ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 99, 2009-11-18 10:00

זבולון אורלב: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הדיון.

זבולון אורלב: על סדר היום – דיון מהיר בהצעה לסדר בנושא גני ילדים בכפרים הלא מוכרים בנגב.

מירב ישראלי: התקשרו אלי ממשרד החינוך אתמול ואמרו לי שיש איזושהי עתירה תלויה ועומדת בנושא ספציפי.

מירב ישראלי: הדיון היום הוא דיון כללי.

מירב ישראלי: בנושא הספציפי, בגלל שזה תלוי ועומד בבית המשפט- -

זבולון אורלב: מה הנושא הספציפי?

זבולון אורלב: שנדע להימנע ממנו?

עמירה חיים: אני מוכנה לומר במה מדובר- -

זבולון אורלב: שתלוי ועומד, ושבו אנחנו לא דנים.

עמירה חיים: המדובר בילדי כפר ראחמה שנמצאים בשטח המוניציפאלי של ירוחם.

זבולון אורלב: כל שלבי הגיל בכפר ראחמה?

עמירה חיים: לא.

עמירה חיים: מדובר על טרום חובה.

זבולון אורלב: אז עניין טרום חובה באבו ראחמה תלוי ועומד כרגע, בבית משפט?

עמירה חיים: לאור הבקשה של הרשות המקומית ירוחם - -

זבולון אורלב: לא חשוב מי – זה תלוי ועומד בבית המשפט?

עמירה חיים: עתירה מנהלית, כן.

זבולון אורלב: אז אני י מבקש מכל הנוכחים –לא להתייחס לגיל הרך באבו ראחמה על פי הנחיית הלשכה המשפטית של הכנסת, כי איננו מהווים פורום חלופי לדיונים שנמצאים בערכאות.

זבולון אורלב: מעבר לכך, הדיון פתוח.

טלב אלסאנע: אולי נתייחס לזה כאל דוגמה - לא להתייחס למקרה הספציפי עצמו אבל אי אפשר להתעלם מהמקרה - - הבעייתיות בנושא.

זבולון אורלב: חבר הכנסת טלב אלסאנע - -

מירב ישראלי: אפשר בהחלט לדון בנושא באופן כללי, רק לא להיכנס למחלוקת הספציפית שעומדת בפני בית המשפט.

זבולון אורלב: לא להיכנס למחלוקת שתלויה ועומדת.

זבולון אורלב: מי שביקש את הדיון המהיר זה חבר הכנסת נפאע סעיד.

זבולון אורלב: הוא יציג את הדברים.

סעיד נפאע: תודה, אני לא אאריך בדברים כדי לאפשר למי שמבין יותר ממני בסוגיה להציג את הבעיה.

סעיד נפאע: אני חייב קודם כל – להודות ליושב ראש הוועדה כי באמת הדיון הזה מתקיים הרבה בזכותו.

סעיד נפאע: מייד כשהנושא הועלה במליאת הכנסת ויריית הפתיחה היתה לאגודה לזכויות האזרח, בדו"ח שהגישו לגבי כל המצב בנגב, אבל אין ספק שליוזמתו של יושב ראש הוועדה היה חלק ארי בהבאת העניין לדיון בצורה מהירה.

סעיד נפאע: אני אנסה לכוון למה הבעיות- יש בעיות כמו בדוגמה שהוזכרה, כפר רחמה.

סעיד נפאע: אלה קבוצה של כפרים בלתי מוכרים אבל נמצאים בשטחי שיפוט של יישובים אחרים, מוכרים, ולכן הבעיה שם, בקבוצת הכפרים האלה, היא ספציפית, שיכול להיות לה איזה שהוא פתרון על ידי הקמת גני ילדים באמצעות המושבים המוכרים שנמצאים בשטחי השיפוט.

סעיד נפאע: זו קבוצה אחת.

סעיד נפאע: הקבוצה השניה, למעשה, ושאין לה פתרון, היא הכפרים הבלתי מוכרים שלא נמצאים בשטחי שיפוט של יישובים מוכרים.

סעיד נפאע: וכאן הבעיה מתמקדת למעשה בשניים: אחד, שלא מאפשרים הקמת מבנים, אפילו מבנים יבילים, אפילו מבנים זמניים, בגלל איזשהו ניגוד - -

זבולון אורלב: נעשה הסכם – בתי ספר בכפרים הלא מוכרים ובמאחזים - -

קריאות: - - -

טלב אלסאנע: את חינוך הילדים צריך להוציא מהפוליטיקה.

סעיד נפאע: אז אני אומר – הקבוצה השניה היא של אותם כפרים שלא נמצאים בשטחי שיפוט של יישובים מוכרים, וכאן יש פתרון ומסתמן איזשהו פתרון.

סעיד נפאע: היתה איזושהי החלטה של הוועדה המחוזית לתכנון ובניה באזור הנגב שניתן להקים בנקודות ציון מסוימות בתוך הכפרים האלה- כפי שפתרו את הסוגיה של המרפאות וכל מיני, מבנים מסוימים – שזה לא יתנגש, יותר מאוחר, עם מדיניות הממשלה התכנונית לגבי כל האזור, ואז זה יפתור את הבעיה.

סעיד נפאע: או – איפה שלא ניתן, או מתעכב העניין בגלל סיבה זו אחרת, לגרום שמשרד החינוך קצת יסתה מהאימרה הלאקונית שכאילו כן מספקים הסעות אבל בגלל הסטטוס של כפרים בלתי מוכרים – שם לא מספקים הסעות.

סעיד נפאע: אני חושב שזכותם של הילדים האלה לקבל חינוך גוברת על כל מכשול פרוצדוראלי – מינהלי אחר.

