הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 16, 2009-11-17 10:00

מוחמד ברכה: בוקר טוב, אני שמח לפתוח את ישיבת הוועדה למאבק בנגע הסמים.

מוחמד ברכה: הנושא שלשמו התכנסנו הוא טיפול מניעתי בתחום הסמים והאלכוהול לנוער בסיכון.

מוחמד ברכה: אנחנו מצפים להגעתו של נציג המשטרה, אבל שני הגורמים העיקריים שאמורים לתת מענים לסוגיה הזו הם משרד החינוך ומשרד הרווחה ולכן ללא הקדמות אני מציע שנציגת משרד החינוך תתחיל.

מוחמד ברכה: גליה שחם בבקשה.

גליה שחם: אני אספר על מה שאנחנו עושים במסגרת החינוך הפורמלי, וגילי דנה תציג את מה שאנחנו שעושים במסגרת החינוך הלא פורמלי.

גליה שחם: כבוד היושב ראש מכיר את התכנית שלנו, אתה היית אצלנו בכנס הסיכום של השנה שעברה.

גליה שחם: תכנית "אופי" מנוהלת על ידנו כבר שנה חמישית.

גליה שחם: תכנית לאיתור תלמידים בסיכון בתוך בית הספר והעבודה בשיתוף הגורמים הבית ספריים.

גליה שחם: בבתי ספר העבודה מתבצעת בעיקר על ידי היועצות החינוכיות, ובמקומות שיש עובדות סוציאליות, כמו בכפרי נוער, הן מנחות את הקבוצה.

גליה שחם: אנחנו מדברים על תכנית התנהגותית קוגניטיבית של עשרה עד שניים עשר מפגשים במהלך שנת לימודים.

גליה שחם: בתכנית עובדים עם התלמידים על היכולת שלהם להתמודד עם החיים.

גליה שחם: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה ששימוש בחומרים למיניהם זה סוג של פתרון לא מוצלח של משתמשים,ילדים ומבוגרים, הוא לפתרון ללחצים ובעיות בחיים.

גליה שחם: בשנה הזאת אנחנו מהלך של הרחבת פעילות זו, וגם מתוכנן כרגע מחקר הערכה גדול ביחד עם הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול.

גליה שחם: תכנית זו הובאה לארץ על ידי הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול על ידי דוקטור חיים מל וריקי צימר.

גליה שחם: אנחנו אימצנו אותה והיא מתקיימת בהצלחה בכל המגזרים ובכל המחוזות בארץ.

גליה שחם: מטבע הדברים הביקוש לתכנית גדול יותר בכפרי הנוער, ששם מתמודדים עם ההתנהגות של שתיית אלכוהול ושימוש בסמים על ידי הילדים באופן שגלוי לצוותים החינוכיים.

גליה שחם: זה שקיימת בעיה עם הבית או בית הספר.

גליה שחם: בכל שנה אנחנו פותחים שם הכשרה והגענו כמעט להכשרה מלאה של הצוותים המקצועיים בכפרי הנוער.

גליה שחם: השנה אנחנו פותחים הכשרה באילת.

גליה שחם: ממש בימים אלה התקיימה הכשרה במרכז הארץ במכללת לוינסקי.

גליה שחם: אנחנו מוצאים שהתכנית הזאת עונה על הצורך בתוך בית הספר . . . .

מוחמד ברכה: האם נקבעו קריטריונים או עדיפויות במי לטפל ואיך לטפל, או שזה רוחבי בכל הארץ או שזה מוגדר לאזורים מיוחדים, ואם זה כך על פי מה זה נקבע?

גליה שחם: בעקרון התכנית הזאת מיועדת לכל בתי הספר העל יסודיים בכל רחבי הארץ וללא הבדלים.

גליה שחם: נקודת המוצא היא שבכל השכבות, בכל המגזרים ובכל האזורים התופעה קיימת.

גליה שחם: כל הרעיון הוא לאתר ככל המוקדם ילדים שנמצאים בסיכון- - -

מוחמד ברכה: אתם לא עורכים קודם בדיקת שטח כדי לקבוע איפה להתחיל ואיפה לתת עדיפות?

מוחמד ברכה: אני בטוח ומקווה שזה לא מקרי.

גליה שחם: אנחנו לא מתערבים, ההתערבות הזאת היא לא התערבות בשלבי ההתמכרות או כשזה מגיע למצב פתולוגי כי אז הטיפול עובר לכוחות המקצועיים שיושבים פה מסביב לשולחן.

גליה שחם: אנחנו מנסים לאתר מוקדם בבית הספר את הילדים ולהתערב מוקדם כדי למנוע התפתחות.

גליה שחם: אנחנו כן משקיעים ויש לנו יותר כוחות בכפרי הנוער, בפנימיות, במקומות ששם מתרכז יותר נוער בסיכון וגם יותר נכונות של המערכות הבית ספריות להתמודד עם הנושא.

מוחמד ברכה: בכמה בתי ספר התכנית פועלת?

גליה שחם: בשנה שעברה היא פעלה ב- 60 בתי ספר, בשנה הקרובה מתוכננת התערבות ב- 150 בתי ספר.

מוחמד ברכה: עוברים מ- 10% ל- 20%.

גליה שחם: פחות או יותר.

גליה שחם: המטרה בסופו של דבר להגיע לכלל בתי הספר.

מוחמד ברכה: באיזה טווח זמן?

מוחמד ברכה: מה הצפי המתוכנן?

מוחמד ברכה: האם בטווח של 10 שנים אנחנו נכסה את כל הארץ?

גליה שחם: להערכתי בטווח של 7 שנים נכסה את כל הארץ.

גליה שחם: את הקורס הזה הכנסנו בשנה שעברה כקורס לפיתוח המקצועי של היועצות החינוכיות.

גליה שחם: במתווה החדש של הפיתוח המקצועי של הייעוץ החינוכי הוא הופך לקורס חובה והוא אחד משני קורסים, השני הוא 'התערבות רגשית עם ילדים לקויי למידה'.

גליה שחם: חובה לבחור אחד משני הקורסים.

גליה שחם: שניהם עבודה קבוצתית עם ילדים בסיכון, כל אחד תוקף מנקודה אחרת.

מוחמד ברכה: לא קיבלתי תשובה על שאלה שחזרתי עליה בגרסאות שונות.

מוחמד ברכה: הקריטריון, האם נלקחו בחשבון אזורים שיש בהם סיכון גבוה, האם זה אחד מהקריטריונים או שזה העיקרון העיקרי כדי לתת עדיפות.

מוחמד ברכה: לא במקום מבוסס שבו יש יועצים מנוסים ונתונים שמאפשרים לעשות את זה, אני מקווה שלא צריך.

מוחמד ברכה: האם המדד של איזור סיכון גבוה תופס את מקומו בהערכות או פריסה שלכם.

גליה שחם: בנושא של האלכוהול אני לא מכירה אזור סיכון גבוה.

גליה שחם: מי שראה אתמול את הכתבה בטלוויזיה מבין.

גליה שחם: הסיכון הוא בכל מקום.

גליה שחם: קשה מאוד לאפיין איזה איזור.

גליה שחם: אנחנו כן עשינו יותר קורסים בצפון ובדרום מאשר במרכז, ויותר קורסים במינהל החינוך ההתיישבותי שהוא פרוס על פני כל הארץ ששם האוכלוסייה של התלמידים היא יותר בסיכון.

גליה שחם: מדובר על הפנימיות שהילדים אינם במסגרת הבית.

גליה שחם: שם העדיפות שלנו מבחינת ההשקעה, העדיפות היא קודם כל בפנימיות ואחר כן לתת בדרום ובצפון ולא רק להתרכז במרכז הארץ.

גליה שחם: מבחינת החלוקה המרכז קיבל פחות מאשר הפריפריה.

גליה שחם: אני חושבת שאתה מתייחס בדברים שלך למה שאמרתי שכוח העבודה הן היועצות בתוך בית הספר, אנחנו לא מביאים כוח עבודה מבחוץ אלא אנחנו מכשירים את הצוות החינוכי, מקצועי בתוך בית הספר לעשות את העבודה.

גליה שחם: להכשרה הזאת יכולה להיכנס רק יועצת שהיא עם ניסיון של 4 שנים לפחות.

מוחמד ברכה: שזה נותן עדיפות למקומות מבוססים.

גליה שחם: אני לא בטוחה.

מוחמד ברכה: כי במקומות יותר אומללים הסבירות שאנשים יחזיקו מעמד ויצברו 4 שנות ניסיון ויותר היא נמוכה יותר.

מוחמד ברכה: לדעתי יש כאן פספוס.

מוחמד ברכה: התכנית אדירה ומצוינת ואני ראיתי במו עיניי ונגעתי בה במו ידיי.

מוחמד ברכה: אבל אני חושב שאנחנו עלולים להחטיא את המטרה.

מוחמד ברכה: בעוד 7 שנים לא נחטיא אף אחד, אבל מהיום ועד אז החשש הוא שאנחנו פוסחים על המקומות הזקוקים לטיפול וזה כאילו לחפש את המטבע מתחת לפנס.

גליה שחם: לא ציינתי שהתכנית הזאת היא גם במסגרת תכנית שמידט, אנחנו מספקים את התכנית הזאת לכל הישובים שמבקשים, וכאן כל ההבדל כי אם הישוב מבקש אנחנו מספקים את התכנית.

מוחמד ברכה: במי תלויה הבקשה של הישוב, בבית הספר, ברשות?

גליה שחם: ברשות, כמו שזה עובד בתכנית שמידט.

גליה שחם: הרשות המקומית צריכה לעשות בדיקת צרכים ולהחליט מתוך התכניות המוצעות איזו תכנית היא מבקשת.

גליה שחם: מהבחינה הזאת אנחנו בתכנית שמידט.

מוחמד ברכה: יש לכם רשימת המתנה, או שאתם מכסים את כל הבקשות?

גליה שחם: יש לנו רשימת המתנה אבל היא לא ארוכה.

גליה שחם: אנחנו יותר מחזרים.

גליה שחם: התכנית דורשת ממי שעושה אותה מאמץ מאוד גדול, זה לא רק שהוא מקבל, הוא צריך להשקיע הרבה מאוד.

גליה שחם: מכל הבחינות זה לא פשוט לבית הספר להתחייב על התכנית הזאת.

גילי דנה: מבחינת החינוך הלא פורמלי, אני מיד אפרט את המסגרות שבאחריותנו, הולכת להיות תכנית משותפת חסרת תקדים בהיקף שלה.

גילי דנה: עד כה החבר'ה שנמנים במסגרות הלא פורמליות שלנו, גם בעלי תפקידים המבוגרים וגם בני הנוער לא מוען, ולא מוקד אליהם ישירות.

גילי דנה: לא מוקדשת שום פעילות ספציפית לנושא האלכוהול והתנהגויות סיכון בכלל.

גילי דנה: אנחנו מאמינים שמעט מהאור מגרש הרבה מהחושך כמו בפעילויות חוסן שאנחנו עושים.

גילי דנה: כרגע כשאנחנו ממוקדים באלכוהול.

גילי דנה: יש תכנית משותפת שהולכת לפנות לכ- 10,000, אני מאמינה, בעלי תפקידים בתחום הלא פורמלי עם בני נוער שתוך שנתיים נרצה להגיע אליהם בימי עיון והכשרות.

גילי דנה: והם מורות חיילות, ש"ש – חבר'ה של שנת שירות שדוחים את הצבא והולכים לעבוד בפריפריה, למועצות תלמידים ונוער, לכל המנהיגויות הצעירות שלנו.

גילי דנה: ברמת ישוב נערוך ימי עיון שראשית יבדקו איתם, יעבירו מידע, יבדקו גבולות אישיים והדבר החשוב ביותר והייחודי זה האחריות האישית, שלך ושלך כמנהיג צעיר, גם בצד האישי וגם בצד הייצוגי.

גילי דנה: לברר מה המשמעות שאני בכובע של מועצת תלמידים, האם אני אדם פרטי לכל דבר ועניין או שיש לי כובע נוסף - ויש כובע נוסף לנציגות מועצת נוער.

גילי דנה: אנחנו עומדים לעבוד איתם על הדברים האלה.

גילי דנה: אמרתי שזה חסר תקדים משום שעד היום לא היה דבר.

גילי דנה: אני מברכת כמו כולם על החלטת הממשלה שבאחריותנו להוביל את זה לצד האופרטיבי מחר בבוקר.

מוחמד ברכה: לפני שאנחנו עוברים לצד האחר.

מוחמד ברכה: גליה שחם, האם יש פיקוח על החינוך העצמאי?

מוחמד ברכה: תיכוניים בחינוך העצמאי.

גליה שחם: העבודה שלנו בשפ"י – שירות הפסיכולוגי ייעוצי, היא לא בדיוק עבודת פיקוח.

גליה שחם: זו עבודת הדרכה.

גליה שחם: אנחנו מספקים הדרכה לכל בתי הספר.

גליה שחם: בבתי הספר האלה נותנים לנו לאחרונה, בשנתיים האחרונות, יותר ויותר כניסה.

גליה שחם: סביב הנושא של האלכוהול יותר קל להיכנס מאשר בנושא הסמים, אבל גם זה במתינות.

מוחמד ברכה: אני מתרשם שנושא הסמים בתכנית לוקח מקום שולי.

גליה שחם: in ו- out.

גליה שחם: הפעילות בנושא הסמים מאוד רחבה והיא כבר מאוד מבוססת.

גליה שחם: הנושא של האלכוהול קיבל עכשיו העצמה חדשה ולא על חשבון.

גליה שחם: אנחנו לא מדברים על אותן שכבות גיל.

גליה שחם: זה לא במקום.

גליה שחם: כל נושא הסמים ממשיך להיות מטופל באותה צורה.

גליה שחם: אנחנו לא מפקחים על בתי הספר, אנחנו מספקים להם שירותי הדרכה, אנחנו שולחים לשם את המדריכים שלנו כדי לעשות את התכניות עם התלמידים.

מוחמד ברכה: הרי מדובר בשתי מאסות עיקריות בתחום החינוך המוכר הבלתי רשמי, אצל החרדים וקצת אצל הערביים.

מוחמד ברכה: יש לכם הערכה מה קורה שם?

גליה שחם: לגבי בתי הספר הערביים יש לנו ממש תמונה מלאה.

גליה שחם: לגבי החרדים אני אומרת פחות.

גליה שחם: אצל החרדים אנחנו באחוז יותר קטן של בתי הספר.

