהלים ששעות העברית ושעות האולפן יגיעו לתלמידים.

אביגיל ינון: זה היה מאבק קשה ביותר.

אביגיל ינון: אני מוכרחה להגיד שבהרבה מאוד בתי ספר חלק גדול מהשעות האלה לא מגיע לתלמיד.

אביגיל ינון: צריך שיהיה פיקוח יותר רציני, צריך שתהייה הכשרה יותר רצינית של כלל המורים איך לעבוד עם שונות תרבותית, צריך הכשרה של אנשי מקצוע והתאמה ובנייה של מערכות אבחון שמתאימות לעולים.

אביגיל ינון: אנשי המקצוע יודעים, אני פסיכולוגית חינוכית וזה התחום שלי, האבחונים הקיימים היום בשירות הפסיכולוגי לא תקפים לאוכלוסייה של יוצאי אתיופיה.

רוברט טיבייב: גברתי היושבת ראש, כאן אני ממש מבקש את תגובת משרד החינוך.

אביגיל ינון: אני מבקשת עוד הערה חשובה אחת וזה כן לטובתכם.

אביגיל ינון: אני אומרת שבואו נבחין בין שעות שילוב לשעות של הפניה לכיתה מיוחדת אפילו בבית ספר רגיל, או לבתי ספר מיוחד.

אביגיל ינון: זה שני עולמות שונים לגמרי.

אביגיל ינון: שעות שילוב זה להפך, זה צ'ופר אדיר שנותנים לילד כדי לעזור לו ללכת במסלול רגיל.

יצחק קדמן: למה הוא צריך להיות תחת כותרת של חינוך מיוחד כדי לקבל עוד כמה שעות?

יצחק קדמן: זה הרי אבסורד, זה עקום, זה אותו כסף.

אביגיל ינון: יש כאן בעיה שכשנותנים גם את שעות השילוב, ואני מכירה את זה מצד אחר של המטבע, כשנותנים את שעות השילוב זה נעשה על ידי בוגרות שסיימו את ה-BA שאין להן ניסיון, הן באות לילד שזקוק לעשר שעות לפחות בשבוע.

אביגיל ינון: אני אומרת את זה לאגף לחינוך מיוחד, אני רוצה לראות את האנשים שמומחים לחינוך מיוחד מדריכים את המורה הרגיל איך לעבוד נכון עם הילד, השלוש שעות האלה אינן מספיקות, לשלוש השעות המסכנות האלה שנותנים לילד אין שום קשר ל- 40 שעות שהוא מקבל במשך השבוע.

אביגיל ינון: זה לא עובד וזה גם לא עוזר.

קסהון יונתן וונדה: כדי לחסוך בזמן אומר שאני מצטרף לדברים שנאמרו כאן, ואציין ארבע נקודות: ראשית בשנת 2008, על פי הנתונים של משרד החינוך היו 18,000 תלמידים יוצאי אתיופיה בבתי הספר היסודיים, מתוכם 12,000 הם ילידי הארץ.

קסהון יונתן וונדה: לטעון שבגלל השפה ודברים אחרים זה לא נכון.

מרינה סולודקין: זה דור שני ודור אחד וחצי.

קסהון יונתן וונדה: שנית, נושא יוצאי אתיופיה במשרד החינוך וברשויות המקומיות אלו שני עולמות שונים.

קסהון יונתן וונדה: גברתי היושבת ראש ערכנו כאן דיון בנושא של פתח תקווה, שר החינוך הזמין גם את המנהל אבל הוא צפצף ולא הגיע אפילו לפגישה איתו.

קסהון יונתן וונדה: אני אחתום על כל מה שמשרד החינוך אומר וזה נכון, אבל ברשויות מתנהלים הדברים אחרת - - - -

ליה שמטוב: צריך יותר פיקוח של משרד החינוך.

קסהון יונתן וונדה: הנקודה השלישית, ילדים קטנים כשהם רואים את הבוגרים האקדמאיים, והם רואים בבית הספר את המוטיבציה ללימודים, אבל הם רואים שהמנקה בחדר המורים היא אתיופית.

קסהון יונתן וונדה: הנושא הקשה שלנו בני הקהילה זה הנושא של המגשרים והמתורגמנים, יש תקציב בגובה של 30,000, לוקחים מישהו לתקופה מסוימת ואחר כך הוא עוזב, הוא לא איש משרד החינוך שיושב על תקן קבוע ופועל.

קסהון יונתן וונדה: אני רוצה גם להתייחס לוועדת ההשמה, אין מתורגם מקצועי שמתרגם בוועדות ההשמה.