סעיד נפאע: אני מיקדתי את הבעיה, אלה שתי הקבוצות שיש צורך להתייחס איך לפתור את הבעיה, וכמו שאמרתי – כדי לתת זכות דיבור לאנשים שבקיאים יותר.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין בתחילת דבריי שמאז ומתמיד משרד החינוך הצליח להקדים את מערכת התכנון.

טלב אלסאנע: כלומר, בתי ספר ביישובים הלא מוכרים היו קיימים עוד לפני שהיישובים זכו להכרה.

טלב אלסאנע: זו אחת הנקודות שמן הראוי לציין אותן.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, יש דאגה למשרד לקיים את חובתו על פי חוק חינוך חובה ולא בכדי שחלק מבתי הספר נבנו אפילו ללא היתרי בניה.

טלב אלסאנע: אז לפני בערך 6 שנים היה דיון והיתה הסתייגות של ועדת התכנון המחוזית כדי להקים מרכזי שירות ובמסגרת הוראת שעה לאפשר קבלת היתרי בניה לאותם בתי ספר שקיימים בתוך היישובים הלא מוכרים בנגב, ועל ידי זה לאפשר את חיבורם לאחר מכן לכבישי גישה ומערכת חשמל, כי כל הזמן טענו שאיך יכול להיות שיש בית ספר שלא מחובר לחשמל ולכבישי גישה.

טלב אלסאנע: התשובה היתה – בגלל שבתי הספר הוקמו ללא היתר בניה.

טלב אלסאנע: אז אחר כך, על פי התיקון הזה, התאפשר קבלת היתרים חריגים וגם יש היום את הסיכוי, שהוא בתחילתו, של חיבור.

טלב אלסאנע: זו דוגמה שניתן להתמודד עם בעיה, אם רוצים.

טלב אלסאנע: הבעיה של הגנים היא מאד קשה, וחבר הכנסת סעיד נפאע נגע בדבר הזה, שלפי דעתי יש בה שני ממדים.

טלב אלסאנע: העניין הראשון –כמו העניין של אבו ראחמה, שהוא עניין קלסי - -1,200 ילדים - -

זבולון אורלב: ועכשיו אתה לא מדבר על גני טרום חובה.

טלב אלסאנע: בכלל.

טלב אלסאנע: כן.

טלב אלסאנע: אני מדבר על גני טרום חובה וחובה, בכלל.

טלב אלסאנע: ואז יש תושבים שנמצאים שם בתחום השיפוט של המועצה המקומית ירוחם.

טלב אלסאנע: יש אפשרות לקבל היתר חריג להקמת מוסדות חינוך.

טלב אלסאנע: הדבר הזה לא התאפשר, ואנשים נקלעו לוויכוח בין משרד החינוך למשרד הפנים.

טלב אלסאנע: בשלב מסוים המועצה המקומית היתה מוכנה אבל הדבר הזה לא יצא לפעול.

טלב אלסאנע: התוצאה- שהרבה ילדים, גם בטרום חובה וגם בחובה, אינם מגיעים למערכת החינוך.

טלב אלסאנע: יש נשירה גבוהה.

טלב אלסאנע: הבעיה היא מאד קשה.

טלב אלסאנע: אין שום הגיון במצב שיש 1,200 תושבים, יש מאות תלמידים שמוסעים מדי יום בבוקר עשרות ק"מ כאשר ניתן לפתור את הבעיה על ידי מתן היתר חריג להקמת חטיבה צעירה, למשל, כדי לפתור את הבעיה.

טלב אלסאנע: זו חובתה של המדינה, זו חובתו של משרד החינוך.

טלב אלסאנע: דבר שני- וכאן אני אבקש התייעצות של משרד החינוך, מחוז דרום – מקימים את הגנים איפה שיש בתי ספר.

טלב אלסאנע: ילדים בגיל טרום חובה נזקקים להסעות למרחקים.

טלב אלסאנע: הרבה תלמידים לא מגיעים.

טלב אלסאנע: גנים שנמצאים שם – לפעמים מספר התלמידים הוא 10 או 15 תלמידים, למרות שהדרישה לגנים היא הרבה יותר גבוהה.

טלב אלסאנע: לילדים קשה להגיע כי הגנים אינם זמינים, אינם נגישים.

טלב אלסאנע: הם מרוחקים, אין הסעה מאורגנת, אין הסעה ראויה לאותם ילדים בגילאים האלה.

טלב אלסאנע: שאלתי: מדוע לא לעשות פריסה אחרת?

טלב אלסאנע: למשל – במחוז הדרום יודעים את הדוגמה.

טלב אלסאנע: יש שבט שנקרא אבו –ג'ודי בכביש השלום.

טלב אלסאנע: מאות תלמידים יוצאים מדי בוקר לבתי ספר יסודיים.

טלב אלסאנע: כאשר ניתן לפתור את הבעיה, לחסוך את ההסעות, את ההוצאות, את הסכנות – היו הרבה תאונות דרכים שהילדים קיפחו את חייהם.

טלב אלסאנע: מדוע לא לעשות פריסה מחדש של הגנים, שיהיו נגישים לילדים, לאפשר לילדים להגיע למוסדות החינוך.

טלב אלסאנע: הדבר הנוסף הוא העניין של בתי הספר היסודיים.

טלב אלסאנע: לדעתי, מזה שנים, לא כמו בתי ספר חדשים ביישובים הלא מוכרים - יש בניה מחדש – באבו קרינאת בונים מחדש בתי ספר במקום בתי ספר ישנים.

טלב אלסאנע: זה דבר טוב.

טלב אלסאנע: אבל יש מקומות שיש מספר גדול של ילדים.