גליה שחם: יש לנו כניסה מועטה אליהם.

גליה שחם: בבתי הספר הערביים יש פריסה הרבה הרבה יותר טובה ועבודה מאוד טובה.

גלעד נתן: האין כניסה זה בגלל שאין צורך או שאין שיתוף פעולה?

גליה שחם: לא רוצים לגעת בנושא.

גליה שחם: בוודאי לא סמים.

גליה שחם: יש נתונים מהסקרים האפידמיולוגים גם במגזר החרדי.

גליה שחם: הבעיה שגם מבחינת סקירה הם לא נותנים, הרי הסקר מתבצע באמצעות משרד החינוך, הכניסה לבתי הספר גם בסקרים היא באמצעותנו.

מוחמד ברכה: מה יפצח את הפלונטר הזה?

מוחמד ברכה: האם יש מקום לקרוא לנציגי המפלגות החרדיות לישיבה מיוחדת בוועדה הזאת, זה יכול לקדם את העניין?

גליה שחם: יכול להיות מעניין לראות מה יהיה.

גליה שחם: בעבודה של הוועדה החדשה כרגע פועלים עם תנועות נוער, יש גם תנועות נוער חרדיות ודווקא שם בשבילי הייתה חוויה מאוד מעניינת.

גליה שחם: נציגים של תנועות נוער שונות אמרו "אצלנו אין בעיה, אצלנו גם בטיולים לא שותים, פה זה לא מה שקורה אצלכם", יש את האצלנו ואצלכם.

גליה שחם: דווקא נציג של תנועה חרדית אמר "באו, גם אצלנו יש והבעיה קיימת".

גליה שחם: אני אומרת שזה רעיון טוב למפגש כזה ואולי הוא כן יתאפשר.

מוחמד ברכה: אגיד משהו בעיקר הדיון, אחרי הדיווחים על צריכת אלכוהול והנתונים הגבוהים על בני הנוער שנכנסים למלכודת הזאת בנוסף למה שידוע לנו על הסמים, בעקבות החלטת הממשלה משלשום על הטיפול בעניין הזה, אנחנו נמצאים כוועדה בקשר עם משרד ראש הממשלה בנושא.

מוחמד ברכה: אתמול הייתה לי שיחה ארוכה עם מזכיר הממשלה.

מוחמד ברכה: בעוד שבועיים תהיה תכנית של ועדת השרים.

מוחמד ברכה: לאחר מכן אנחנו נקיים דיון ואני מקווה שגם ראש הממשלה ימצא את הזמן להשתתף וזה כנראה יתקיים עד אמצע דצמבר.

מוחמד ברכה: עד אז אנחנו רוצים לקבל תמונה שלמה ומלאה על כל הנושאים האלה.

מוחמד ברכה: לא רק לספר על הישגים שהם חשובים, אלא גם לשטוח את הבעיות.

מוחמד ברכה: אני אחזור ואומר שהתכנית היא תכנית מצוינת, אבל לדבר כעת על עשירית מבתי הספר שהתכנית מיושמת בהם, וכשהשאיפה היא להגיע לקצת יותר מ- 20% בעוד שנה, זה רק מלספק.

מוחמד ברכה: העדר קריטריונים המבוססים על רמת הסיכון זה נושא מדאיג.

מוחמד ברכה: איפה שנוח עושים.

מוחמד ברכה: צריך לפעול במקומות שצריך ולא רק איפה שנוח.

מוחמד ברכה: אני מבקש מכל הנוגעים בדבר לקחת את זה בחשבון.

מוחמד ברכה: כנראה שתהיה לנו ישיבה מאוד חשובה בנושא הזה.

מוחמד ברכה: גם לפי הדיווחים ההערכות של משרדי הממשלה השונים לוקחת בחשבון את הצורך במאבק בסמים ובאלכוהול.

מוחמד ברכה: הנושא הזה גם יבוא לידי ביטוי באותה ישיבה שאנחנו מתכננים ואני מקווה שתצא לפועל.

איריס פלורנטין: אהבתי את השם של הוועדה כי אנחנו באמת עובדים על טיפול מניעתי.

איריס פלורנטין: אני רוצה לקחת שלושה רבדים כדוגמאות מעבודה שכרגע אנחנו עושים, חבריי יציגו את 'הרגיש תרבות', ולכן גם ביקשתי שהם יוזמנו.

איריס פלורנטין: הרמה הראשונה שהיא הרמה האחרונה ואני לא אגע בה היום היא רמת הטיפול.

איריס פלורנטין: רמת הטיפול זה מה שאנחנו נותנים ברשויות המקומיות, עבודה עם נוער שאני לא בטוחה שהוא מבין שיש לו בעיה אבל רוצה כבר להגיע לטיפול.

איריס פלורנטין: יש בעיה נוספת כשאנחנו מדברים על בני נוער, בעיה ידועה כאן בשולחן, בעיה בעיקר כשאנחנו מדברים על אלכוהול ועל סמים, אנחנו לא מדברים על אלכוהוליסטים ואנחנו צריכים להבין את זה.

איריס פלורנטין: כשישבתי אתמול בשירות המבחן, אנחנו צריכים לשבת וללמד אותם לעשות את האבחון הראשוני.

איריס פלורנטין: מה זה שימוש לרעה ושימוש לרעה לא אומר שמשדרים אותם לאנשי הטיפול, אלא לעזור להם להבין שמדובר באדם שמשתמש לרעה, והטיפול שצריך להיעשות עם האדם הזה הוא אחר.

איריס פלורנטין: זה לדעת להבין שיש קורבנות אם יש אלימות ויש נהיגה בשכרות.

איריס פלורנטין: זה בכלל רובד אחר של עבודה שהיום אנחנו יושבים ובונים אותה.

איריס פלורנטין: אחר כך אני אגש לשני רובדים שאיתם עובדים בפועל ומקבלים בולטות בתכנית הלאומית.

איריס פלורנטין: כאן ברשותך אתן לחבריי לומר כמה מילים.

איריס פלורנטין: אני חושבת שהתכנית הראשונה שהייתה ב- 4 השנים הראשונות נגעה רק באוכלוסיה של העולים חדשים ובטיפול המניעתי בכך שהיא הגיעה להורים.

איריס פלורנטין: זה היה יחד עם הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול ומשרד הקליטה ואחרים, יצאנו להורים ולנוער ואספנו אותם מהמקומות שהם נמצאים, וזאת כדי לגעת במקומות שהם צורכים את הסמים והם על סף השימוש וחלק גם משתמשים, מתוך מגמה לתת תכניות ברמה של טיפול מניעתי.

איריס פלורנטין: הצלחנו באמת למנוע כניסה רחבה יותר.

איריס פלורנטין: כעת אני ממוקדת בחבר העמים ויוצאי אתיופיה, אני חושבת שזו תכנית רגישת תרבות שניתן להרחיב אותה.

איריס פלורנטין: אני חושבת שבהקשר הזה נגענו ב'רגיש תרבות' בצעירים בהקשר של נהיגה תחת השפעה.

איריס פלורנטין: התכנית הותאמה לאנשים בפאזה הזאת.

איריס פלורנטין: ואני נוגעת בנושא בנגיעות הראשונות.

איריס פלורנטין: נקדה נוספת שאנחנו רוצים להרחיב בתכנית הלאומית עכשיו ולהתחבר עם מה שעשינו בקיץ – בסוכות, עם הגורמים, זה להגיע לנוער במקומות שהוא נמצא.

איריס פלורנטין: דוקטור יצחק קדמן אמר את זה בפעם הקודמת.

איריס פלורנטין: זה משהו שאני מציינת בכל מקום בו אני נמצאת, זה להגיע לבני הנוער במקומות שהם נמצאים ולהתחיל שם כי אחרת הם לא מתחברים אלינו.

איריס פלורנטין: אם ניקח כמשל, לדעתי את זה צריך לעשות בכל הרשויות וכולם ביחד וזה מה שאמרתי בוועדה, באמת לפעול בכוחות משולבים.

איריס פלורנטין: אם אקח את תכנית "דוגית סוכות" שאנחנו היינו שותפים, כמשל כי זה נוגע יותר לאוכלוסיה הלאומית דתית יותר.

איריס פלורנטין: אמרו לנו שבני הנוער לא רוצים אותנו המבוגרים, זה ממש לא היה כך.

איריס פלורנטין: בערב כשאני הייתי, ואני רוצה לומר גם איך אנשי 'רגשי תרבות' עבדו.

איריס פלורנטין: ברגע שהאור דלק בסוכה כל בני הנוער הגיעו לשם, לכאורה להגיד שהם לא רוצים אותנו המבוגרים זה לא מדויק, הם כן רוצים והם כן רוצים שאנחנו נהיה במקום שהם נמצאים ובמקום שיש מצוקה.

איריס פלורנטין: הם רוצים שנאתר את אלה שממש צריך לעזור להם ברגע האמת ואולי גם לחבר אותם בשלב הבא לגורמי טיפול.

איריס פלורנטין: מה שנעשה זה על ידי הרבה מאוד גורמים, זה לאתר אותם ולדעת שהם שם, לקבל מהם מידע אבל לא להמשיך את החיבור הלאה כי קשה להמשיך חיבור עם נוער שלא חושב שיש בעיה.

איריס פלורנטין: אני מוכרחה להגיד משהו על אנשי 'רגישי תרבות' כשהלכתי והסתובבתי שם בלילה עם חבר'ה שמכירים את האוכלוסייה, ראיתי איך הם מדברים איתם.

איריס פלורנטין: הם דיברו איתם הרבה יותר טוב ממני, כשאליהו ניגש ודיבר הוא פשוט ידע מה להגיד להם והם הגיעו.

איריס פלורנטין: וחיה שיודעת מה להגיד.

איריס פלורנטין: אני חושבת שזה נכון ובהקשר לשאלה שלך של 'רגיש תרבות' שהם יגידו לפחות בהקשר של האוכלוסייה דתית לאומית.

איריס פלורנטין: האוכלוסייה החרדית זה סיפור קצת אחר והוא קצת יותר מורכב.

איריס פלורנטין: כשאני מסרתי הרצאה במסגרת הפנימיות החרדיות שנמצאות בקשר עם המשרד שלנו וקיבלתי אישור מיוחד להרצות שם כי אני אישה.

איריס פלורנטין: שמעתי מה שיש שם, ויש שם המון שימוש באלכוהול.

איריס פלורנטין: הם בכלל לא רצו את ההמשך ולא חשבו שזה משהו שצריך.

איריס פלורנטין: אני עדיין לא יודעת איך מגיעים לשם.

איריס פלורנטין: אבל כאן יש לנו ערוץ כניסה.

איריס פלורנטין: אני חושבת שצריך להרחיב את זה אם כדוגמת פרויקט "דוגית" ושניכנס לכל הפסטיבלים ולכל האוכלוסייה לאומית דתית והאחרות.

איריס פלורנטין: ובכלל להגיע לבני הנוער במקומות שהם נמצאים.

איריס פלורנטין: ברשותך אולי ניתן לחיה שכנר להגיד.

מוחמד ברכה: להגיע לנוער זה קשור לכוח אדם?

איריס פלורנטין: בוודאי.

איריס פלורנטין: אני אתן שתי מילים על מה שקורה.

איריס פלורנטין: ישבנו אצל המנהל הכללי שלנו והוא יציג את זה בתכנית החדשה.

איריס פלורנטין: אם אקח את "דוגית סוכות" שהייתה רק שבוע, מה שהיה שם זה שבכל יום היו שלושה גורמים, היה נציג ממשלתי, והיו נציגים של עמותות והרבה מאוד גורמים שהתנדבו בכל ערב.

איריס פלורנטין: זה פרויקט אדיר כדי להגיע לבני הנוער במקומות שהם נמצאים.

איריס פלורנטין: זה עלה כ- 60,000 שקל בשבוע, ואולי יותר.

איריס פלורנטין: הייחודיות של הפרויקט הייתה ההגעה לבני הנוער, לאבחן מי מבני הנוער באמת נמצא בסיכון.

איריס פלורנטין: היום יש מערך להגיע לישובים ולהגיע לבני נוער ולהציע להם טיפול.

איריס פלורנטין: זה ייחודי ואלו פרויקטים יקרים.

איריס פלורנטין: אם אנחנו מדברים על פריסה ארצית וצריך לדבר על משהו בפריסה, אולי לא בכל ישוב, אבל שיהיו לנו צוותי שנפרסים ברשויות ובמקומות ושיהיה להם חיבור לאנשי מקצוע.

איריס פלורנטין: לא מספיק שיהיה שם מישהו שיודע לדבר עם בני נוער, יש הרבה אנשים כאלה .

מוחמד ברכה: לפי ישוב ולא לפי אירוע.

איריס פלורנטין: לפי ישוב באופן קבוע.

איריס פלורנטין: אם אני פגשתי צעירה באיזה כנס בבאר שבע שאמרה לי "כשאני מגיעה אני לא רוצה לראות אף מבוגר", אבל היא כן מגיבה למבוגר.

איריס פלורנטין: וכשישבתי ודיברתי איתה זה היה כן אפשרי.

איריס פלורנטין: 72 מבני הנוער שאספנו אותם עכשיו בסוכות היו מוכנים בסוף לתת את מספרי הטלפון שלהם.

איריס פלורנטין: זאת אומרת שאפשר להגיע.

איריס פלורנטין: כשהעובדים שלנו ברשויות המקומיות, בית אל, והרוב אצלך יתחילו עכשיו לגשש ולהגיע ואנחנו מדברים על ישובים מסוימים הם יודעים איך להגיע לבני נוער.

איריס פלורנטין: הם יודעים לחבר והם יודעים לעשות את החיבור הראשוני, הם יודעים לשכנע את בני הנוער להגיע ומפה והלאה נכנסים אנחנו אנשי המקצוע.

מוחמד ברכה: את אומרת שאין מחסור בכוח אדם.

איריס פלורנטין: לא.

איריס פלורנטין: אני אומרת שיש אנשים שיודעים לעשות את העבודה, הם עושים את זה כרגע לא פורמלית, הם עושים עבודה נפלאה, צריך לתת את המשאבים ולחבור אליהם במערכים הכוללים אנשים פורמלים ומקצועיים .

מוחמד ברכה: זו הנוסחה הנכונה לכל דבר.

איריס פלורנטין: זה ברור.