קסהון יונתן וונדה: אני הייתי שם בהתנדבות.

קסהון יונתן וונדה: נציג ההורים הוא לטובתם, נציג הורים שיושב שם ושהוא לא יוצא אתיופיה הוא אומר למה הויכוח, סוגרים עניינים בעצמם ומעבירים את הנושא.

קסהון יונתן וונדה: מה שנאמר כאן על ידי משרד החינוך אלו דברים נכונים אבל למעשה הרשויות המקומיות עושות מה שהן רוצות ואין בכלל קשר בין משרד החינוך לבין הרשויות המקומיות.

קריאה: האבחון הוא יותר משיקולים זרים מאשר מקצועיים.

רות דיין מדר: אני נציגת מרכז השלטון המקומי, אני רוצה לומר שאין ספק שיש צורך לקיים ישיבה משותפת עם וועדת החינוך ועם וועדת - - - -

ליה שמטוב: את חושבת שזה לא היה בעבר?

מרינה סולודקין: בכל שנתיים.

מרינה סולודקין: בהרצליה מורה אומרת לתלמיד רוסי, אחרי שמישהו השתעל בפנים והתפתחה קטטה בין הילדים, מורה ישראלי מכובד מהרצליה, אומר לתלמיד "אתה כמו קרליק, וההורים שלך רוצחים".

מרינה סולודקין: ואחרי זה שקט תעשייתי, המורה עובד, המנהל מסביר.

מרינה סולודקין: וכל העולים קרליקים, ולא חשוב אם אלה שחורים ואלה רוצחים.

רוברט טיבייב: ולכל האתיופים אין תואר שני בפסיכולוגיה.

מרינה סולודקין: ולרוסים יש יותר מדי תארים.

רות דיין מדר: אני קוראת לארגוני הקליטה לשבת איתנו המרכז לשלטון המקומי להציף את הנושא.

רות דיין מדר: יש לנו וועדת קליטה שמורכבת מראשי ערים מכל הארץ, לעלות את הנושאים לדיון, ואנחנו נשמח לטפל בהם.

מרינה סולודקין: רק וועדת חקירה.

רות דיין מדר: לגבי הערים שעליהם דובר נשמח לקבל מידע, לפנות ולסייע ולטפל בעניין כי אין ספק שהילדים חשובים לכולנו.

רות דיין מדר: נושא נוסף שחשוב שהוועדה תיתן עליו את הדעת זה הנושא של חינוך חינם לגילאי 3-4.

רות דיין מדר: הילדים בחלקם נמצאים עם הסבתא עד גיל חמש ולא נכנסים למערכת החינוך, לא יודעים עברית, אין להם כישורי חברה, אין להם כישורים של השתלבות בחברה.

רות דיין מדר: הם נכנסים למערכות חינוך ואולי כעת בזמן שיושבים על אזורי עדיפות לאומי שאולי באזורים שבהם יש ריכוזי קליטה גדולים יש מקום להכניס את חוק חינוך חובה חינם במסגרת עדיפות לאומית.

ליה שמטוב: אבל כעת בנהלים החדשים של משרד החינוך, מדובר שילדים בגילאים שלפני גיל בית הספר, צריכים לשחק והם לא צריכים ללמוד משהו.

רות דיין מדר: אבל עדיין יש את חוק חינוך חובה חינם לגילאי 3-4, יש צו ואפשר לבקש.

רות דיין מדר: לפנות למשרד ראש הממשלה שבונה כעת את אזורי העדיפות הלאומית, ולבקש שגם אזורי קליטה וגם סרשויות קולטות עלייה יהיה חינוך חובה חינם לגילאי 3-4.

רות דיין מדר: זה ימומן על ידי משרד החינוך והילדים יכנסו למערכת החינוך בגילאי 3 ואז אולי נמנע כניסה של ילד לכיתה א' בלי לדעת עברית.

קסהון יונתן וונדה: זו בדיוק הבעיה, אנחנו מדברים כאן איך לשלוח אותם ואת מדברת על תקציב לאותם גילאים.

קסהון יונתן וונדה: מה הקשר?

מרינה סולודקין: אפשר לתת גם שעות נוספות לאלה שלא זקוקים.

מרינה סולודקין: שמענו את הכל.

יהודית דנילוב: מבחינת היקף התקציבים והשעות לתלמידים עולים לא חל קיצוץ בשלוש ארבע שנים אחרונות.

יהודית דנילוב: שעות לעברית קיימות.