טלב אלסאנע: יש הצדקה להקמת בית ספר וזה לא נעשה.

טלב אלסאנע: לדעתי הבעיה החמורה היא בתחום של גנים של גילאי טרום חובה.

טלב אלסאנע: היעדר התאמה, הם לא נגישים והמספר הוא קטן מאד.

טלב אלסאנע: יש בעיה של הסעה של ילדים בגילאים האלה, והמצב בירוחם הוא המצב הכי קשה, הכי קיצוני, כאשר אין גן ילדים אחד לגילאי טרום חובה לאותם ילדים.

גיל גן מור: אני מהאגודה לזכויות האזרח ובין היתר מייצג כאן גם תושבים של ראחמה וירוחם בעתירה להקמת גן - -

זבולון אורלב: אז יש לנו בעיה.

זבולון אורלב: פרק י"ד בתקנון הכנסת קובע שאם עורך דין בא לייצג תושבים הוא צריך אישור מהוועדה של הכנסת, יש ועדה ש - -

גיל גן מור: אני לא אדבר על הבעיה הזו.

גיל גן מור: האגודה לזכויות האזרח מטפלת בנושא של חינוך בכפרים כבר הרבה מאד שנים - -

קריאות: - - -

גיל גן מור: אני בא בתור נציג האגודה לזכויות האזרח.

זבולון אורלב: בהזמנה שהאגודה מקבלת כתובה הפסקה הזו.

זבולון אורלב: ביקשנו להוסיף את הפסקה הזו כדי לא להכשיל אתכם, שלפי התיקון בחוק הכנסת בפרק – שדלנים כתוב שעורך דין שמופיע בפני ועדה צריך מוועדה שדובר הכנסת, נדמה לי, גיורא פורדיס, עומד בראשה, כדי שיוכל להופיע בפני ועדה בכנסת.

זבולון אורלב: אני אתן לך לדבר, אבל להבא - -

גיל גן מור: אני מופיע כנציג ארגון זכויות אדם שמטפל בנושא הזה כבר הרבה מאד שנים - -

זבולון אורלב: אם הוא מופיע שלא כעורך דין אין שום בעיה, אבל אני מניח שזה לא הסיפור פה.

גיל גן מור: אני מופיע כנציג ארגון זכויות אדם.

גיל גן מור: אדוני היושב ראש, אני חושב שאין ויכוח שהזכות לחינוך היא זכות יסודית, זכות חוקתית במדינת ישראל.

גיל גן מור: זה הוכר בשורה של פסקי דין, היא הוכרה במשפט הבינלאומי ובשורה של אמנות שמדינת ישראל חתומה עליהן.

גיל גן מור: הזכות הזו מעוגנת גם בחוק, בחוקי הכנסת, כמו בחוק לימוד חובה שנותן את הזכות לחינוך מגיל 5 עד גיל 18, והיא הורחבה גם לגיל 3-4 ומשרד החינוך הודיע שההרחבה הזו תחול גם על הכפרים הבדואים בנגב.

גיל גן מור: כפי שאדוני ודאי יודע, הזכות לחינוך היא לא מתממשת אם אין מוסדות חינוך נגישים, וזו הנקודה המשמעותית שאנחנו צריכים לדבר עליה.

גיל גן מור: מוסד חינוך חייב להיות נגיש גם מבחינה פיזית – במרחק הגיוני וסביר ממקום מגוריו של הילד, במיוחד כשמדובר בילדים בגילאי הגן.

גיל גן מור: אני בטוח שכל הורה מבין מה המשמעות של לשלוח ילד לגן במרחק 30 ק"מ, בהסעה, ילד בגיל 4 או 5.

גיל גן מור: כדי לסבר את האוזן, בתקנות משרד החינוך המרחק שקבוע למוסד חינוך הוא 2 ק"מ לכל היותר ממקום המגורים.

גיל גן מור: רק במקרים חריגים אפשר - -

זבולון אורלב: זה לא כתוב באף מקום.

גיל גן מור: זה כתוב בתקנות.

זבולון אורלב: כתוב שעד המרחק הזה הולכים ברגל ומעבר למרחק הזה – צריך לארגן הסעות.

גיל גן מור: המשמעות היא בפירוש שם – שרק במקרים חריגים יצטרכו להסיע את הילדים.

זבולון אורלב: המילה "במקרים חריגים" - -היא לא כתובה, אבל צריך לומר, כי אתה מבין לבד את המשמעויות.

זבולון אורלב: במדינת ישראל נדמה לי – כ-50 מועצות אזוריות שבהם מוסעים כ- 300 או 400 אלף תלמידים מדי יום.

זבולון אורלב: נוסף על כך, קרוב ל – 1,000 תלמידים בחינוך המיוחד מוסעים מדי יום.

גיל גן  מור: זו הפרשנות שלנו –

זבולון אורלב: יש מאות אלפים של תלמידים שמוסעים במדינת ישראל, ואם הפרשנות שלך היא פרשנות נכונה – שמת לב שהוא מדבר כעורך דין, אתה מכיר את המילה "פרשנות" – אם הפרשנות היא נכונה יש לה השלכות רוחב מאד מאד משמעותיות, זה לא פשוט.

מירב ישראלי: אני חושבת שהסבירות היא לא לגבי ההסעה, בהכרח, אלא לגבי הזמן שהילד מוסע.

גיל גן מור: - -

זבולון אורלב: הסבירות היא שאם בשכונה מסוימת יש מספיק ילדים כדי לפתוח גן ילדים בשכונה, לא סביר שייקחו את הילדים האלה ויסיעו אותם.

זבולון אורלב: זה לא סביר.