איריס פלורנטין: אבל כשאני ישבתי לפני שלושה ימים אצל המנהל הכללי של המשרד שלי, ואני יודעת להגיד כמה עלה השבוע הזה, והיום אנחנו יודעים להגיד מה המודל, מי הם אנשים לסוגיהם שצריכים להיות שותפים, ואנחנו גם יודעים מה המפתח של התקצוב.

איריס פלורנטין: ואנחנו גם יודעים שצריך לעשות את זה יחד.

איריס פלורנטין: זה משהו שאולי לפני שנתיים לא ידענו להגיד.

איריס פלורנטין: אנחנו יודעים להגיד שיש היום אנשים בשטח שעושים עבודה והעבודה נתקעת.

איריס פלורנטין: אם אני אומרת שיש מישהו שיודע להגיע לאנשים והוא יכול - - -

מוחמד ברכה: יש דיאגנוזה, האם יש טיפול?

איריס פלורנטין: התחלנו לטפל.

איריס פלורנטין: צריך לעשות את זה ברמה הרבה יותר רחבה במסגרת תכנית האלכוהול.

איריס פלורנטין: זאת ההזדמנות שלנו להכניס את זה פנימה ולהגיד צריך לעשות משהו לא רק בפסטיבל אלא ביום יום.

איריס פלורנטין: כי להגיע לנער שלא חושב שיש לו בעיה זה לא פשוט.

איריס פלורנטין: צריך לעשות את זה בככר החתולות, או לעשות את זה בלוינסקי, או בכל מקום שהם נמצאים, במקומות שכולם יודעים.

איריס פלורנטין: לשבת שם עם צוותים.

איריס פלורנטין: זה בדיוק מה שהם עשו.

איריס פלורנטין: הם פשוט פרסו צוותים במקומות שבני הנוער נמצאים והם הציעו את העזרה.

איריס פלורנטין: בסוף מגיעים אליהם.

מוחמד ברכה: הקשר שלכם עם הרשויות מבוסס על matching ?

איריס פלורנטין: כאן זה היה 100%, אבל כעקרון זה פרויקטים אזוריים ונצטרך למצוא מפתח.

איריס פלורנטין: כי אם חיה שכנר תקצבה את הפרויקט בסוכות ובני הנוער הם לא שלה היא לא צריכה לשלם את זה לבד, לכן המשרד שם את כל הכסף.

איריס פלורנטין: אבל זה משהו שיצטרכו לחשוב עליו והמנהל הכללי יציג את זה בוועדת המנהלים הכלליים.

גלעד נתן: אם חלק מהפרויקטים יהיו מקומיים, הרי לא כל בני הנוער מגיעים לדוגית.

גלעד נתן: מגיעים מכל הארץ אבל לא כולם מגיעים ולא כל אחד יכול להגיע, חלק מהמגמה כפי שאמרת זה מקומי.

גלעד נתן: השאלה מה קורה אם זה מגיע לרשות עצמה?

איריס פלורנטין: אני טוענת, ונשים את דוגית בצד, את זה אני טענתי הרבה לפני דוגית שצריך לשים נקודות איתור, וזה גם מה שאמרתי עם עוזרי השרים, שנאתר את בני הנוער בככר החתולות, ובכל מקום שהם נמצאים להגיע לשם ולהציע עזרה, ושאנשים שיודעים לאתר ולדבר ישכנעו אותם לתת את מספרי הטלפון, המטפלים יגיעו אליהם.

איריס פלורנטין: הרבה יותר עבודה של יישום בחוץ כי בני הנוער לא מגיעים.

גלעד נתן: אני מכיר את זה ממקומות אחרים במשרד הרווחה.

גלעד נתן: הנושא של ה- matching , ברגע שנגיע לרשות, אני לא מתייחס כרגע לאירועים כמו ערד או חוף הים בחגים, אנחנו רוצים שברשות יהיה אדם שילך ויעשה את העבודה הזאת עם נוער שמסתובב בלילה ברשות, ואם הרשות חלשה ולא יכולה להרים את ה- matching איך זה יקרה?

איריס פלורנטין: אני אומר לך כמה דברים.

איריס פלורנטין: ראשית כיום ישנם מפתחות בתוך המשרד שלנו לישובים חלשים בכל מיני רמות של matching וזה קיים כבר.

איריס פלורנטין: שנית אני מוכרחה להגיד שבתחום שלי אני לא ראיתי רשות מקומית שהצעתי לה תכנית ולא לקחה, זה בנושא הספציפי של אלכוהול וסמים.

איריס פלורנטין: אבל אפשר לדבר על matching אחר, אני יודעת שעושים את זה היום.

איריס פלורנטין: עובדה שבפרויקט הזה, נכון שזה כסף קטן, אבל המשרד שילם את הכל.

איריס פלורנטין: היה ויכוח של כמה שעות בין כולם ולבסוף זה הסתדר.

חיה שכנר: אבל כוח האדם היה של הרשויות, של העמותות שנסעו לשם והם לא תוקצבו.

מוחמד ברכה: זאת אומרת שהשתתפות שלהם הייתה בהון אנושי ולא כספי.

חיה שכנר: אני מנהלת אגף הרווחה במועצה אזורית שומרון.

חיה שכנר: הייתי מבקשת לספר סיפור ומזה לצאת למסקנות.

חיה שכנר: אני מייצגת לצורך הדיון הזה את הנוער הדתי לאומי, חרדלי שהוא לא חרדי, תורני שנמצא ביהודה ושומרון ובכלל.

חיה שכנר: אני מדברת בעיקר על יהודה ושומרון כדוגמה ומשל.

חיה שכנר: אנחנו רואים שנוער שכבר נמצא בסכנה, לא בסיכון אלא בסכנה.

חיה שכנר: שהוא קצת משתמש והוא קצת מסתובב וקצת קשה לו בבית, ועוד ילדים שיש להם קשיי למידה וכדומה, אולי עוד דברים ציבוריים ופוליטיים שאליהם לא ניכנס.

חיה שכנר: מסתובבים בכל הארץ, וזה לא שהם מסתובבים במקום שהם גרים בו, הם מסתובבים בכל הארץ במקומות שיש להם איזה קשר חברתי או אחר.

חיה שכנר: קשה להסביר את זה, אנחנו יודעים איפה הם מסתובב הנוער הדתי.

חיה שכנר: כל רשות יודעת איפה הנוער שלה מסתובב והוא לאו דווקא מסתובב בישוב שלו.

חיה שכנר: אנחנו גילנו, שאצלנו באזור שלנו מסתובבים הרבה נערים שאינם שייכים לאזור שלנו, אבל הם חברים של ילדים מהאזור שלנו.

חיה שכנר: בילדים שלנו אנחנו ניסינו לטפל אבל השאר הסתובבו ואף אחד לא חיפש אותם, אולי חיפשו אותם אבל לא עשו איתם שום דבר.

חיה שכנר: בעצם כאילו נגענו בסכנה.

חיה שכנר: דבר שני שראינו בקיץ שהיינו שותפים בפרויקט של סוכות, אני חייבת להכניס את "על"ם" שהיו שותפים מרכזיים.

חיה שכנר: בקיץ בלטה השותפות האדירה, שותפות מאוד מאוד יפה אבל בזה זה נגמר,

חיה שכנר: כלומר איתרו נערים ובזה זה נגמר, איתרו, דיברו איתם, שכנעו אותם אבל לא היה לזה המשך.

חיה שכנר: כלומר הנערים האלה שהיו מנותקים נשארו מנותקים.

חיה שכנר: חברנו לפרויקט של סוכות וכאן, לדעתי הייתה איזו בשורה.

חיה שכנר: הבשורה אחת הייתה השותפות של כל הגורמים, ובעיניי זה המפתח.

חיה שכנר: אף גורם לבד לא יעשה שום דבר לבד.

חיה שכנר: הדבר השני היה שהמשכנו אחר כך בתכנית המשך האיתור, כלומר עם אותם נערים שאותרו המשיכו להיות איתם בקשר, המשיכו לקחת אותם ביד ולהביא כל אחד למקום שהוא צריך גם אם יש לו חוסר אמון בשירותים המקומיים למשל, והוא כבר ניסה את כולם והוא כבר לא סומך על ההורים שלו.

חיה שכנר: יש ניסיון למצוא פתרונות שיהיו על אזורים.

חיה שכנר: האזור שלי למשל יתייחס לאותם נערים, יראה אותם, ייקח אותם ליד וינסה למצוא מוצא.

חיה שכנר: אני חושבת שזה היה דבר משמעותי וחשוב.

חיה שכנר: היום יש ואקום עמוק, המון עמותות, המון אנשים עם רצון טוב שנוגעים בנערים אבל אין את ההמשך.

חיה שכנר: הנושא הנוסף שאני רוצה להתייחס, כאן מדברים על אלה שבסיכון, על אלה שכבר בסכנה, אני חושבת שיש דבר אחד שאנחנו חייבים לשים עליו את הדגש וזה הסמכות ההורית.

חיה שכנר: אנחנו מדברים על בתי הספר, על הממסד.

חיה שכנר: לדעתי אנחנו חייבים להשים בתכניות החדשות דגש משמעותי על העזרה להורים לקבל חזרה את הסמכות ההורית ולטפל בילדים שלהם.

חיה שכנר: ההורים חסרי אונים, ההורים ידעו שהילדים מסתובבים שם אבל הם לא יודעים מה לעשות.

חיה שכנר: לדעתי אם אנחנו נתיימר שרק בתי הספר או השירותים המקצועיים יעשו עבודה, אני חוששת שלא יקרה כלום כי הילדים האלה משפיעים גם על הילדים האחרים בבית, וההורים צריכים לקבל חיזוק משמעותי.

חיה שכנר: אם אנחנו מדברים על סיכון וסכנה זה אחד, אבל אם אנחנו מדברים על מניעה, ואני הייתי מבקשת לומר משהו על המניעה והאכיפה, לספר מה ראינו בחוף דוגית.

חיה שכנר: יש שם בית קפה "נפתלי" שמוכר חופשי חופשי אלכוהול לילדים, אנחנו הסתובבנו שם, ואני הייתי בתורנות כמה פעמים, מוכר חופשי.

חיה שכנר: נקודת המשטרה נמצאת במהלך יריקה.

חיה שכנר: לא הצלחתי להבין שהמקום הזה ממשיך למכור.

חיה שכנר: צריך מצד אחד אכיפה ואכיפה אמיתית, ומצד שני טיפול משולב ומשלב ידיים של מניעה לא רק בבתי הספר.

חיה שכנר: אל לנו להתיימר שהמורים יצליחו.

חיה שכנר: צריך לחזור לשורש למשפחה ולהורים ולעשות תכניות מניעה.

חיה שכנר: אני חושבת שצריך לעבוד ברמה על אזורי, אנחנו לפחות ביהודה ושומרון גיבשנו תכנית על אזורית.

חיה שכנר: כלומר שאם יש נערים שמסתובבים אצלי אני אעשה את החיבור, או באמצעות גוף משותף שיוקם, יעשה את העבודה, יחד עם "על"ם" או אחרים, בין אם הנער הוא שלי או שלו ושינסה לחבר אותו.

חיה שכנר: דבר נוסף שבעיניי הוא הכי חשוב.

חיה שכנר: השירותים חייבים להיות 'רגישי תרבות'.

חיה שכנר: לא יצליחו להגיע לא לנוער ולא להורים אם השירותים לא יהיו מורכבים, וצריך להשקיע באנשים בין אם הם חרדים, ערבים, חרדלים, או מיהודה ושומרון, וזאת כדי שהם יהיו ראש החץ לפני הטיפול המקצועי של הפסיכולוג הקליני עם התואר השלישי.

חיה שכנר: צריך שירותים 'רגישי תרבות' מחוברים.

חיה שכנר: אני חושבת שהדוגמה שלנו בקיץ עם "על"ם" והאחרים היא הדוגמה.

חיה שכנר: הם ראו שיש שם נוער דתי הם עשו עבודה נפלאה.

חיה שכנר: ולדוגמה אחת - הייתה שם נערה שהגיעה בלילה בהיסטריה, בן נגע בה, היא בחורה מאוד דתית.

חיה שכנר: אף אחד לא הצליח להבין מה הסיפור כי רק נגעו בה.

חיה שכנר: אם אנחנו לא נפעל עם 'רגישי תרבות' לא נצליח.

חיה שכנר: צריך להשקיע בהכשרה לא רק של מורות יועצות, אלא בצוותי 'רגישי תרבות' ואם נחבר את כולם יחד אולי נצליח.

אלון רייכמן: אני נציג מועצת התלמידים הארצית, את יודעת למה מסתובב הנוער דווקא ליד המשטרה?

אלון רייכמן: זו תופעה שקיימת בכל הארץ של נוער בימי שישי שמתפרע דווקא ליד המשטרה.

חיה שכנר: המשטרה לא הייתה שם.

מוחמד ברכה: הוא שואל שאלה רטורית.

אלון רייכמן: נכון.

אלון רייכמן: אני שואל את השאלה כי אני חושב שיש תשובה והיא שהנוער מחפש שימצאו אותו, החבר'ה הולכים מכות ליד המשטרה כי הם מחפשים שמישהו ימצא אותם.

חיה שכנר: אני מסכימה.

ריקי צימר: ראשית אני שמחה מאוד לשמוע את הדברים.

ריקי צימר: אני מסכימה עם מה שנאמר כאן.

ריקי צימר: אני שמחה עם מה שאלון רייכמן אמר כי אני חושבת שמה שברור לנו מעבר לכך זה שאנחנו צריכים לעבוד יחד.

ריקי צימר: אני חושבת שהגישה לנוער בסיכון צריכה להיות שונה.

ריקי צימר: כשאנחנו יודעים באמת שאין לנוער מוטיבציה לבוא אלינו או לבוא לטיפול או לייעוץ, אנחנו צריכים לגלות נכונות ולהיות איפה שהוא נמצא.

ריקי צימר: ואם הוא נמצא ברמה מקומית, כמו שצוין כאן ברשות מקומית, ואם אם הוא נמצא בפסטיבלים או במסיבות בסוכות צריכה להיות נוכחות של אנשים.

ריקי צימר: גם של מתנדבים ובעיקר של אנשי מקצוע כדי, שמה שנאמר כאן שלא יהיה זיהוי ואיתור חד פעמי והילד ילך לדרכו.

ריקי צימר: כי לילד יש משפחה, לילד יש אנשים שנמצאים סביבו ולכן אנחנו צריכים לדאוג גם להמשכיות.

ריקי צימר: זה כמובן עניין המשאבים כפי שציינת קודם.