ליה שמטוב: זה מספיק, וזה מגיע לתלמיד?

יהודית דנילוב: זה לא שעה אחת ויש כללים ברורים, זה לא השתנה במשך ארבע חמש שנים אחרונות.

יהודית דנילוב: תלמידים יוצאי אתיופיה מקבלים - - -

קריאה: עולים מאתיופיה.

קריאה: לא יוצאי אתיופיה.

יהודית דנילוב: אני מדברת על יוצאי אתיופיה בין אם הם עולים, בשנתיים האחרונות כמעט ולא היו עולים מאתיופיה, ובין אם אחד מהוריהם הוא יוצא אתיופיה, בין אם הם ילדי הארץ ואחד מהוריהם יוצא אתיופיה.

אלי זרחין: תני שם אחד של בית ספר שבו ילד יוצא אתיופיה שנולד בארץ ויש לו קשיים בעברית נתנו לו עברית.

אלי זרחין: תני לי שם אחד של בית ספר.

רוברט טיבייב: מהו הממוצע לילד?

יהודית דנילוב: בין חמש לשבע שעות.

יצחק קדמן: צריך ללכת ולשאול את ההורים ואת הילדים אם מקבלים את השעות האלה.

יצחק קדמן: זה עובר למקומות אחרים וזה לא מגיע לתחנה הסופית.

רוברט טיבייב: זה לא רק אצל אתיופים, גם אצל העולים זה אותו דבר.

יהודית דנילוב: אנחנו כמערכת החינוך מפעילים תכניות תוספתיות שונות ורבות.

יהודית דנילוב: יכול להיות שהתכניות האלה בעבר נקנו על ידי עמותות או גורמים חיצוניים, היום הן מיושמות ומבוצעות על ידי מערכת החינוך, בן אם מדובר על האגף לקליטת תלמידים עולים ובין אם זה - - -

אלי זרחין: את התכנית שלנו לזהות יהודית-ישראלית סגרתם ואין מישהו במקום.

אלי זרחין: אל תגידי שמישהו אחר מפעיל, אתם סגרתם אותנו.

אלי זרחין: שלוש שנים אנחנו עבדנו, את הגעת לתפקיד ודבר הראשון שעשית זה לסגור את התכנית שלנו ואין שום דבר במקום.

אלי זרחין: אל תגידי שיש מישהו אחר שעושה, לא עושים.

אלי זרחין: אין זהות יהודית-ישראלית בתיכוניים, אין ואת סגרת את זה.

יהודית דנילוב: אני לא סגרתי את התכנית.

אלי זרחין: סליחה, את סגרת, ואת אמרת לנו בפנים.

יהודית דנילוב: אני לא סגרתי את התכנית.

יהודית דנילוב: התכנית הסתיימה בתום שנת הלימודים והיום מבוצעת תכנית דומה.

יהודית דנילוב: באמצעות המנהל, החברה ונוער במשרד החינוך מופעלת תכנית, אם לא זהה אז דומה, אנחנו חושבים שיש תכניות רבות נוספות אחרות שמופעלות היום על ידי המערכת שבעבר היו על ידי זכיינים חיצוניים.

יהודית דנילוב: בנוסף לכך התחלנו בפיילוט באמצעות מט"ח – המרכז לטכנולוגיה חינוכית, לסיוע בבתי הספר למורים שאיתרו ילדים עולים שאינם זקוקים לחינוך מיוחד, אבל הם איתרו אצלם קושי של השפה.

יהודית דנילוב: מט"ח – מרכז לטכנולוגיה חינוכית מסייע לנו בהנחיית המורים - - -

מרינה סולודקין: למה בפיילוט ולא בכל בתי הספר?

רוברט טיבייב: למה בכלל צריך לעשות את זה?

רוברט טיבייב: לא צריך להגיע לזה בכלל.

רוברט טיבייב: מצד אחד בוועדות אתם שולחים את הילדים לחינוך מיוחד ומצד שני אתם מנסים לאתר את אלה שלא מתאימים לחינוך מיוחד.

רוברט טיבייב: יכול להיות שלא הבנתי משהו?

רוברט טיבייב: לבנות עוד גוף כדי לבדוק אם הגוף השלישי עבד נכון.

יהודית דנילוב: התכנית הזו מיועדת לילדים רגילים שאינם זקוקים לחינוך מיוחד, אבל יש להם עדיין קושי עם השפה.

יהודית דנילוב: כלומר קושי בלימוד העברית.

ליה שמטוב: אז למה קיצצו?

יהודית דנילוב: לא קיצצו.