גיל גן מור: וזה מה שקורה בכל אחד מהיישובים הלא מוכרים - -

זבולון אורלב: לא סביר שבגלל מגבלה של תקציב לא מאפשרים לימוד בתנאים סבירים כמקובל במדינת ישראל.

קריאה: זו בדיוק הנקודה.

זבולון אורלב: ההסעות הן הסעות כי בקיבוץ יש 2 ילדים ובמושב- 4 ילדים, ולא פותחים בית ספר עבור כל 10 ילדים.

גיל גן מור: זה בדיוק המקרים החריגים שבהם - - אני לא מכיר, גם במועצות אזוריות שרוב התושבים שם יהודים – כפרים שאין בהם גני ילדים.

גיל גן מור: מסיעים, אולי, את - -גני ילדים, בדרך כלל יש –

זבולון אורלב: יש לך טעות גדולה.

זבולון אורלב: לא כדאי לך לטעון טענות לא נכונות.

זבולון אורלב: יש הרבה מאד יישובים במדינת ישראל – קיבוצים, מושבים, נקודות יישוב, שאין בהם גן ילדים חובה.

גיל גן מור: אבל גן לגיל הרך יש, ויותר מזה, אדוני היושב ראש - -

עפו אגבאריה: כי

זבולון אורלב: אתה צודק.

זבולון אורלב: אם יש מספיק ילדים לפתוח גן – בדרך כלל פותחים.

זבולון אורלב: אבל אם יש 15 ילדים בקיבוץ, לא יפתחו גן ילדים בקיבוץ, אלא יסיעו את הילדים.

עפו אגבאריה: אבל במקרה זה –פותחים.

זבולון אורלב: אבל הוא טוען טענות לא נכונות.

זבולון אורלב: תביאו מישהו שיטען טענות נכונות.

גיל גן מור: אני טוען את טענותיי ולפי דעתי הן נכונות מאד.

גיל גן מור: ויותר מזה – גם משרד החינוך אומר שילדים בגיל 3-4 הוא לא מסיע בגלל בעיות בטיחות.

גיל גן מור: כך כתוב בחוזר מנכ"ל – ונציגת משרד החינוך שיושבת פה תוכל לאשר.

גיל גן מור: בכל הכפרים הבדואים הבלתי מוכרים יש מספיק ילדים כדי שיפתחו להם גן נגיש וקרוב למקום המגורים.

גיל גן מור: לא מדובר במקרים שבהם יש 3 או 4 ילדים שאין הצדקה לפתוח להם גן, לכן השוואה למקומות אחרים אינה נכונה.

גיל גן מור: מדובר בכפרים שהם בני 1,00 או 1,500 תושבים, ויש כפרים שהם גם הרבה יותר מזה.

גיל גן מור: לכן אין שום הצדקה לטעון שאין מספיק ילדים כדי לפתוח להם גן.

גיל גן מור: ההפך – יש הרבה מאד ילדים ובכל זאת הם מוסעים לפעמים מרחק של 10 ק"מ, לפעמים יותר, לגן ילדים ביישוב אחר, והדבר, כמובן, גורם לכך שהרבה מאד ילדים לא יכולים להגיע לגני ילדים, לא יכולים לקבל את זכותם לחינוך, וזה פוגע בהתפתחות שלהם.

זבולון אורלב: יש לי שאלה אליך – הכלל הזה חל לגבי כל ילד באשר הוא?

גיל גן מור: כמובן.

זבולון אורלב: למה האגודה לא יוצאת למאבק דומה גם לגבי הילדים ביהודה ושומרון?

גיל גן מור: אין שום עמדה של האגודה לזכויות האזרח - - לא תשמע שום טיעון שלילדים בשטחים אין זכות לחינוך כמו לכל ילד אחר במדינת ישראל, שיהיה ברור.

זבולון אורלב: לא זו השאלה שלי.

זבולון אורלב: אני שואל- למה אתם לא עושים פעולה חיובית, אקטיבית.

זבולון אורלב: בדיוק מה שאמרת – יש כפר, יש מספיק ילדים לגן ילדים- 35 ילדים.

זבולון אורלב: לוקחים אותם ומסיעים אותם.

זבולון אורלב: אני מסכים אתך שזה לא תקין.

זבולון אורלב: אני, ביושרי אומר שזה לא תקין – ולא משנה אם זה בדואי או מתנחל.

זבולון אורלב: אני אאבק לטובת הילד הזה, לא משנה לי מי הוא.

זבולון אורלב: אני טועה אם אני אומר שאתה כן עושה אבחנה בין ילדים?

זבולון אורלב: למה לא שומעים אתכם לגבי ילדים אחרים?

גיל גן מור: אתה בוודאי לא מצפה שהאגודה לזכויות האזרח תחליף את המדינה בטיפול בכל מוסדות החינוך.

גיל גן מור: כשפונים אלינו – אנחנו מטפלים.

גיל גן מור: לגבי ההשוואה שלך למאחזים אני חייב לומר במילה שזו השוואה מאד לא מוצלחת שכן פה מדובר בכפרים היסטוריים, כפרים שוועדת גולדברג דיברה על כך שנעשה להם עוול, כפרים שהיו לפני הקמת המדינה, חלק מהכפרים נוצרו בעקבות העברה כפויה שנעשתה בשנות ה- 50 - -

טלב אלסאנע: -- ומאחזים יש עשרות, בודדות.

גיל גן מור: זו השוואה מאד מאד לא נכונה, אדוני היושב ראש.

זבולון אורלב: אני חושב שההשוואה נכונה מאד.

עפו אגבאריה: - -

קריאות: - - -

זבולון אורלב: חבל שלא השתתפת פה בישיבות אז היית רואה את היקף הבעיה.