ריקי צימר: לדעתי ההמשך לילד שזוהה זה שהוא יקבל את הטיפול, הוא יוכל לפנות לקבל טיפול חינם.

ריקי צימר: הוא יהיה זכאי לטיפול חינם, הוא יוכל ללכת אם הוא ירצה לרווחה, ל"אל-סם" או לכל גוף מקצועי כדי שלאיתור ולזיהוי יהיה המשך טיפול.

ריקי צימר: צריך לחזק את הנערים הנמצאים בסיכון.

ריקי צימר: לדעתי תכנית "אופי" היא תכנית התערבות חינוכית מניעתית, היא באה לתת מענה.

ריקי צימר: אולי השאלה שלך נפלה נכון כאשר אמרת שהתחלנו מאותם מקומות שזיהינו שישנה בעיה.

ריקי צימר: פנינו למקומות שקל לנו לעשות כי רצינו לבדוק אם התכנית הזאת היא יעילה ואם היא מתאימה לתלמידים ובני נוער שעד היום זה לא קרה.

ריקי צימר: עד היום הייתה תכנית מניעה אבל לא הייתה תכנית התערבות חינוכית.

ריקי צימר: לראות כל הזמן את ההמשכיות.

ריקי צימר: כמובן שצריך לחזק את נושא של תרבות הפנאי בכלל, לתת להם אפשרויות לחוגים, לניצול נכון של שעות הפנאי.

ריקי צימר: בנושא רב תרבותיות שהוזכר כאן – אנחנו ברשות זיהינו שצריך לקום פורום, ואכן הקמנו פורום למגזר החרדי מתוך כך שחשבנו שהאוכלוסייה הזאת צריכה לקבל מענה ייחודי ואחר כמו ההורים שאנחנו יודעים שקשה מאוד להגיע אליהם.

ריקי צימר: זאת אומרת שישובים שלנו שאנחנו עובדים ברמה מערכתית ואנחנו עובדים בכ- 60 ישובים, שם בהחלט נעשות תכניות ייחודיות לנוער בסיכון שגם פיתחנו, החל מהתכנית לאיתור וזיהוי שנקראת "איתות", תכנית שגובשה יחד עם דוקטור גל שובל פסיכיאטר מגהה, ותכניות "כן לספורט ולא לסמים" וגם אחרות שאנחנו חושבים שיעיל להעביר לנוער בסיכון, אולי הוא לא ישמע למורה בכיתה או לעובד, אלא הוא יוכל לקבל מסרים מהמדריך.

ריקי צימר: שוב, כאן נכנסים המסרים האחידים של כולנו שהם מאוד חשובים.

מוחמד ברכה: השאלה היא לא רק אליך, האם יש במשרד החינוך חובת דיווח למערכת החינוך, לגורמי סעד, והאם זה מבוצע משני הכיוונים.

מוחמד ברכה: ההערה השנייה היא באיזו מידה מוגשים צווים לטיפול כפוי?

איריס פלורנטין: קודם כל לגבי אלכוהול מכיוון שזה חוקי אין דיווח ולא מועבר שום דבר.

איריס פלורנטין: אנחנו רוצים לפעול לשינוי בחוק הנוער כדי שיהיה אפשר להגדיר ילד, נער ששותה אלכוהול כילד בסיכון.

איריס פלורנטין: אלו תהליכים שצריך לבדוק.

מוחמד ברכה: למערכת החינוך אין חובה בעניין הזה?

איריס פלורנטין: אין חובת דיווח לגבי אלכוהול בכלל כי זו לא עבירה על החוק.

איריס פלורנטין: כי ילד ששותה אלכוהול לא עובר על החוק.

מוחמד ברכה: אם הוא גונב יש חובה.

מוחמד ברכה: ואם הוא מכניס את עצמו למצב שיש בו סיכון לעצמו או לסביבה?

קריאה: אז יש חובת דיווח.

רונית בן אפרים: אנחנו הפעלנו דבר כזה, הייתה לנו ילדה עם רקע של שימוש באלכוהול והיא הגיעה להתנהגויות מיניות שסיכנו אותה.

רונית בן אפרים: היא לא פגעה באחרים אבל היא פגעה בעצמה, והיום מעורבת פקידת סעד.

קריאה: אבל זה משהו אחר.

קריאה: זה בגלל התנהגויות.

רונית בן אפרים: אין רוטינה, אבל אם מסתכלים בפרספקטיבה יותר רחבה אז זה . . .

גליה שחם: אתה צודק.

גליה שחם: אין דיווח.

גילי דנה: מה גם שרוב הדברים קורים בערבים, סופי שבוע, בבוקר יש ילד חדש.

מוחמד ברכה: זה לא צריך לקרות בתוך כותלי בית הספר, אפשר לזהות כל מיני תופעות שנלוות לדבר הזה.

מוחמד ברכה: האלכוהול לא אסור על פי חוק.

מוחמד ברכה: אבל למה אסור שילדים וקטינים יקנו אלכוהול?

מוחמד ברכה: - כדי שהם לא יצרכו ברבים.

מוחמד ברכה: לדעתי יש כאן לקונה.

מוחמד ברכה: צריך לטפל בין המותר לבין האינטרס.

רם יקיר: גם אם יהיה דיווח.

רם יקיר: כן נכון לדווח כדי לטפל, נניח שידווחו על כל קטין ששותה אלכוהול בסוף שבוע, לפי מה שראיתי בטלוויזיה וממה שאני מכיר מהרחובות, מדובר בלא מעט קטינים.

רם יקיר: האם לשכת הרווחה ופקידי הסעד יהיו מסוגלים לעמוד ולטפל בכמויות הדיווחים האלה?

רם יקיר: זו שאלה.

רם יקיר: אולי זה חלק מפתרון.

מוחמד ברכה: ישנם שני סוגים.

מוחמד ברכה: אני מוכן להסתפק גם בדיווח להורים כשמדובר במשפחה נורמטיבית, וההורים ישקלו מה צריך לעשות.

מוחמד ברכה: אבל כשמדובר בנוער מנותק שבא מבית שאין עם מי לדבר.

מוחמד ברכה: אני חושב שזו מכה וזה גזר דין מוות לקטין והוא בעצם נזרק לרחוב ללא מושיע, ללא שום מסגרת.

מוחמד ברכה: אתם משרד הרווחה וגם משרד החינוך צריכים לחשוב ולתת לנו את הכלי הטוב ביותר כדי לתת מענה לסוג כזה של אנשים, בין אם זה באמצעות חקיקה, תקנות שלכם, או בכל דרך.

גליה שחם: רק כדי לדייק ולהבהיר מה קיים.

גליה שחם: ראשית כן יש חובת דיווח על כל קטין שיש הערכה בבית הספר שהוא בסיכון.

גליה שחם: יש חובת דיווח לפקיד סעד.

מוחמד ברכה: פקידי הסעד אומרים שאין חובת דיווח.

מוחמד ברכה: אני צודק?

גלעד נתן: בגזרה מאוד צרה, פקידת סעד אמרה במקרים רבים שהם כן היו שמחים לדעת.

איריס פלרונטין: אם זה עולה על אחת העילות בוודאי שיש.

איריס פלרונטין: זה מורכב.

מוחמד ברכה: ההערכה שלכם שהעילות מכסות את מרחב הסיכונים?

גליה שחם: צריך לקחת בחשבון שמפעילים את חוק הנוער רק כשיש הורה שאינו משתף פעולה.

גליה שחם: חשוב שנעשה את ההבחנה בין חובת דיווח לבין הפעלת חוק הנוער.

גליה שחם: חובת דיווח בחוזר המנהל הכללי של משרד החינוך מאפשרת לדווח על כל מה שיש בו חשש לסיכון.

גליה שחם: הקושי הרבה פעמים שפקידות הסעד הן עמוסות וקשה להן להתמודד עם הפניות.

גליה שחם: בנושא של הסמים הנוהל בדיווח למשטרה מתופעל שנים.

גליה שחם: לגבי חובת הדיווח כרגע אני לא רוצה לתת את הכל, אבל יש הבחנת גיל לדיווח לפקיד סעד ומגיל מסוים למשטרה.

גליה שחם: ישנה הבחנה ממשית לגביהם.

גליה שחם: לגבי הנושא של האלכוהול - בחוזר המנהל הכללי שיצא כעת ב- 1 לספטמבר ישנה התייחסות יותר ספציפית בנוגע לשתיית אלכוהול במסגרת בית הספר, שהיא לא שתייה לשוכרה אלא הבאת אלכוהול ושתיית אלכוהול והן הנחיות מאוד ברורות ומאוד מחמירות.

גליה שחם: להביא אלכוהול לבית ספר או לאירוע בית הספר זו עבירה חמורה, ועל זה יש סידרה של פעולות.

גליה שחם: במקרה יש כאן את ההעתק.

גליה שחם: ישנה סדרת התייחסות חמורה כולל הנושא של טיפול, וכמובן כל דבר לגופו של עניין.

גליה שחם: ההבהרה היא מאוד חד משמעית - אין אלכוהול בבית הספר, אין אלכוהול באירועים שקשורים לבית הספר גם אם זה מחוץ לבית הספר.

גליה שחם: זה מופיע עם הנחיות פעולה.

אסף חורש: אני מעמותת על"ם.

אסף חורש: לגבי אלכוהול אני חושב שזה מסר מבלבל מאוד את בני הנוער.

אסף חורש: גם ההפרדה בין אלכוהול לסמים, בכל פעם שאנחנו מדברים, סמים זה לא חוקי ואלכוהול זה כן חוקי.

אסף חורש: מפה נוצרת בעייתיות, ברחוב כשילדים יושבים ושותים אלכוהול ואין שום אפשרות לעשות להם שום דבר, שוטר עומד מולם ומדבר איתם עד מחר, אבל אין לו שום דבר לעשות דבר.

מוחמד ברכה: בשבוע שעבר היה לנו דיון מאוד מעניין בנושא הזה, על מידת האחריות הפלילית של הקטין.

אסף חורש: אבל המסר בעייתי.

אסף חורש: קודם כל זה חוקי אבל אפשר לדבר על המסביב.

אסף חורש: אבל לכולנו כמבוגרים קשה להגיד ולדבר עם כוס בירה שלנו.

אסף חורש: המסר שאנחנו מעבירים הוא שאלכוהול חוקי, ומצד שני שאנחנו לא יכולים להגביל את בני הנוער.

אסף חורש: זה גם מתקשר לסמכות ההורית וגם לעוד הרבה דברים, במסר האלכוהול עובר מסר עקיף.

אסף חורש: אנחנו עושים עבודה רבה בנוגע למניעה, וזה חשוב מאוד, אבל יש משהו עקרוני ומאוד מבלבל.

מוחמד ברכה: ספר לנו על על"ם, מה אתם עושים?

אסף חורש: אני יכול לספר על המצב ברחוב.

אסף חורש: דיברו על דוגית אבל אני חשוב שזה קורה לאורך כל השנה.

אסף חורש: אני מנהל פרויקט בירושלים.

אסף חורש: המצב בכל סוף שבוע ברחוב, ואני עושה הבחנה בין נוער מנותק לבין נוער נורמטיבי, בכל סוף שבוע יש עשרות ואולי מאות בני נוער ובקיץ אלפים, ואולי עשרות אלפי בני נוער שכובשים את מרכז ירושלים ושותים לשוכרה.

אסף חורש: זה המצב.

אסף חורש: זה מגילאי עשר.

אסף חורש: וזה גם מתקשר לנושא הטיפול.

אסף חורש: אני פוגש נערים חסרי בית ומנותקים שגרים ומסתובבים ברחובות ירושלים אבל הרווחה לא מטפלת בהם כי הם לא שייכים לאזור.

איריס פלורנטין: אבל בפעם ראשונה אחרי מאמצים מאוד גדולים הצלחנו לקבל מעל"ם את השמות וזה אחרי תהליך של ייעוץ משפטי.

איריס פלורנטין: גם זה שלב שצריך לעבוד איתו.

איריס פלורנטין: זה משהו שצריך לחבר.

חיה שכנר: חייבים לחבר את זה.

חיה שכנר: אתם עושים עבודה מדהימה אבל אם אתם לא מעבירים לנו את השמות אנחנו לא יכולים להמשיך.

איריס פלורנטין: עכשיו הצלחנו לחבור ולחצות את הגשר שאתם לא מעבירים לנו את השמות מהסיבות שלכם, ולעשות את הצעד הבא שהוא החשוב ביותר והוא לחבר ולהמשיך.

איריס פלורנטין: זה שהרווחה פרוסה אנחנו אחראים עליהם.

איריס פלורנטין: כשאנחנו גמרנו את דוגית אמרנו לכל העובדים מכל האזורים תתיישבו תוך יום סביב השולחן, אגב הם הגיעו תוך יום לכנרת, כולם הגיעו.

איריס פלורנטין: גם בירושלים שיש בה אוכלוסיה מאוד קשה ינסו להגיע אליהם.

איריס פלורנטין: אבל היינו צריכים את השמות.

אסף חורש: אני מוכן לחיבור.

אסף חורש: ישבתי עם הרווחה והחיבור היה שרוב הנערים הם בהמשך קשר עם על"ם ובניסיון לחבר אותם לשירותים.

אסף חורש: אני חושב שעד שהשירותים לא יגיעו לרחוב הנערים לא יגיעו אליהם.

אסף חורש: הנערים לא יחכו לשירותים.

אסף חורש: קל מאוד להגיד שעל"ם לא מעבירה שמות אבל שמות זה לא הנקודה.

איריס פלורנטין: אני לא מתעלמת ואמרתי את זה קודם, אנחנו יודעים שצריך להגיע לרחוב, אבל אנחנו יודעים שאתם עושים את העבודה ואנחנו נחבור אליכם.

אסף חורש: בינתיים אנחנו מחכים שיחברו אלינו.

מוחמד ברכה: הרושם שלי שיש דבר שאתה לא אומר.

אסף חורש: שהם לא מגיעים, אני חושב שהם לא מגיעים.

מוחמד ברכה: שאתם לא מעבירים שמות לרווחה.

אסף חורש: אבל מה זה שמות?

אסף חורש: כשיש לי חובת דיווח אני מעביר שמות.

מוחמד ברכה: אתה מזהה סיכון מסוים ואין לך את הכלים הדרושים או המספיקים כדי לטפל בזה וזה צריך לעבור לרווחה.

אסף חורש: אני לא מבין את השאלה, סיכון מסוים, נער שותה.