יהודית דנילוב: אני לא אמרתי שקיצצו.

רוברט טיבייב: הם רוצים גוף נוסף במערכת החינוך שיאתר את הילדים שוועדה אחת כבר שלחה לשם.

רוברט טיבייב: לאתר אותם בתוך המערכת.

רוברט טיבייב: איך אפשר לקבל את זה ברצינות?

רוברט טיבייב: אגב, אשתי עובדת במערכת החינוך ואני פחות או יותר יודע מה קורה שם.

יהודית דנילוב: התכנית הזאת מיועדת לילדים רגילים שיש להם קושי ולא השתלטו על לימוד העברית אחרי שסיימו את האולפן לעברית, ויש אולפנים, ויש כיתות שמתגברות את לימודי העברית.

יהודית דנילוב: יש לנו מבחני מדף שתלמידים שמסיימים את לימודי האולפן עוברים, ובהתאם להישגיהם באותם מבחנים, המבחנים פותחו על ידי הרמ"ה של משרד החינוך והם מאתרים את הקושי של הילדים.

יהודית דנילוב: הילדים האלה מקבלים תגבור נוסף אחרי האולפן במסגרת בית הספר ובתחומי הידע האחרים כי מדובר בילדים שעברו מעברים או ילדים שזקוקים לתגבור נוסף.

יהודית דנילוב: כשאני מדברת על תכנית "מעלה" תכנית שהמערכת משתמשת במרכז לטכנולוגיה חינוכית שמסייעת לנו, זו תכנית שמיועדת לילדים רגילים שעדיין לא השתלטו על לימודי העברית.

מרינה סולודקין: זה במקום שפה?

מרינה סולודקין: למה את לא מדברת בשפה פשוטה שיש תוספת של שעות לימודי עברית בכלל בתי הספר.

מרינה סולודקין: למה פיילוט?

רוברט טיבייב: לא צריך בכלל להגיע למצב הזה, לעוד תקציב ועוד תכניות.

יהודית דנילוב: התכנית מסייעת למורי בתי הספר שמלמדים את הילדים האלה.

יהודית דנילוב: הם מקבלים הנחייה מיוחדת, ספציפית אישית לאותם ילדים ומדובר בקבוצות של שלושה עד חמישה תלמידים בבית ספר.

יהודית דנילוב: אם יש ילד אחד אנחנו מאפשרים את זה גם לילד אחד.

יהודית דנילוב: אני אומרת שוב, שמדובר בילדים רגילים שזקוקים לתגבור מיוחד בשפה העברית.

יהודית דנילוב: אלו ילדים שכבר גמרו אולפן, כבר משולבים בכיתות רגילות ולומדים רגיל ויש צורך מיוחד לתגבר את לימודי השפה שלהם באמצעות עזרה למורים ספציפית לכל ילד.

יהודית דנילוב: בנוסף אנחנו מפעילים מערכת של מורים יועצים – מטמיעים, שקיבלו הכשרה מיוחדת לסייע ליועצים הרגילים האחרים בבית הספר, זה כולל שעות לבתי הספר ליועצים לטפל בילדים העולים, המטמיעים האלה עוברים בכל בתי הספר, יש מיפוי של מספר בתי ספר למטמיע, המורים המטמיעים האלה קיבלו הכשרה מיוחדת לעסוק קליטת תלמידים עולים והם מסייעים ליועצים הרגילים בבתי הספר גם בשאלות הרב תרבותיות ודרכי הקליטה של תלמידים עולים.

יהודית דנילוב: זו תכנית יחסית חדשה והיא קיימת במערכת בערך שנתיים שלוש.

ליה שמטוב: יש שעות הדרכה למטמיעים, ליועצים, למורים.

יצחק קדמן: שמענו שיש יועצים יוצאי אתיופיה שלא מתקבלים לעבודה בגלל צבע העור שלהם, למה צריך מטמיעים?

יצחק קדמן: בשביל מה צריך מתווכים שמתווכים בין המתווכים, בין המגשרים, למה?

יצחק קדמן: למה אין בין היועצים האלה מישהו יוצא אתיופיה?

יהודית דנילוב: ובנוסף לכך אנחנו נמצאים בשלב של פיתוח כלי אבחוני ועל כך אני מציעה שהפסיכולוגית הראשית של משרד החינוך תסביר.

אופיר פינס-פז: גברתי יושבת הראש, ראשית אני מתנצל שלא הצלחתי להגיע לפתיחת הדיון הייתי בוועדת חוץ ובטחון.