זבולון אורלב: לא פחותה מזו שקיימת בכפרים הלא מוכרים.

עודה זנון: אני רוצה לדבר על הבעיה בצוות של ילדי ירוחם.

עודה זנון: הם שונים מכל הילדים - -

זבולון אורלב: סליחה, אומרים לי כרגע שאתה הוא זה שפנה לבית המשפט.

זבולון אורלב: היועצת המשפטית ביקשה לא לדבר על מה שפנית לבית המשפט.

זבולון אורלב: לגבי מה שפנית לבית המשפט – בית המשפט ידון בו ויחליט.

זבולון אורלב: אנחנו לא באים להחליף פה את בית המשפט.

זבולון אורלב: תדבר באופן כללי על הבעיה של ראחמה, לא על הבעיה של גן הילדים שעליה פנית לבית המשפט.

זבולון אורלב: תכבד אותנו ואנחנו מכבדים אותך.

עודה זנון: תודה רבה.

עודה זנון: אני על ראחמה אדבר – אלה לא אנשים פשוטים, זה אנשים שעשו את כל המאמץ שלהם, אנשים שנלחמו למען הקמת המדינה.

עודה זנון: אני השייח' עודה זנון כנציג השבט וגם כנציג הגמלאים בצה"ל – כל האנשים האלה משרתים בצבא, ומגיעה להם זכות, לפחות לילדים שלהם.

עודה זנון: לכן – כל המגזר הבדואי בנגב רואים את הבעיה של ראחמה, כמכשול אמיתי – גם לגיוס לצבא.

עודה זנון: אני אדם ששירת 35 בצבא יצאתי ב- 2004 ואז התחלתי לנהל את המאבק הזה, לטפל בשבט, ואני המייצג.

עודה זנון: לכן, הבעיה היא באמת חמורה.

עודה זנון: בעיה לא טובה.

עודה זנון: אנחנו מקבלים מהשבטים וגם מהתנועה האסלאמית תלונות- שככה המדינה עושה לכם, אחרי שנלחמתם ועשיתם הכל למענה.

עודה זנון: אני התנדבתי ובמלחמת יום כיפור, ב- 74 הייתי עם אריק שרון בעומק סיני, והיום, הילד שלי לא מקבל שום דבר.

עודה זנון: זורקים אותנו לכלבים.

עודה זנון: אני מרגיש שאנחנו מקופחים.

עודה זנון: אנחנו לא מבקשים הרבה – אנחנו מבקשים שנחיה ונקבל מה שמגיע לנו.

עודה זנון: אם בין שדה בוקר לירוחם יש 10 משפחות יהודיות.

עודה זנון: קוראים לזה מרחב עם – ואנחנו בקשר אתם, שיש להם 20 ילד, יש להם גן, יש להם בית ספר, ואנחנו יושבים שנים – 1,200 נפשות, 300 משפחות, ואין לנו שום דבר.

עודה זנון: זן בעיה של המדינה לא שלנו.

עודה זנון: כשאני יושב עם ראש מועצה הוא אומר לי: זו בעיה של המדינה.

עודה זנון: נותנים לנו יד לפחות לפתור את הבעיה, לראות שמה שעשינו שיהיה לפחות לנו.

עודה זנון: אני אחראי על גיוס הצעירים בשבט שלי, ואני מדבר אתם.

עודה זנון: הם אומרים לי:

עודה זנון: אדוני, אתה עשית 35 שנה ולא עושים שום דבר בשבילך, ולכן הם לא מרגישים בנוח ללכת לצבא.

עודה זנון: מכירים אותך רק על –ואחר כך נותנים לך בעיטה בתחת – סליחה על הביטוי.

עודה זנון: זה לא מקובל הדבר הזה.

עודה זנון: אפילו שאני אזרח המדינה אני מרגיש שאני לא אזרח במדינה.

עודה זנון: ככה אני מרגיש.

עודה זנון: אני לא אדם פשוט – אני אדם שעשה הכל.

עודה זנון: התנדבתי לצבא.

עודה זנון: אני חלק מדינת ישראל, עשיתי הכל.

עודה זנון: אין לנו מדינה אחרת, אבל אני אומר לך, כאן, על השולחן – מה שאני שומע בשבטים, בסוף המדינה תצא לבד, לא תצא יחד אתנו.

עודה זנון: אז צריך לא לקפח.

עודה זנון: לפחות לתת דוגמה.

עודה זנון: לתת דוגמה לאנשים שתרמו למדינה, לא לזרוק אותם ככה.

עודה זנון: שיראו גם אחרים.

עודה זנון: תודה רבה, אדוני.

זבולון אורלב: תודה לך על דבריך החשובים שבעיניי יש להם משקל גדול.

עודה זנון: זו האמת, צריך להגיד את האמת.

זבולון אורלב: הוועדה קיבלה פניה מקבוצת "מרקם אזורי" מירוחם, של לאה שקדיאל ואליעזר באומגרטן שפונים גם כן לחברי הוועדה לדאוג לחינוך של כפר ראחמה ולאפשר את אותם תנאים ראויים וסבירים כפי שיש לכלל ילדי ישראל.

זבולון אורלב: ד"ר שטאל, בבקשה.

ברוך שטאל: בוקר טוב לכולם.

ברוך שטאל: אני מייצג את קבוצת "מרקם אזורי".

ברוך שטאל: אני מתנצל בפני חבריי שהיו אמורים להגיע הנה אך חלו בשפעת, ולא הצליחו להגיע.

ברוך שטאל: הזכות לחינוך מעוגנת בחוק, וחינוך, כמו בית, מתחיל מהיסוד.