אסף חורש: אני יכול להעביר שמות של מאות בני נוער כל סוף שבוע ללשכת הרווחה, מה יקרה?

אסף חורש: הם יאבדו אמון בי והם לא יעשו עם זה כלום.

אסף חורש: הם לא יוכלו כי יש להם הצפה.

אסף חורש: זה לא זה ולא זה.

אסף חורש: זה שיתוף פעולה של- - -

מוחמד ברכה: השאלות לא באות כדי לגלגל את האחריות עליכם.

מוחמד ברכה: להפך ישנה הערכה גדולה לעבודה שלכם.

מוחמד ברכה: אתם עושים עבודה נהדרת.

מוחמד ברכה: אבל כדי שלא יהיו חורים בטיפול, יש פה שאלה שראוי לתת בה מחשבה מעמיקה.

מוחמד ברכה: גם אם אתה עושה את חצי הדרך עם אותו קטין, נשארה עוד חצי דרך שאתה לא יכול.

אסף חורש: אני מסכים לגמרי.

אסף חורש: הייתי שמח שהחצי השני יהיה.

אסף חורש: אבל ישנה שאלה מערכתית.

אסף חורש: ראשית ירושלים זו בעיה בפני עצמה, אני חושב שזה המקום בגלל ריבוי הגורמים וחלוקת הפוליטיקה הירושלמית.

מוחמד ברכה: והרב תרבותיות.

חיה שכנר: זה אומר שצריך להכניס את הרב תרבותיות בתוך השירותים שנותנים קשר.

חיה שכנר: זה לא יעזור אם זה לא יהיה, בוודאות.

חיה שכנר: זה לא רק המקום אלא רב התרבותיות.

אסף חורש: אני חושב שאנחנו משאירים את השאלה למה אתם לא מעבירים או איך מעבירים.

אסף חורש: זו שאלת הבהרה ושאלה מאוד מורכבת.

אסף חורש: אני חושב ששיתוף הפעולה צריך להתקיים בין הגורמים עוד לפני העברת הנער.

אסף חורש: אני חושב שעם הזולה של חצרוני, שהם הרבה יותר קרובים אלי ברחוב, אין את זה, זה שיח יומיומי .

מוחמד ברכה: החצי השני עדיין פתוח, את החלק שלך אתה עושה.

מוחמד ברכה: השאלה אם לרווחה יש את הכלים.

מוחמד ברכה: זו שאלה לאיריס פלורנטין.

איריס פלורנטין: אין לנו כרגע את הכלים כי עשינו את זה.

איריס פלורנטין: בשנתיים האחרונות אנחנו מבקשים את זה ולכן אני נותנת את דוגית כמשל .

מוחמד ברכה: בסדר, הוא ימסור לכם, מה הלאה?

איריס פלורנטין: אני לא מדברת על ירושלים.

איריס פלורנטין: בירושלים אגב כן במערכים להתחבר.

איריס פלורנטין: מה שעשינו בדוגית זה משהו שאנחנו שנתיים מדברים לעשות מרכזי איתור אזורים ואז כן יהיה לנו את הכלים, כי אנחנו צריכים לחבור לגורמים ולקבל.

איריס פלורנטין: אני לא בטוחה שאי אפשר כרגע לעשות את זה ברמה של ירושלים, אבל אני כן בטוחה כי שיש לנו גורמים בירושלים שצריכים לעשות את זה עם כל הבעייתיות.

איריס פלורנטין: זה תחילתו של דו שיח.

איריס פלורנטין: אני חושבת שמה שהיה בסוכות מראה לנו שככל שהגורמים יושבים יחד, אגב התגברנו על העברת השמות, יש לנו את כל השמות במשרד, אפשר לעבוד יחד.

איריס פלורנטין: הגשר היה להבין שיש רמה אחת שעושה את האיתור בשטח ושמגיעה אליהם, ולכבד את זה ומי שעושה את זה עושה את זה נפלא.

איריס פלורנטין: והרמה השנייה זה גורם שממשיך.

איריס פלורנטין: אני חושבת שלמדנו לעשות את זה ומכאן צריך להמשיך.

שמחה גרנהון: אני מעמותת על"ם ואני אחראית על פיתוח התכניות של הארגון והתחום הרב תרבותי.

שמחה גרנהון: אני חושבת שהיום שונה מהשנים שעברו כן יש שיתופי פעולה בין שירותי הנוער לעל"ם.

שמחה גרנהון: זה בתחילתו של התהליך אבל יש שיתופי פעולה.

שמחה גרנהון: דוגית, אילת וכנרת הם שיתופי פעולה.

שמחה גרנהון: אבל אני אומרת שבנוגע להעברת שמות, להעביר שמות זו לא פעולה קשה, אבל להעביר ילד זה לא להעביר חבילה, צריך להתחיל את העבודה ולעשות עבודה מראש משותפת עוד לפני שאנחנו מעבירים אותו.

שמחה גרנהון: ברשויות המקומיות אין מספיק כוח אדם לשירותי הנוער, ואי אפשר לדרוש היום משירותי הנוער טיפול.

שמחה גרנהון: יש פער בין הציפיות לשאיפה שאכן זה יתקיים.

שמחה גרנהון: אני מבקשת להתחבר למה שאנחנו עושים בנושא של אלכוהול וסמים ולא רק עם בני נוער אלא עם ילדים.

שמחה גרנהון: הדאגה שלי היום הם הילדים בני 9 ו- 10 שחשופים לאלכוהול, סמים, דבק מגע ולכל מיני חומרים ממכרים.

שמחה גרנהון: החומרים האלה נגישים מאוד ואפשר לומר שבכל שכונה יש מכולת.

שמחה גרנהון: אנחנו יודעים שבמכולת אסור למכור אלכוהול אבל בפעול זה לא קורה.

שמחה גרנהון: האלכוהול נגיש והילד או הנער יכולים לשלוח מישהו שיקנה עבורו והוא ישתמש בזה.

מוחמד ברכה: ראינו אתמול בטלוויזיה איך בעל מכולת ששומר חוק מוכר לקטינים.

מוחמד ברכה: ניגש אליו בגיר והוא מוכר לו, הבגיר יוצא החוצה ומעביר את זה לקטין.

קריאה: זו הצעת חוק שעלתה על הספק ועל האיסור למכור.

אלון רייכמן: בנושא של החוקים, אני חושב שחקיקת חוקים נוספים לא תפתור את הבעיה.

אלון רייכמן: זה ייתן פתרון זמני.

אלון רייכמן: גם כשמדברים על שינוי גיל הוצאת רישיון ל-19 ובגיל 21 יתחילו לנהוג ולשתות.

קריאה: תספר מה כן בעיניך נכון לעשות, בעיני בני נוער מה יעבוד?

אלון רייכמן: אם זה כבר הגיע לידיים שלהם.

אלון רייכמן: גם המועצה הארצית חושבת שאם נוער כבר שותה ויש את התודעה הזאת אסור לבוא ולצאת עם אמירה של לא לא לא.

אלון רייכמן: כי לי כנער יש אמירה של מרד.

אלון רייכמן: למרוד במה שאומרים לי, למרוד במה שההורים אומרים, לעשות דווקא ולהתנסות בכל.

אלון רייכמן: אם מורה יבוא יגיד לי, אלכוהול לא טוב, אלכוהול פוגע בך, אם המורה יגיד לי אלכוהול שותים מבוגרים, המורה תגיד לי אני שותה אלכוהול אבל צריך לדעת לשתות נכון.

אלון רייכמן: יש ללמוד לא להשתכר ויש ללמוד את הסכנות באלכוהול, אבל להבין גם את הצד השני שחלק מהחברה שלנו שותה, ואי אפשר לברוח מזה.

אלון רייכמן: אני חושב שאצל בני הנוער יש את הרצון להתנסות.

אלון רייכמן: כי כשהמורים אומרים לך "שמע תשתה נכון" זה פחות מושך אותך ללכת לשתות את בקבוק האלכוהול.

אלון רייכמן: דבר נוסף שצריך זו דמות חינוכית.

אלון רייכמן: המתחם ודברים נוספים חשובים אבל הם זמניים, אבל אם יהיה לבן נוער בתוך העיר, אני אתן דוגמה מהעיר שלי רחובות את שכונת קרית משה שהיא שכונה קשה, יש שם את המתנ"ס שעושה פלאים, הוא מחזיק בני נוער ויש דמויות חינוכיות שמחזיקות את הנוער מאוד.

אלון רייכמן: צריך גם לפתח תכניות חדשות כמו שעשו עם נוער בסיכון שיש בינהם ספורטאים מעולים אבל אין להם קבוצות, אם מכניסים לתוך שכונה קשה קבוצת ספורט עם מאמן שמכשירים אותו בתכניות שמסבירות למה סמים ואלכוהול לא טוב, הוא יכול להיות הדמות החינוכית של הנוער הקשה הזה ויכול להיות שהוא ימנע את השימוש שלהם בחומרים.

אלון רייכמן: יתכן כשתהייה להם בעיה הם יפנו למאמן הזה שהוא דמות חזקה והוא לא האבא והאמא שבהם מורדים, אני חושב שזה גם סוג פתרון.

אלון רייכמן: הפעלת חוק נגד הנוער, אני חוזר על זה שוב, זה דבר מאוד קשה ומאוד בעייתי כשמפעילים חוק.

אלון רייכמן: אני שאני שומע את שהמנהלת בא ואומרת "נראה מי יביא אלכוהול לטיול ואני אתפוס אותו" גם נערים שלא בעניין מחפשים לראות אם היא תתפוס אותם.

אלון רייכמן: אם היא תבוא ותגיד את זה בדרך אחרת כמו, למה לדעתה לא צריך אלכוהול ומסבירה מהלב למה לא צריך לשתות, יכול להיות שהנוער יסתכל על זה אחרת.

אלון רייכמן: יש נוער בסיכון ויש נוער שאינו בסיכון באלכוהול, לנוער ששותה אלכוהול צריך להעביר את הסכנות ונוער בסיכון זה יותר הקטע החשוב של העבודה.

נתנאל אביבי: אני המנהל הכללי של עמותת "ואהבת", אני בין מקימי "הזולה של חצרוני" שזה גוף אחר.

נתנאל אביבי: אני כבר 9 שנים בנושא הזה.

נתנאל אביבי: "הזולה של חצרוני" זה פרויקט מרכזי של המגזר הדתי לאומי, הוא יושב בירושלים בככר ציון.

נתנאל אביבי: אנחנו נוגעים בכ- 4,000 בני נוער בשנה.

נתנאל אביבי: זו נגיעה וזה המרכוז של ירושלים, ירושלים מושכת אליה את כל הנוער הזה.

נתנאל אביבי: יש לנו אחוז מסוים של הציבור הכללי, נוער חילוני וקצת עולים.

נתנאל אביבי: המומחיות שלנו זה הנוער הדתי ציוני.

נתנאל אביבי: אני הייתי רוצה לגעת בנקודות שהעלו כאן.

נתנאל אביבי: העניין של המענה במסגרת החינוך והעניין של הרגישות.

נתנאל אביבי: כשיש חינוך זה שווה מבחינתי לידע וזה מה שעושים היום מבחינת הידע של איך מאתרים ואיך מזהים.

נתנאל אביבי: יש פתרון חברתי שיכול להיות גם במסגרת בית הספר וגם במסגרת חוץ בית ספרית.

נתנאל אביבי: ערכנו ניסיון בקבוצה ברעננה, בישיבה תיכונית שזרקה חמישה עשר תלמידים בבום אחד בגלל שהשתמשו בסמים בטיול, זרקו אותם לרחוב, הם מצאו את עצמם בהרצליה בסידנה עלי, בחוף, השתמשו בסמים והגיעו לקשים.

נתנאל אביבי: חיברנו אותם לבית ספר אקסטרני והקמנו בפנים פרויקט, זה המקום שלהם כמעין זולה קטנה, החבר'ה האלה סיימו תוך שנתיים בגרות בהצטיינות- כולם.

נתנאל אביבי: כולם התגייסו לצבא ליחידות טובות וכל מה שצריך ומה שכל נער עושה באופן נורמלי.

נתנאל אביבי: השילוב של הפורמלי והבלתי פורמלי הוא מחויב כאן ואין שום דבר אחרת.

נתנאל אביבי: זה לא יפעל רק בדרך הקניית הידע.

נתנאל אביבי: החבר'ה מחפשים הנאה ומשתמשים בחומרים, הם מחפשים כיף, לדעתם לשתות זה כיף, סמים זה כיף.

נתנאל אביבי: אני חייב להכניס את העניין של הכיף לתוך הנושא.

נתנאל אביבי: אני אבקש מאליהו פרג'ין להתייחס לעניין של המשטרה.

נתנאל אביבי: היינו כמעט חודשים בדוגית במאהל שקראנו לו הבית היהודי על משקל הבתים היהודיים שיש בהודו, אנחנו גם קשורים לפרויקט הזה באיזה אופן עוד לפני כמה שנים כשזה הוקם, אנחנו היינו שם במשך כל התקופה הזאת, חודשיים לפני כן וחודש אחר כך.

נתנאל אביבי: היה שם בחור בשם ג'וני, בחורצ'יק עולה מרוסיה, אנחנו מכירים אותו כבר שש שבע שנים מככר ציון.

נתנאל אביבי: רשויות האכיפה מכירות אותו מצוין.

נתנאל אביבי: בגלל שאנחנו גוף לא פורמלי ואנחנו פועלים מעקרון שאנחנו כאילו במרכאות לא משתפי פעולה עם המשטרה, ביקשנו מהחבר'ה מעל"ם שייגשו למשטרה ויודיעו שיש לנו נתונים.

נתנאל אביבי: הבחורצ'יק הזה במשך 4 חודשים, לא מכר, חילק סמים, חשיש לבנוני, חשיש סורי ועוד סוג כדורים, הוא חילק חינם אין כסף לילדים.

נתנאל אביבי: ילדים, ילד שכן שלי מהבית הצמוד אלי ליד מודיעין קיבל ממנו חופשי כמה שהוא רצה, הילד שקיבל לו יש אישור שהוא חולה סרטן ושמותר לו להחזיק סמים, הבחורצ'ק הזה חילק חופשי, חופשי, חופשי סמים.

נתנאל אביבי: הוכחנו והראנו טוב ויפה, המשטרה לקחה אותו לכמה דקות והחזירו אותו חזרה.

נתנאל אביבי: הוא הראה לנו את האישור.

נתנאל אביבי: מכירים אותו בירושלים, מכירים אותו.