אופיר פינס-פז: הגעתי לישיבה גם בגלל שאני חבר הוועדה וגם משום שראיתי השבוע בעיתון כתבה מאוד קשה על עניין של "ייצוג" של האתיופים בחינוך המיוחד.

אופיר פינס-פז: דברים מזעזעים וזה תוצאה ישירה בוודאי של מערכת החינוך אבל גם של כל תהליך הקליטה בישראל.

אופיר פינס-פז: תהליך שראשית תייג אותם, תייג את המוסדות אליהם הם הולכים, לא אפשר ניידות, זה כבר הרבה מאוד שנים ואנחנו סוחבים את זה עוד ממבצע משה, ואלו התוצאות.

אופיר פינס-פז: התוצאות הן כשל חמור, מערכתי, התוצאות האלה הן כאלה שאתה מצפה שאם אלו הן תוצאות אז נראה שינויים, שאנשים יגידו קרה פה אסון חברתי, חינוכי ומשנים.

אופיר פינס-פז: לא, אף אחד לא מתכוון לשנות.

אופיר פינס-פז: כל המערכת הזאת עובדת אצל הרבנים הראשיים, הרבנים הראשים מחליטים בכל הנושא של גיור לחומרה, ומרגע שזה גיור לחומרה אז בתי הספר הדתיים, הכל מוכר.

אופיר פינס-פז: עכשיו מתפלאים איך הגענו למספרים כאלה בחינוך המיוחד.

אופיר פינס-פז: איך הגענו להיעדרותם של העולים האלה מהאוניברסיטאות ומכל המקומות.

אופיר פינס-פז: זה לא צריך להפתיע אף אחד, הכתובת הייתה כתובה על הקיר עוד מלפני עשרים וחמש שנה ויותר.

אופיר פינס-פז: גם בכנסת הזאת הגשתי הצעת חוק שהגשתי בכנסת הקודמת שאומרת לנתק בין נושא הגיור לנושא הלימודים ולאפשר לכל ילד לבחור איפה הוא רוצה ללמוד, באיזו מערכת חינוך.

אופיר פינס-פז: לא שאני חושב שהיא תעבור, לא שאני רואה את מערכת החינוך ואת שר החינוך, אני פניתי לשר החינוך במכתב והוא לא השיב לי עד עכשיו.

מרינה סולודקין: ומה עם השרה הקודמת?

אופיר פינס-פז: גם אליה פניתי וגם היא לא קידמה את זה.

אופיר פינס-פז: להצעת החוק מהכנסת הקודמת הוספתי עכשיו עוד סעיף לגבי בתי הספר שמסרבים לקלוט וזה עניין אחר.

אופיר פינס-פז: עניין הבחירה הוא עניין מהותי, עניין היכולת שלהם להיקלט בכל מערכות הלימודים ואני מתייחס מגן הילדים והכיתות בבתי הספר היסודי, זה עניין מכריע.

אופיר פינס-פז: כשלא עושים את זה אלו הן התוצאות.

אופיר פינס-פז: נמשיך לעשות עוד מאמץ.

אופיר פינס-פז: אני גם מציע לגברתי היושבת ראש לקבל את ההצעה שהועלתה פה והיא שהוועדה תפנה לראש הממשלה בעניין הזה כי כרגע הוא עורך את המפה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שיש חשיבות שהוועדה תאמר את דעתה בעניין הזה ואולי העמדה הזאת תילקח בחשבון.

ליה שמטוב: לסיכום החלטות הוועדה.

ליה שמטוב: הוועדה רואה בחומרה רבה מציאות שבה ילד רגיל לומד במערכת החינוך המיוחד וכך נפגע עתידו.

ליה שמטוב: הוועדה דורשת את התערבותו של משרד החינוך להגברת פיקוח על וועדות שילוב הבית ספריות וכן על וועדות ההשמה בראשות הרשויות המקומיות.

ליה שמטוב: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להגביר את ההשמות למורים ולמחנכים ואנשי מקצוע בעלי רקע והבנה של הפערים התרבותיים.

ליה שמטוב: הוועדה פונה למשרד ראש הממשלה לכלול ערים ואזורי קליטה במפת האזורים בהם יופעל חינוך חובה חינם בגילאי שלוש עד חמש.

ליה שמטוב: לגבי העברית שלא ברור לי אם זה קוצץ או לא.

ליה שמטוב: הוועדה קוראת לשר החינוך לבטל לאלתר את קצוץ שעות הלימוד בעברית לעולים.

מרינה סולודקין: וגם להוסיף שעות.