ברוך שטאל: ככל שהיסוד יציב יותר, חזק יותר, בטוח יותר, כך המשך תהליך החינוך נכון יותר.

ברוך שטאל: אפילו הבניינים שלנו, שאנחנו רואים אותם, מתחילים מאבני יסוד גדולים, חזקים ומסיביים.

ברוך שטאל: ואת החינוך שמקבל ילד בגיל הרך, וככל שגילו יותר נמוך יותר טוב – בונה על הסקרנות הטבעית שלו, מטפח את המוטיבציה, מעודד לו כבוד והערכה לעובדי המערכת וכמובן – מקנה לו כללי התנהגות נאותים שישרתו אותו לאורך כל לימודיו במערכת.

ברוך שטאל: זו נקודת היסוד שלנו.

ברוך שטאל: תושבי האזור התאגדו לפני שנתיים והקימו באופן התנדבותי גן ילדים.

ברוך שטאל: גייסו גננות מוסמכות מתוכם, ופנו אלינו, במסגרת קשרי הגומלין בינינו בבקשת עזרה.

ברוך שטאל: אנחנו, כמובן, עזרנו בכל המישורים האפשריים.

ברוך שטאל: מצד אחד – במישור החומרי, ציוד וכן הלאה, אבל גם במישור הפדגוגי, האמיתי.

ברוך שטאל: הבאנו גננות מוסמכות, בכירות במערכת, שיעזרו לגננות הלם בתכנים ובדברים.

ברוך שטאל: המבנה היה מבנה יביל, ניתן לפרוק.

ברוך שטאל: לאחר תקופה עשו מבנה קצת יותר טוב, אבל גם כן, עדיין ניתן לפרוק.

ברוך שטאל: משום מה, הרשויות פשוט הרסו את המבנה.

ברוך שטאל: המבנה עבד במשך מספר רב של חודשים, כמעט 10 חודשים.

ג'מאל זחאלקה: הרסו גן ילדים?

ברוך שטאל: הרסו גן ילדים.

ג'מאל זחאלקה: שיירשם בפרוטוקול – שהרסו גן ילדים.

ברוך שטאל: אבל יש צילומים של הילדים לומדים ועובדים, והכל.

ברוך שטאל: באופן התנדבותי, ללא שום תמיכה.

מירב ישראלי: אני מבקשת, אם אפשר, לא לדבר על הגן הספציפי הזה.

זבולון אורלב: אני נאלץ לצאת מהישיבה לצורך הצבעה בוועדת הכנסת, ואחזור עוד דקות ספורות.

ברוך שטאל: מה שאנחנו מביעים פה זה את הרצון שלנו, כמובן, כקבוצת אזרחים מתנדבים, לא עמותה, אלא קבוצת אזרחים מתנדבים לעזור בקיום – חינוך, בנוסף לכל הערכים שהזכרתי קודם.

ברוך שטאל: שיתנו לתלמיד.

ברוך שטאל: גם יתנו לנו אזרחים יותר טובים, לא ינשרו, נמנע כל מיני תופעות לוואי שאנחנו לא רוצים לראות אותן בעתיד, ונאפשר להם, לילדים עצמם, שיהיו להם הכלים הבסיסיים להמשיך, למערכת.

ברוך שטאל: בשלב הזה – היו לנו הרבה דיונים, ישירים ועקיפים, גם עם משרד השיכון וגם עם משרד החינוך.

ברוך שטאל: כל אחד כל פעם מנצל פרצה אחרת כדי להתחמק: "אחרי שהוא יעשה- אני אעשה".

ברוך שטאל: מלכוד 22. "הוא ייתן – אני אתן".

ברוך שטאל: אין שום מניעה, אני מסכים.

ברוך שטאל: אבל בפועל, במקום – שום דבר.

ברוך שטאל: לצערי, ואני יכול להשליך את זה כיושב ראש ועד ההורים בירוחם עצמה, שזה קורה בכל מערכת החינוך.

ברוך שטאל: אין פלא שהיא נראית כפי שהיא נראית.

ברוך שטאל: צריך להשקיע.

ברוך שטאל: ושוב – בניית היסודות היא הבניה החשובה.

ברוך שטאל: אנחנו, כתושבי ירוחם, מוכנים לעזור בכל האפשר, הכל – בהתנדבות.

ברוך שטאל: גם בצורה חומרית.

ברוך שטאל: אנחנו לא מביאים כסף אבל אנחנו מביאים ציוד, חומרים, ערכי לימוד, הדרכות, כפי שצריך, וכל הדברים.

ברוך שטאל: אנחנו רוצים לראות את הפעולה הזו מתקיימת.

פיני קבלו: אני סמנכ"ל בשלטון המקומי.

פיני קבלו: פעם ראשונה אנחנו שומעים כאן את הנושא הזה.

פיני קבלו: אם אפשר היה להעביר אלינו לוועדת החינוך של השלטון המקומי – אנחנו רוצים לגבות את המאבק שלכם או את הסיוע שלכם לראות איך אנחנו מנהלים את המשא ומתן כשלטון מקומי מול משרד החינוך.

פיני קבלו: יכול להיות שאפשר יהיה לפתור את זה.

פיני קבלו: אני מקווה שהבעיה המשפטית שלא תהיה בעיה בדרך לקדם את העניין.

פיני קבלו: אנחנו נעמוד לרשותכם.

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, נציג שתי"ל.

שמואל דוד: אני מדבר כאן בשם פורום החינוך הערבי בנגב.

שמואל דוד: חשוב לי לומר שהחינוך הערבי בנגב והזכות לחינוך ביישובים הערבים בנגב מתקדמת מבג"ץ לבג"ץ.