מוחמד ברכה: איך הוא מחלק בחינם?

נתנאל אביבי: בכיף, זה קטע מסחרי.

נתנאל אביבי: באו ניקח דוגמה מהטלוויזיה, תן דוגמית.

נתנאל אביבי: קח את ירושלים, בירושלים כולם מכירים אותו, כל אחד מכיר אותו אין אחד מכל אלפי הילדים שעברו בדוגית בקיץ הזה שלא מכיר אותו.

נתנאל אביבי: בירושלים בככר החתולות יש בחורצ'ק מוכר נרגילות, הבחורצ'ק הזה סוחר ענק ובכמויות מטורפות ואני אומר לכם שזה משהו לא נורמלי.

נתנאל אביבי: כל הדילים בככר ציון נקנות אצלו.

נתנאל אביבי: אנחנו התרענו והעברנו את זה דרך העירייה, דרך המשטרה כשניסנו לעשות איתם שיתוף פעולה, שיתוף הפעולה עם המשטרה היה מזעזע.

נתנאל אביבי: הם תפסו את הילדים ולא תפסו את הסוחרים.

נתנאל אביבי: אותו מקרה היה לנו בקרית ארבע שניסנו לעצור את הדבר הזה.

נתנאל אביבי: לפני שנתיים תפסו קבוצה והיו מעצרים בקרית ארבע, קבוצת גדולה של בני נוער.

נתנאל אביבי: המשטרה רדפה פיזית אחרי הילדים האלה.

נתנאל אביבי: ילד אחד כשראה שהולכים לתפוס אותו טיפס על עמוד חשמל ומת.

נתנאל אביבי: זה במציאות לפני שנתיים ותבדקו את הנתונים.

נתנאל אביבי: איך זה הגיע?

נתנאל אביבי: - דרך נתונים שהמשטרה אספה באמצעות כל מיני אנשים ברחוב.

נתנאל אביבי: אנחנו יודעים שבחברון יש אישה מבוגרת בת 65, 70 שהיא סוחרת ענקית של סמים.

נתנאל אביבי: היא מוכרת בכמויות, מסרנו את השם, מסרנו את הכתובת ואת כל הפרטים ולא עשו דבר.

נתנאל אביבי: אני אומר לכם שאלו נתונים אמיתיים שאני מביא מהשטח.

נתנאל אביבי: אנחנו חיים בשטח ואנחנו מכירים את כל השמות, אנחנו מכירים את כל השיטות.

נתנאל אביבי: יש לנו אנשים שחיים בשטח ואנחנו בלתי פורמליים, אני אומר באופן ישר שאצל הילדים אנחנו נתפסים כלא משתפים פעולה עם המשטרה ולא עם הממסד.

נתנאל אביבי: אני לא סתם הגעתי לכאן, מכירים אותנו ואנחנו יודעים לשתף פעולה בצורה נכונה.

נתנאל אביבי: זה עונה גם על השאלה למה לא להעביר שמות.

נתנאל אביבי: לא יוצא מזה שום דבר ואנחנו רק מאבדים את האמון כי לא יוצא מזה דבר.

נתנאל אביבי: אני מבקש לעלות את נושא כוח האדם ומה הפתרונות לעניין.

נתנאל אביבי: אני אתייחס דווקא על המגזר שלנו.

נתנאל אביבי: אחד השרים אמר לי "החלטתי שאני לא הולך להכניס אף עובד שלי לדוגית, אתה משוגע?

נתנאל אביבי: יהרגו אותי, מה אני מכניס איזה בחורצ'יק עם איזה כיפה שחורה לתוך דוגית, אוי ואבוי מה שיעשו לי, תהייה אתה השליח שלי שם, ואם אתה מוצא נוער חרדי טפל בהם".

נתנאל אביבי: כאן אנחנו צריכים הכשרה של אנשים שיכולים להיות בכובע של הבלתי פורמלי, לתת להם הכשרה מקצועית.

נתנאל אביבי: היום אין את זה.

נתנאל אביבי: המספרים שאנחנו מטפלים בהם בשנים האחרונות הם לא נורמליים.

נתנאל אביבי: בזולה יש לנו צוות של 27 אנשים , רובם בחלקיות משרה של רבע משרה וחצי משרה וזה המקסימום, 4 אנשים בלבד עובדים מצאת החמה עד צאת הנשמה במשרה מלאה.

נתנאל אביבי: 24 שעות ואני יכול להתחייב על מה שאני אומר.

נתנאל אביבי: אצלנו בעבודה ב"ואהבת" יש אדם אחד שמטפל ב- 400 עד 500 בני נוער בקשר אישי, תוצאה של דוגית וזה אליהו פרג'ין.

נתנאל אביבי: הדברים האלה לא סבירים ואנחנו לא קיבלנו בשנים האחרונות מענה לא מהרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול ולא מהארגונים האחרים שרצינו.

קריאה: למי פניתם?

נתנאל אביבי: פנינו.

נתנאל אביבי: מהמנהל הכללי של רשות למלחמה בסמים ואלכוהול ביקשנו לשבת יחד כדי שנכתוב חומר שמתאים לציבור הזה כי מה שאתם מחלקים זה שטויות.

נתנאל אביבי: הילדים לקחו וזרקו את זה בפח.

נתנאל אביבי: זו לא אותה שפה, זה לא אותו דיבור, זו מחשבה אחרת.

נתנאל אביבי: בעיריית ירושלים אני מרכז היום את כל מה שקשור לנוער לאומי דתי בהיקף עירוני, זה משהו חדש ואני עושה את זה בהתנדבות בינתיים כי אין תקציב לנושא הזה.

נתנאל אביבי: אין אנשי צוות שמוכנים לנושא, אין.

נתנאל אביבי: עיריית ירושלים הפעילו שני פרויקטים במרכז העיר, הקפה ועוד מקום נוסף בככר ציון שנסגר לפני זמן מה.

נתנאל אביבי: קבוצות של נוער, וגם נוער ערבי, שנכנסו לשם לקחו את הכיף, לקחו את האינטרנט, לקחו את הקפה והיו בתוך קבוצה.

נתנאל אביבי: אצלנו זה היה קיצוני מאוד כי הנוער הדתי ציוני ממלא את ירושלים באופן קיצוני, מדובר במאות ובקיץ מדובר באלפים.

נתנאל אביבי: תנסה לעבור בככר ציון לא תצליח, זה כמו הפגנה בככר רבין, אי אפשר לעבור.

נתנאל אביבי: מדובר בשעה 03:00באלפים.

נתנאל אביבי: אנחנו עובדים בשעות של הילדים, מ- 00:00 עד 07:00 בבוקר.

נתנאל אביבי: אלו שעות העבודה שלנו.

נתנאל אביבי: מדובר באלפים.

נתנאל אביבי: המקומות האלה כמעט נסגרים, ומקום אחד אפילו נסגר כי הנוער לא רצה לקבל את הטיפול.

נתנאל אביבי: למקום השני הכניסה אותנו עיריית ירושלים עם כל האי פורמליות שלנו ועם כל זה שאנחנו לא מסודרים וכל כל הדברים שהם ניסו להגיד עלינו, הם העבירו אלינו את כל הטיפול בנוער כי הנוער לא רוצה לקבל מהם דבר.

נתנאל אביבי: אין את אותה שפה.

גילי דנה: נתי, ספר על פתח שפתחנו לכם במעוז של בכירי החינוך הממלכתי דתי.

גילי דנה: נתנאל אביבי.

גילי דנה: אנחנו בשיתוף פעולה עם משרד החינוך.

גילי דנה: בכתבה שיצאה, למורת רוחנו, כי לא רצינו שתפורסם הכתבה.

גילי דנה: זו כתבה שמחולקת בבתי הכנסת.

נתנאל אביבי: בעלון של בתי הכנסת.

נתנאל אביבי: כתבה על דוגית.

נתנאל אביבי: אני לא הסכמתי לפרסום מאחר והיו לנו כמה סיפורים עם הנוער.

נתנאל אביבי: הנוער טוען "אתם אומרים שהוא נוער בסיכון ומי אתם בכלל".

נתנאל אביבי: אנחנו לא אוהבים לפרסם את הדברים, אבל אליהו פרג'ין הוציא אותה תוך העלמת הפרטים המזהים.

נתנאל אביבי: גילי שחם התקשרה ואמרה שאני אעשה את הכתבה.

נתנאל אביבי: הם זימנו אותנו לכנס של רכזי של"ח ומפקחים של יועצים, וכל מינהל החינוך הדתי.

נתנאל אביבי: זו הפעם הראשונה.

נתנאל אביבי: שבע שנים אני מנסה להגיע למקום הזה ולשבת עם אנשי המינהל לחינוך דתי ולא הצלחתי.

נתנאל אביבי: הצגנו את הזולה ואז תקפו אותם בדברים "אתם סמים, אתם רק השוליים".

נתנאל אביבי: אמר לי שמואל שקדי סגן ראש העיר הקודם בעיריית ירושלים, "מרוב שלא נשאר מרכז בכלל".

נתנאל אביבי: רואים את האחוזים ואנחנו נכנסנו לשם ויש תחילה של עבודה.

נתנאל אביבי: הפתרון הוא להקים מענה 'רגיש תרבות' אמיתי.

נתנאל אביבי: זה להכשיר כמו שביקשו מארגון אחר להכשיר כמה חבר'ה שיודעים לדבר עם נוער.

נתנאל אביבי: זה אנשים שיוצאים מתוך הרחוב, זה אנשים שלמדו ויודעים את הדברים.

נתנאל אביבי: היום אנחנו עושים את זה ואנחנו שואפים לשיתוף פעולה.

נתנאל אביבי: שיתוף פעולה לא חייב להיות בהעברת שמות.

נתנאל אביבי: אם הארגון הזה יהיה מוכר על ידי הגופים הממשלתיים, ויסמכו על הגוף הזה כגוף מקצועי אפשר יהיה לעבוד בצורה טובה.

מוחמד ברכה: איך אתם מתוקצבים?

נתנאל אביבי: לא מתוקצבים.

נתנאל אביבי: שום דבר, עיריית ירושלים נותנת לנו שלושה תקנים וזה הכל.

אליהו פרג'ין: לדוגמה לכתבה שעשיתי כמעט בעל כורחי הייתי צריך כסף להפעיל את המקום, כי אין בררה זה מקום ציבורי.

אליהו פרג'ין: זו עובדה.

מוחמד ברכה: אתם מנהלים את כל העבודה עם שלושה תקנים של העירייה?

נתנאל אביבי: לא, ואני אפרט.

נתנאל אביבי: העמותה שמפעילה את "הזולה של חצרוני" היא עמותה שנתמכת על ידי ארגון בארצות הברית ה- OU, זה ארגון כשרות, הם מפרישים איזה אחוזון קטן מהרווחים שלהם לטובת הפעילות פה, מקבלים קצת כסף מהסוכנות.

מוחמד ברכה: מאיפה בא השם שלכם:

נתנאל אביבי: הזולה?

נתנאל אביבי: יש בחור שקוראים לו הראל חצרוני, בחורצ'יק שלמד בישיבה תיכונית, ולפני שהוא הלך לצבא הוא זרק את כל הדת ואת הכל, התעסק עם סמים והיה אחד מהדי ג'יי הגדולים בירושלים, היה קצת דילר של סמים וכל מיני עניינים כאלה.

נתנאל אביבי: באיזו שלב הוא האמין שזה לא החיים שלו, זה לא זה, הוא התחזק קצת.

נתנאל אביבי: הוא היה בגולני וגם שם הוא עשה בעיות וישב בכלא וכל מה שתרצו, כל הסיפורים על החבר'ה הכי טובים מופרעים.

נתנאל אביבי: אחרי שהוא סיים את הצבא, הבחורצ'ק הזה התחזק וחזר לישיבה.

נתנאל אביבי: הוא אמר אני יודע מה החבר'ה האלה מחפשים, בשנת 2000 הוא התחיל להסתובב בככר ציון, בתל אביב בשינקין והתחיל לדבר עם חבר'ה.

נתנאל אביבי: אנחנו כמנהלי העמותה ראינו אותו מסתובב עם עשרות ומאות ילדים, אין לו איפה לשבת ובכל שבוע הוא מחפש מקום אחר לשבת.

נתנאל אביבי: אמרנו לו בוא תשב אצלנו.

נתנאל אביבי: אחרי שבוע זרקו אותנו גם משם כי זה הפריע לאזור בית המשפט בקרן היסוד וזה עשה רעש למבוגרים שגרים שם.

נתנאל אביבי: אז הגענו לבית גשר והיום אנחנו נמצאים בככר ציון.

נתנאל אביבי: כך זה התחיל.

נתנאל אביבי: הזולה זה שם שהילדים בחרו, הזולה של חצרוני.

נתנאל אביבי: אריאל חצרוני הקים את זה.

נתנאל אביבי: כך הילדים קראו לזה.

אליהו פרג'ין: אני אקצר.

אליהו פרג'ין: אני רוצה ראשית לחזק את דבריה של איריס פלורנטין, אני חושב ששיתוף פעולה חשוב.

אליהו פרג'ין: יש אנשי מקצוע אנשים שיכולים להגיע לחבר'ה בשטח ויש גם אנשים שיכולים ליישם.

אליהו פרג'ין: אם מדברים על השמות אני יכול להעיד על עצמי שאני כבר יותר מ- 400 ומגיע ל- 500 שמות, ואני פורש ואין לי מה לעשות איתם.

אליהו פרג'ין: חבר מביא חבר וגם מעבר.

אליהו פרג'ין: יש נקודה שחסרה לי שלא הועלתה כאן.

אליהו פרג'ין: לדעתי השימוש באלכוהול הוא רק סימפטום.

אליהו פרג'ין: בכל חברה יש, ואני מדבר על הציבוריים שאני מכיר ואלה הציבור הדתי לאומי, חרדי לאומי וקצת חרדי, עם שאר הציבוריים אני לא התעסקתי ויכול להיות שיש דברים שהם משיקים ואולי יש דברים שונים, אבל אני לא מספיק מכיר.

אליהו פרג'ין: אבל הבעיות אצלנו שהסמים והאלכוהול בעצם נותנים איזה מענה לצורך אחר, איזו בריחה ולא הכל צריך להיות על הפלטפורמה שבולטת לעין.

אליהו פרג'ין: מקומות כמו דוגית או אפילו ככר ציון, יכול להיות שזה הפצע אבל זה נובע ממשהו הרבה יותר עמוק ומבפנים.