שמואל דוד: אם זה החיבור לחשמל, גם זה בניית ספריה, סלילת כבישים, אם זה פיצול של בתי ספר או בניה של בתי ספר- כל זה התקדם לדאבוננו – מבג"ץ לבג"ץ.

שמואל דוד: גם בנושא הזה התקיימו כבר דיונים בבג"ץ, ובג"ץ בא ו אמר שני דברים: אחד, הוא לא אישר הקמה של גנים, וצריך לומר את זה בכנות.

שמואל דוד: שנית, הוא אמר – הדברים שאנחנו מחליטים הם מאד בעייתיים והם צריכים להיבחן בהמשך, ונחוצים פתרונות יצירתיים כדי לאפשר לציבור הזה לקבל מענים.

שמואל דוד: אני בא וטוען שמאז שקיבל בג"ץ את החלטותיו המצב העובדתי, המצב התכנוני, הולך ומשתנה והשינוי הזה אינו בא לידי ביטוי בהחלטות הממשלה בסוגיה שלפנינו.

שמואל דוד: דבר ראשון, תיקון לתמ"מ- תיקון ששינה את תכנית המתאר המחוזית בסוגיה הזו, איפשר הקמה באישור חריג של גני ילדים ובתי ספר ושירותים ציבוריים אחרים ביישובים הבלתי מוכרים.

שמואל דוד: השינוי הזה קיים מינואר 2004, כלומר – היה מספיק זמן שאיפשר את ניצולו של השינוי הזה ואת השימוש בו כדי להקים גנים באופן חריג, באופן יוצא דופן, ולנצל את הדבר הזה ולהרחיב אותו.

שמואל דוד: עד עכשיו, לדאבוננו, זה לא נעשה.

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש ממך – היות ואני יודע שאתה עובד על זה שנים רבות.

ג'מאל זחאלקה: בקצרה- איפה אתה מזהה את הבעיה, מה הכתובת – ומה אתה מציע לוועדה.

ג'מאל זחאלקה: כי שמענו הרבה דברים.

ג'מאל זחאלקה: איפה, בדיוק?

שמואל דוד: המצב המשפטי השתנה ולכן הזכות לחינוך צריכה להיבחן מחדש.

שמואל דוד: בתחום הזה ישבה ועדה, המליצה המלצות

ג'מאל זחאלקה: המצב המשפטי הוא שיש זכות לחינוך.

שמואל דוד: על זה אין כל ויכוח, ודאי לא בוועדה הזו.

שמואל דוד: המצב המשפטי, גם לגבי השטח – השתנה.

שמואל דוד: יש ועדה ממלכתית שהממשלה מינתה, ששר השיכון אישר, שההמלצות שלה אומצו על ידי הממשלה בינואר השנה, ויושב צוות כדי ליישם את ההמלצות האלה.

שמואל דוד: ומשפט הפז של הוועדה אומר: הכרה בכפרים הבלתי מוכרים בסייגים שיפורטו, היא שתמנע את הנצחת המצב הבלתי נסבל בכפרים אלה.

שמואל דוד: אם זה המצב, הממשלה צריכה להסתכל מחדש על המדיניות שלה ולבחון בכל היישובים האלה איזה תשובות היא מסוגלת לתת.

שמואל דוד: היא לא יכולה להשאיר את המצב הקיים כפי שהיה.

שמואל דוד: ואני מזכיר לכולנו שהיו כפרים בלתי מוכרים גם בגליל והבעיות שלהם נפתרו, וכל הילדים שם נמצאים היום בגנים.

שמואל דוד: המצב הזה שבו הממשלה מתעלמת מהעובדות האלה הוא מצב בלתי נסבל, וצריך להתייחס לכך.

עמירה חיים: אני קודם כל מסכימה עם רוב הדברים של האנשים היקרים שיושבים כאן, ודאי משבט ראחמה.

עודה זנון: שבט אל עזזמה – ראחמה.

עמירה חיים: כן, אני יודעת.

עמירה חיים: הרי הילדים לומדים באל עזזמה.

עמירה חיים: מובן.

עמירה חיים: אני מנהלת מחוז הדרום במשרד החינוך.

עמירה חיים: כמובן אני מזדהה עם הדברים, עם הקושי של המשפחות, הקושי של הילדים.

עמירה חיים: אין ויכוח עקרוני בינינו לגבי הזכות – אין בכלל ספק.

עמירה חיים: בעשור האחרון, בעיקר ב- 8 השנים האחרונות החינוך במגזר הבדואי נראה אחרת מאשר בעבר.

עמירה חיים: זה, ללא כל ספק, גם מבחינת בינוי, גם מבחינת תשתיות טכנולוגיות, גם מבחינת ההישגים הלימודיים.

עמירה חיים: היום אנחנו מובילים בכמה תחומים מול המגזר הערבי בצפון אפילו בכמה דברים.

עמירה חיים: בוודאי – הישגי הבגרות, הכל נמצא בשלבי עליה.

עמירה חיים: עוד לא הגענו למנוחה ולנחלה, כמובן, יש לנו עוד המון מה לעשות, אבל אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם האוכלוסייה, ועם חבר הכנסת טלב אלסאנע שעושה מאמץ גדול מאד כדי לקדם כל מערכת במגזר הבדואי.

עמירה חיים: אני מוקירה את זה מאד.

עמירה חיים: ובסך הכל – אנחנו יחד, אין כאן אחד מול השני ונגד.

עמירה חיים: אנחנו נמצאים היום במצב של אבו באסמה – שיש שם יישובים שקיבלו הכרה וכאלה שלא קיבלו הכרה.