אליהו פרג'ין: אני חושב שיש נושא נוסף שלא דובר בו כאן זה שילוב הידיים ושילוב הכוחות במה שנקרא פעילות מנע.

אליהו פרג'ין: פעילות המנע צריכה לפעול בבית הספר.

אליהו פרג'ין: הדבר היחידי שלא נותנים לו רישיון בעולם זה להיות אבא ואמא, יש כאלה שעושים את זה טוב אבל יש כאלה שעושים את זה פחות טוב.

אליהו פרג'ין: צריך לתת כלים להורים.

אליהו פרג'ין: אני נפגש עם הרבה מורים והם מספרים על בעיות בתוך המערכות החינוכיות וגם מצד המערכות.

אליהו פרג'ין: צריך להקים מערך שידע לתת מענה להורים ולמורים.

אליהו פרג'ין: הדבר השני זה מצד החבר'ה וקשור אולי לרווחה, אין כתובת ברורה שילדים שמרגישים צורך הם יכולים לפנות אליה.

אליהו פרג'ין: כלומר במקרים שילד יודע שהוא בבעיה אבל הוא לא מודה בבעיה וזה פער גדול מאוד, ולכן וכמו שאלון רייכמן אמר, שלפעמים הם רבים ליד תחנת משטרה והם לא מודים שהם בבעיה אבל כך הם מעוררים את העניין ואת האזעקה.

אליהו פרג'ין: צריך להכשיר אנשים שמסוגלים להיות עם החבר'ה במקום ולא בפוזה טיפולית.

אליהו פרג'ין: עבדתי במקביל לעמותת על"ם ואני מעריך את כל מה שהם עשו, אבל זה שהם חזרו עם 50 שמות ואני חזרתי עם 400 שמות זה אחד מההבדלים.

אליהו פרג'ין: אני הייתי שם כאילו אחד מהם והם הרגישו שאנחנו באותו מגרש, אני איתם אבל באמת משהו אחר.

אליהו פרג'ין: הם באו וישבו אצלי ולכן הרגישו פחות בעיה בלתת את השם.

אליהו פרג'ין: אני אומר שהבעיה כרגע גדולה מכל אחד מאיתנו כגוף בודד בפני עצמו.

אליהו פרג'ין: צריך לשלב ידיים וליצור כתובת שתהייה מסוגלת לתת את האיסוף ברמה הארצית.

אליהו פרג'ין: הבעיה כפי שאני רואה אותה רק הולכת ומחמירה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: רב פקד רם יקיר בבקשה.

רם יקיר: הפרדה בין אכיפה למניעה, אנחנו מדברים לפחות מבחינת המשטרה על שני תחומים שהם כמעט נפרדים.

רם יקיר: לגבי האכיפה ומבלי להתייחס לאירועים הספציפיים כי אני לא מכיר, אבל מה שאני כן יודע להגיד על האכיפה זה שיש לנו מוכוונות מאוד מאוד גבוהה לעניין של מעצר הסוחרים.

רם יקיר: מעצר הסוחרים נעשה באמצעות המשתמשים.

רם יקיר: כי אם אני מביא איזה חשוד בסחר, סביר להניח שלא תהיינה לי מספיק ראיות כלפיו.

רם יקיר: ההגעה לאותו סוחר היא בדרך כלל דרך המשתמשים.

רם יקיר: בדרך כלל זאת צורת העבודה ולכן תופסים את המשתמשים כדי לאסוף את הראיות כלפי אותם סוחרים.

רם יקיר: אני לא נכנס לאירועים הספציפיים כי יכול להיות שבמקרה שלכם זה לא מדויק.

רם יקיר: הנושא השני של אכיפה – את זה גם ראינו אתמול ואמר אמנון לוי בתשדיר שלו, אנחנו גם רואים את זה במבצעים שלנו, הוא אומר "פיצוציה אחת מתוך שלוש מכרה", זאת אומרת ששני שליש לא מוכרים וזה שינוי דרסטי וקיצוני ממה שהיה עד לפני שנה.

רם יקיר: אם עד לפני שנה במבצעים באכיפת החוק לאיסור מכירת אלכוהול לקטינים שעשינו בפיצוציות כמעט בכל פיצוציה שהיינו נכנסים או שהייתה בתצפית היינו רואים מכירת אלכוהול לקטין.

רם יקיר: היום קציני הנוער והיחידות מדווחים על ירידה משמעותית, ואת זה ראינו גם אתמול.

רם יקיר: זאת אומרת שני שליש לא מוכרים גם לאנשי טלוויזיה ולילדים שהם לאו דווקא שותים.

מוחמד ברכה: זה היה מדגם מייצג?

רם יקיר: בוודאי שלא.

רם יקיר: אני אומר שהנתון שהוא הראה אתמול בטלוויזיה מתאים גם לנתון שאנחנו מקבלים מהקצינים בשטח.

רם יקיר: יש לנו לדעתי מבצע פיצוציות ארצי אחת לחודש, חוץ מהמבצעים התחנתיים, המקומיים והמרחביים, אבל בארצי המבצעים הם בשיתוף עם רשויות המיסים ועם הקניין הרוחני בכל מה שקשור לזיוף, אלו מבצעים מאוד מאוד גדולים שנעשים אחת לחודש.

רם יקיר: אנחנו רואים את הירידה הגדולה.

מוחמד ברכה: מה העונש הקבוע בחוק?

רם יקיר: מכירת אלכוהול לקטין, אם אני זוכר נכון, חצי שנת מאסר וקנס ואפשרות סגירה מנהלית של המקום וזה בעצם הכלי הכי חזק שלנו - סגירת הפיצוציה כי זה הכסף.

רם יקיר: אנחנו עושים עכשיו, וזה יחסית חדש, אנחנו מביאים איתנו את רשות המיסים, כשמס הכנסה מגיע איתנו לפשיטה על פיצוציה לדעתי זה אחד הכלים הכי חזקים שפועלים על בעל פיצוציה.

רם יקיר: כשבעל פיצוציה שומע שגם מס הכנסה מגיעים, אף אחד לא רוצה להתעסק עם מס הכנסה.

מוחמד ברכה: הם מפחידים יותר מכם?

רם יקיר: בלי ליצור סטיגמות, חלק מבעלי הפיצוציות או המוכרים בפיצוציות, מוכרים במשטרה ואינם חוששים מעוד תיק פלילי.

רם יקיר: אני בכוונה אומר עוד תיק פלילי.

רם יקיר: אבל הם מאוד חוששים מלאבד כעת מאה שקלים או מאה אלף שקלים, אני לא יודע בכמה הם מוכרים בלילה או במהלך חודש.

רם יקיר: הם חוששים שיסגרו להם את המקום ושמס הכנסה ישב להם על הוריד ויבחן אותם.

רם יקיר: בדרך כלל, לצערנו או לא, הכסף כואב יותר.

רם יקיר: מבחינת המניעה , אני חייב להתייחס למה שאמר כאן אליהו פרג'ין, ואני מסכים לכל מילה בנוגע להורים.

רם יקיר: אנחנו מנסים להיות בקשר ויש לנו את בלשי הנוער שמסתובבים ברחובות.

רם יקיר: חלק מהתפקיד שלהם מתבצע ביחד עם סיירות ההורים, והראו אתמול את סיירות ההורים שנמצאות איתנו בקשר קבוע, בחלק מהמקומות הם מקבלים מאיתנו גם מכשירי קשר כדי להיות בקשר אם קורה משהו.

רם יקיר: המשטרה מגיעה דרך המשמר האזרחי, דרך אגף קהילה ומשמר אזרחי, מגיעים החל מגני ילדים, מכירים את זה גם במשרד החינוך, החל מגני ילדים ועד התיכוניים.

רם יקיר: כשאנחנו מדברים על אותם אלה שאתם מגיעים אליהם, אנחנו מתקשרים להורים והשוטרים בשטח מתקשרים מהטלפון הפרטי שלהם ולא מהמוקד, השוטר מתקשר מהטלפון הפרטי שלו להורים והתשובה שהוא מקבל מחלק גדול של ההורים "זו לא עבירה, אני מרשה לו לשתות".

רם יקיר: אם מנסים לחשוב למה ההורים אומרים את זה, זה לא כי באמת ההורים מרשים לילדים שלהם לשתות, אולי חלק כן, אלא "איפה האגו שלי, אם המשטרה תפסה את הבן שלי שותה זאת אומרת שאני כהורה נכשלתי".

רם יקיר: אם אנחנו רוצים להגיע או למנוע או לצמצם את התופעה, צריך לחשוב יחד וזה לא החלק של המשטרה, אבל לחשוב ביחד איך מגיעים להורים.

רם יקיר: כשבתי השנייה נולדה עברתי הדרכה היום היא בת ארבע, הלכתי עם אשתי ללא כל סיבה להדרכה של "אדלר".

רם יקיר: הלכנו להדרכה של אלדר לא משום שהייתה בעיה אלא אמרנו שלא תהייה בעיה.

רם יקיר: אולי שווה לעשות מרכזים, יש כמה מרכזים וגם של גורמים פרטיים, אולי להגיע איתם באמצעים כאלה ואחרים להורים, להביא אותם לבתי ספר במחיר מאוד מאוד זעום, השתתפות זעומה.

רם יקיר: להגיע על ידי כך להורים.

רם יקיר: אני יודע שקשה מאוד להביא הורים לבתי ספר ולשתף אותם.

רם יקיר: גם את זה אנחנו מכירים אבל זו דוגמה על מה אנחנו צריכים לחשוב במסגרת פה או במסגרות אחרות.

רם יקיר: צריך למצוא את הדרך למצוא.

גלעד נתן: אני מבקש להעיר הערה, קצת פרקליטו של השטן.

גלעד נתן: אני שומע פה הרבה על ההורים, אנחנו צריכים לזכור שיש אחריות הורית אבל החברה גם משתנה, יש גם משפחות שלא מתפקדות גם כך, והורים שאינם מתפקדים, יש משפחות נורמטיביות אבל ההורה עובד 12 שעות ביום כי זאת הנורמה בישראל.

גלעד נתן: צריך לגשת להורים, אפשר לשאול אותם, וכפי שאמרת ילד שתפסנו אנחנו נביא את ההורה לקורס ונשב איתו.

גלעד נתן: אבל שוב, אם נגיע להורים מה נעשה כשההורה לא יכול?

יהודית ליכטנזון: אני מייצגת את בתי הספר של משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה שהם מערכות חינוך במבנה שלהם מראש הם בתי ספר אזוריים.

יהודית ליכטנזון: אין להם קהילה אחת והם חולשים על קהילות רבות ומראש אנחנו עם קהילות שונות וגם בקשר עם גורמי הטיפול בקהילות השונות.

יהודית ליכטנזון: מאחר שלבתי הספר שלנו מתקבצים תלמידים שנשרו ממערכות החינוך שעשו שם עבודה נפלאה והם מגיעים אלינו בסיכון שבסיכון.

יהודית ליכטנזון: אנחנו בכל השנים עובדים ביחד עם משרד החינוך באופן מאוד מסודר, גם עם הרשות וגם עם הקהילות וגורמי הקהילה.

יהודית ליכטנזון: יש נושא אחד שהוא נושא משקם ומאפשר והוא שהתלמידים שלנו עוברים הכשרה מקצועית ויוצאים לעבודה תוך כדי הלימודים.

יהודית ליכטנזון: המגע הזה, וזה גם משהו שמאפשר להם לעמוד על הרגליים, מחזק את הדימוי העצמי שלהם ולהתפרנס.

יהודית ליכטנזון: זה אולי משהו שנותן איזה מענה.

יהודית ליכטנזון: יש לנו מגמות רבות כמו חשמל, אלקטרוניקה, טכנאות שיניים, אלו מקצועות שמאפשרים לילדים לבנות את עצמם ברמה ובסגנון אחר ממה שהיה במשרד החינוך במסגרת החינוך הפורמלי.

יהודית ליכטנזון: אבל בגדול יש לנו את המצוקות הכי גדולות שיכולות להיות בתוך החינוך הפורמלי כי באופן כללי הם חינוך פורמלי.

יהודית ליכטנזון: בשנים האחרונות הכנסנו פסיכולוגים מאחר וראינו שיש לנו ריבוי כזה של אוכלוסיה בסיכון וגם לתהליכי מניעה.

יהודית ליכטנזון: אנחנו מאתרים ילדים שהם בתוך בעיות שהולכות וקורות ויש לנו אפשרות לתת טיפול, לפגוש הורים וגם לעשות דברים.

יהודית ליכטנזון: אנחנו בונים מתווה לתכניות מניעה ואנחנו מקבלים תקציבים יפים לנושא של אלימות, סמים ואלכוהול, 2,000 שקלים לכיתה ואנחנו בונים אותה על פי הצרכים של כל בית ספר, יש לנו גם בתי ספר ערביים, התקציב היה 1,500 והשנה הוא יהיה 2,000 בגלל נושאים נוספים.

יהודית ליכטנזון: התקציב של המשרד.

מוחמד ברכה: זה כל התקציב או ההשתתפות שלכם?

יהודית ליכטנזון: אלו התכניות בנושא של אלימות, סמים ואלכוהול, זה התקציב שאנחנו מקבלים ממשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה.

מוחמד ברכה: והייעוץ?

יהודית ליכטנזון: תקציב לתכניות של הסמים, אלימות ואלכוהול וזה גם 'רגיש תרבות' כי יש לנו אוכלוסיות מגוונות, יש לנו בתי ספר ערביים, יש בתי ספר מעורבים ערבים ויהודים, יש לנו את יוצאי העדות השונות וכל בית ספר בונה את זה על פי מה שמצוי בתוך המערכת.

יהודית ליכטנזון: אנחנו כמובן לא גמרנו לעשות את המלאכה כי המלאכה מאוד מורכבת וקשה.

רונית בן אפרים: אני רציתי להתחבר לנקודה של "אל-סם" עם ההורים, אנחנו באים לטפל בנקודה הזאת ועושים תכניות ועבודה מאוד יפה, אני חושבת שגם בחלק מהמקומות יש שיתופי פעולה נפלאים עם כל הגורמים שהציגו כאן.

רונית בן אפרים: אנחנו צריכים להבין את הדינאמיקה ואי אפשר לפתור את ההסתכלות על איך נוצרת הדינאמיקה ואיך היא גדלה עם השנים.

רונית בן אפרים: לדינאמיקה הזאת קשורים גם ההורים.

רונית בן אפרים: בעצם הילדים שמגיעים למצבי סיכון קיצוניים יותר הם ילדים שיש להם בעיה בקשר עם ההורים או ביכולת של ההורים לכוון אותם לגדילה נכונה, לעמוד בתסכולים ודברים נוספים שאנחנו מבינים אותם ברמה הפסיכולוגית.

רונית בן אפרים: בגלל ההבנה של הדינאמיקה הזאת אנחנו ב"אל-אס" כן עובדים בתכניות להורים ובסגנון אותן קבוצות אדלריניות אנחנו פועלים בהרבה ערים, שמאפשרות לנו.

רונית בן אפרים: בינינו איזה דגם של סדנאות מקוצרות כי להורים אין את כל הזמן שבעולם, סדנה של שבע עד עשרה מפגשים להכשרת הורים להתמודדות מול הבעיה עם כלים אפקטיביים שעובדים.

רונית בן אפרים: הכלים האפקטיביים זה לאו דווקא ענישה, נזיפה, או הגנה על הילדים אם הם נתפסים בתיק פלילי או בשוטטות.

רונית בן אפרים: אבל יש כן דרכים שניתן לחזק את היכולת של ההורים במקום שהם כן מתפקדים.

רונית בן אפרים: כשאנחנו מדברים על ילדים בסיכון היום, הם לא רק ילדים שההורים שלהם מתפרקים לגמרי אלא הם ילדים שההורים שלהם באמת לא יודעים איך להתמודד עם התרבות החדשה שמאוד מקדמת את השתייה.

רונית בן אפרים: מענה כזה כן קיים ואנחנו משתדלים להרחיב אותו בכמה שיותר ערים.

רונית בן אפרים: הצלחנו להפעיל אותו בכמה מקומות באוכלוסיות ייחודיות, והזכרת את בתי ספר הייחודיים בהם אנחנו מפעילים יותר תכניות מניעה והכל בשיתוף משרד החינוך.

רונית בן אפרים: יש בתי ספר של ילדים שנפלטו מהחינוך הרגיל, שם אנחנו עובדים עם הילדים בתכניות מניעה שגם הן באות לחזק אותם ביכולת ההתפתחותית שלהם.

רונית בן אפרים: זה לא לקחת להם את הסמים, זה לאו דווקא לאכוף יותר - זה עוזר, אלא לבטל את הצורך מבפנים להרוס את עצמם ולהגיע למצבי סיכון.

רונית בן אפרים: זו בעיקר העבודה.

רונית בן אפרים: זה קיים וזה עובד יפה.

רונית בן אפרים: אנחנו גם עושים הערכה, אומנם לכל תכנית בנפרד, לא עשינו הערכה כוללת, אבל בסיום כל סדנה כזאת עם בני נוער.

רונית בן אפרים: בבתי ספר הייחודיים אנחנו עושים את הבדיקות ורואים שיש שינוי ואנחנו גם עושים מעקב לאורך זמן בין עם היועצת ובין בדרכים אחרות כדי לבחון אם זה מחזיק מעמד ונוצר שינוי.

רונית בן אפרים: עוד פעילות מבורכת שלנו ושל משרד החינוך והרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול הייתה השנה זה ליישם את תכנית "איתות", לאיתור הילדים שבסיכון.

רונית בן אפרים: וזה עם הרגישות שלקחת מטפלים של "אל-סם", להכשיר אותם לעבודה עם בתי הספר כדי לראות מי מגיע בכל זאת למצבי קצה ואת מי צריך להפנות לטיפול.

רונית בן אפרים: זו מניעה מאוד מאוד גדולה לראות איפה נמצאים הילדים הבעייתיים יותר מבחינת היכולת שלהם להגיע למקומות כאלה.

רונית בן אפרים: יש מספר במספר ערים אנחנו עובדים גם עם "על"ם" בהפניה של ילדים לטיפול כאשר הם מאותרים בקבוצות סיכון.

רונית בן אפרים: ההתערבויות שם גם פרטניות וגם קבוצתיות.

רונית בן אפרים: הדגש עם ההורים הוא משהו שצריך לפתח גם אם ההורה לא יכול לפעמים, אבל אין מה לעשות כי לעיתים זה המפתח לטיפול בילד.

רונית בן אפרים: בהרבה מקרים ההורה רוצה, אם אנחנו יודעים איך לפנות להורה.

רונית בן אפרים: איריס פלורנטין דיברה בהרחבה איך חשוב לפנות לילד אבל צריך לדעת גם לדעת איך לפנות להורה.

רונית בן אפרים: ההורה רוצה לפתור לילד שלו את הבעיות.

רונית בן אפרים: ליאת נמש תאמר כמה מילים על התכניות המניעה הספציפיות.

ליאת נמש: אני אחראית על תכניות המניעה שהן עובדות הרבה מאוד על חשיבה ביקורתית, אחריות, גבולות וכדומה דרך קבוצות נושאים של: מוסיקה, קרב מגע ועוד.

ליאת נמש: אנחנו עובדים הרבה מאוד על נושא שליטה דרך איפור, ריקוד, תנועה, ספורט, יש לנו גם קבוצות הומור.

ליאת נמש: בהרבה מאוד מקרים אחרי שמתקיים תהליך של שנים עשר עד לעשרים מפגשים מגיעים בני נוער לטיפול.

ליאת נמש: כלומר דרך הנושאים המיוחדים מעבר למה שצוין, אנחנו עובדים איתם גם על נושא של קבלת עזרה והלשנה מול דיווח.

ליאת נמש: הם מכירים את "אל-סם" ואת המיוחדות של הטיפול ב"אל-סם" ואז הם פונים לקבלת טיפול וזה המשך של הרצף של מניעה וטיפול.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: הדיונים מסביב לשולחן הזה בדרך כלל מעניינים כי הם נטולים שיקולים פוליטיים כפי שנהוג בכנסת.

מוחמד ברכה: זה לא אומר שאין כאן פלונטרים שצריך לצאת מהם.

מוחמד ברכה: אני מקווה שהנושא של נוער מנותק ונוער בסיכון תופס המקום המתאים בסדר היום החברתי והממלכתי של הממשלה.

מוחמד ברכה: אני חוזר שוב להחלטת הממשלה משלשום, אני לא חושב שהיא תפתור את כל הבעיות בנושא הזה אבל היא בעצם תקדם קמפיין מסוים שמופנה אל ההורים ואל כלל החברה ולמערכת החינוך.

מוחמד ברכה: עדיין זה לא כל הפתרון.

מוחמד ברכה: על אף כל המאמצים שלנו אנחנו בזמן קצר של בין אישור התקציב להיום, אנחנו עדיין בפיגור של עשרה מיליון השנה בתקציב הרשות.

מוחמד ברכה: פרויקטים שאם לא יסגרו הם לפחות יצמצמו את הפעילות שלהם עד כדי קיום הגופים האלה בלבד והם כמעט ולא יגישו שירות.

מוחמד ברכה: זו תופעה מדאיגה מאוד.

מוחמד ברכה: בתוך סבך הנושאים שנכנסים האחד בתוך השני, המילה שחזרה הכי הרבה על השולחן הזה היום היא "דוגית".

מוחמד ברכה: "דוגית" לא פותרת את הבעיה.

קריאה: המילה שותפות היתה יותר.

מוחמד ברכה: "דוגית".

מוחמד ברכה: לכל אחד כמעט הייתה נגיעה ב"דוגית".

מוחמד ברכה: זה חשוב אבל אני אומר שוב שזה מבטא את החיפוש של המטבע מתחת לפנס.

מוחמד ברכה: אנחנו יודעים שזה המקום שמועד לפורענות ואנחנו הולכים לשם.

מוחמד ברכה: המקומות שאינם דוגית הם המקומות שמסוגלים לתת את השירות מבחינה תקציבית, מבחינה סוציו-אקונומית ועוד.

מוחמד ברכה: באותם מקומות שמתנהלת בהם פעילות לטיפול בנוער בסיכון אני מניח שיש בהם גם להקות מחול.

מוחמד ברכה: זה לא השוליים של השוליים, לא המקומות המוחלשים ומוכי האומללות.

מוחמד ברכה: אני חושב שזו התשובה שהמערכות ומשרדי הממשלה הנוגעים בעניין, הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול, משרד הרווחה, משרד החינוך, צריכים לתת את הדעת.

מוחמד ברכה: אני כמובן יכול לתת לפחות עשרים דוגמאות מהישובים הערבים.

מוחמד ברכה: מועצות שבקושי יכולות לשלם שכר לעובדים שלהם.

מוחמד ברכה: הן לא יכולות להיכנס לא matching ולא לסדנאות, ולא לקבוצות, ולא לטיפול ולא לתמיכה בגופים פילנתרופיים, גם לא להקצאת תקנים כמו שאתם זוכים מעיריית ירושלים.

מוחמד ברכה: אבל אם אני למשל אסע צפונה לחצור הגלילית, ששם נלחמים על שכר העובדים, מי יטפל שם, מי?

מוחמד ברכה: אני חושב שזו השאלה שצריכה לעמוד על סדר היום של הממשלה ושל המשרדים הנוגעים בדבר.

מוחמד ברכה: בירושלים החברים עושים עבודה קדושה, זו דעתי, יש שם מי שממן מארצות הברית או מעיריית ירושלים.

מוחמד ברכה: אבל אותם מקומות בפריפריה של המדינה, הפריפריה של המרכז, הדרום של תל אביב בכל המקומות האלה, היכן הם נמצאים?

מוחמד ברכה: הם לא נמצאים על המפה.

מוחמד ברכה: אני חושב שמשרד הרווחה צריך לפעול בשטח בעצמו או על ידי מדריכים, או לפחות שיממן התקשרות עם עמותות, למרות שאני אישית לא אוהב את זה.

איריס פלורנטין: אני חושבת שהעובדים צריכים ללמוד לצאת לשטח.

מוחמד ברכה: זה לא בלעדיכם, אתם צריכים לנהל את זה.

איריס פלורנטין: אנחנו צריכים לנהל את זה והם צריכים לקבל את הכסף עבור העבודה איתנו.

איריס פלורנטין: אבל צריכים לעשות את זה.

מוחמד ברכה: על אף שאני לא אוהב שעמותות תיקחנה את העבודה של פקידי המדינה, אבל הואקום הזה הוא דבר שאינו מתקבל על הדעת.

מוחמד ברכה: הנושא השני בדברי הסיכום, ואני מפנה אותו למשרד החינוך, דיברתם על התכנית שמופעלת ב- 60 בתי ספר ועל השאיפה להגדיל אותה ל- 150 בתי ספר.

מוחמד ברכה: אנחנו נופלים שוב לאותה מלכודת.

מוחמד ברכה: איפה שאפשר, איפה שיש מודעות, איפה שיש תקציבים ואיפה שניתן להקצות יועץ מיוחד זה קורה, אבל אין כאן חשיבה של מיפוי על פי הצורך.

מוחמד ברכה: אני מבקש שהנושא הזה יעמוד בראש סדר העדיפויות כשאתם באים לתכנן את המשך הפריסה.

מוחמד ברכה: לנסות ולזהות את המקומות המיועדים לפורענות, של ילדים בסכנה.

מוחמד ברכה: הנקודה השלישית היא חובת הדיווח.

מוחמד ברכה: אני מרגיש שישנה כאן לקונה, יש כאן חור.

מוחמד ברכה: אני מודע שהעניין הזה דורש טיפול בזהירות, בצנעת הפרט, אפשרות למתנדבים לפעול בלי הסטיגמה של מלשינים.

מוחמד ברכה: אבל באיזה מקום אני חושב שאי הדיווח יוצר מצב של הפקרת קטינים באמצע טיפול או שהם לא יזכו אפילו לטיפול מעולם.

מוחמד ברכה: אנחנו חברי הוועדה נתייעץ כמובן עם היועץ המשפטי וראשית עם משרד החינוך ומשרד הרווחה, בהרחבת ההגדרה של נוער בסיכון ואחרים.

מוחמד ברכה: כמובן אם אתם חושבים כך.

מוחמד ברכה: בנושא האכיפה והענישה, המשטרה ומערכת המשפט תפעל כמובן על פי ראיות ולא על פי ההתרשמות.

מוחמד ברכה: גם בנושא הזה ישנה יוזמה של משרד לבטחון פנים, יוזמה שהונחה על השולחן הזה בכל מה שקשור לתפקוד הפיצוציות ולמקומות ממכר כאלה, יוזמה להחמיר גם בנושא המכירה וגם בשעות מכירה.

מוחמד ברכה: אני מקווה שהנושא הזה יקודם בזמן הקרוב.

מוחמד ברכה: כפי שציינתי במהלך הישיבה, וועדת השרים תגיע ב-29 תגיע למה שתגיע.

מוחמד ברכה: בוועדה הזאת אני רוצה, לפחות על פי השקפתי, שהמלחמה בסמים ואלכוהול תתמקד בשתי נקודות, באלה שמוכרים ומספקים, ובאלה שמפיצים את החומרים, וגם ון לטפל בנקודת המגע הראשונה בין האזרח, בין הקטין לבין הסם או האלכוהול.

מוחמד ברכה: אם אנחנו נוכל לטפל במניעת המגע הראשון בין הסם ו/או האלכוהול לבין הקטין, ומצד השני נטפל בעניין ההפצה, המסחר וההברחות אני חושב שנצליח.

מוחמד ברכה: בהתאם להשקפה הזו תקדיש הוועדה בתקופה הקרובה הרבה מזמנה בכל מה שקשור לקטינים ונוער.

מוחמד ברכה: כפי שאמרתי, אני מקווה, בשבועות הקרובים יהיה לנו דיון רחב בהשתתפות הממשלה, לפי מה שיוחלט במזכירות הממשלה, ראש הממשלה, השר לבטחון פנים.

מוחמד ברכה: אני לוחץ וגם מקווה שאצליח שראש הממשלה בעצמו יופיע לדיון הזה היות והוא אמר את מה שאמר וגילה התעניינות בישיבת הממשלה האחרונה בנושא.

מוחמד ברכה: לקראת השבועות הקרובים אני מבקש מכל האנשים, חברות וחברים שיושבים מסביב לשולחן, אם אתם רוצים להאיר ולהעיר נקודה מסוימת בכל התחום, אני מבקש שזה יובא לידיעת הוועדה, למזכירת הוועדה בת שבע פנחסוב, ואנחנו ניקח את זה בחשבון לקראת אותה ישיבה.

מוחמד ברכה: תודה רבה לכולכם.