עמירה חיים: מתוך 28 בתי הספר שאנחנו מטפלים בהם, מתוך אבו-בסמה והפזורה, בתי הספר היסודיים וארבעה על יסודיים, ו – 133 גנים, אז 12 בתי ספר יסודיים נמצאים עדיין בתוך תחום שלא קיבל הכרה.

עמירה חיים: כל בתי הספר שנמצאים בתוך איזור ההכרה - אנחנו נמצאים שם בבנייה של מוסדות חינוך קבועים, לא ביבילים – קבועים, וזה על פי מתווה, של תכנית שנבנתה ל – 10 שנים.

עמירה חיים: אני מכבדת את מה ששמואל דוד אמר אבל אנחנו לא מצפים לבג"ץ, זה לא נכון.

עמירה חיים: יש לנו תכנית אב מסודרת, מתואמת עם הוועדה המחוזית לבניה, כי אני, בשורה התחתונה, פקידה ממשלתית - -

ג'מאל זחאלקה: את מתכוונת באבו-בסמה.

טלב אלסאנע: כל מערכת החינוך זה מה שהיה לבדואים במערכת החינוך אז, קודם, עבר כיום למועצה האזורית - -

עמירה חיים: אני, אישית כמנהלת המחוז, ביקשתי לפרק את רשות החינוך לבדואים.

עמירה חיים: אמרתי שלא נכון שמשרד החינוך ינהל רשות.

עמירה חיים: העברנו את הרשות לטיפול המועצה.

עמירה חיים: ברגע שקמה אבו-בסמה והיא מנהלת גם באלה וגם באלה.

עמירה חיים: יש לנו מתווה ברור.

עמירה חיים: אנחנו מאד רוצים לבנות בתי ספר ואנחנו הראשונים שבנינו, מבחינת מדינת ישראל, בכפרים בכל מקום ומקום לפני יותר מ-30 שנה.

ג'מאל זחאלקה: הוועדה תקיים, היא מקיימת כמעט כל שנה, דיון במצב החינוך הערבי בנגב.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו עכשיו רוצים להתמקד בעניין גני ילדים – ובשאלה שעולה כאן.

סעיד נפאע: יש שתי בעיות ושתי שאלות שרצוי לשמוע דווקא ממך את התשובות עליהן, באופן ממוקד.

סעיד נפאע: השאלה הראשונה היא: האם ניתן ליישם את החלטת הוועדה המחוזית להקמת מבנים יבילים לגני ילדים באותם מקומות שיש בהם יותר מ-35 ילדים.

עמירה חיים: אני אענה על זה.

סעיד נפאע: ן

סעיד נפאע: השאלה שניה – עניין ההסעות לגנים המקובצים.

סעיד נפאע: שתי הנקודות האלה – אם אנחנו מתמקדים בהן - -

עמירה חיים: אנחנו מעוניינים לפתוח בכל מקום גן ילדים.

עמירה חיים: אתם מדברים עם משרד החינוך.

עמירה חיים: אני מעוניינת לתת שירותי חינוך.

עמירה חיים: בוודאי.

עמירה חיים: השנה נפתחו 4 בתי ספר על יסודיים.

עמירה חיים: בשנה הבאה אנחנו בונים עוד 3 בתי ספר על יסודיים.

עמירה חיים: רק על אבו באסמה אני מדברת, אני לא מדברת על מקומות אחרים שבנינו.

עמירה חיים: יום חינוך ארוך אנחנו מכניסים גם, באבו באסמה.

עמירה חיים: אין מצוקת דיור, אין מצוקת בתי ספר, מה שהיתה לפני 5-6 שנים, שיכולנו כאן לדבר סביב לשולחן.

עמירה חיים: אנחנו במתווה שמדביקים את הקצב.

עמירה חיים: בונים.

עמירה חיים: בונים גם גני ילדים.

עמירה חיים: נכון הוא שביישובים שעדיין אינם מוכרים אנחנו לא יכולים לבנות במקומות שהוועדה המחוזית לתכנון ובניה לא מתירה לנו.

עמירה חיים: נאמר שאני מחר בבוקר רוצה לבנות גן כי יש 35 ילדים שיושבים בשבט מסוים.

עמירה חיים: אני רוצה, אני באמת רוצה.

עמירה חיים: יש לנו הסעות של 60 מיליון שקל בשנה- -

ג'מאל זחאלקה: שמואל אומר שהמצב השתנה, בעיקרון.

עמירה חיים: אני רוצה להשיב- אנחנו הצמדנו, על פי החלטה שהיתה, את רוב גני הילדים לבתי הספר, ומוסעים הילדים ביחד.

עמירה חיים: זאת אומרת, ילד בכיתה ו' נוסע עם אחיו הצעיר, בהסעה, ושם אותו בגן שהוא צמוד לבית הספר, כדי שלא ייסע לבד.

עמירה חיים: באופן כללי, נוסעים הילדים בגני ילדים בין 10 ל-20 ק"מ לנסוע לגן - -

ברוך שטאל: אולי 35.

עמירה חיים: אני יודעת, אני מודדת.

עמירה חיים: שבט אל עזזמה יושב בשטח של אבו ראחמה – זה 35 ק"מ.

עמירה חיים: אני יודעת, אני מדייקת.

ג'מאל זחאלקה: זה נראה לך סביר שילד בגיל הגן ייסע 35 ק"מ?

ג'מאל זחאלקה: השאלה השניה היא: יש כפרים מוכרים.

ג'מאל זחאלקה: את זה בקושי בולעים.

ג'מאל זחאלקה: אבל יש גם ילדים לא מוכרים?

ג'מאל זחאלקה: מבחינת משרד החינוך כל הילדים מוכרים.

עמירה חיים: בעיניי הם ודאי מוכרים ואני גם מטפלת בהם.

עמירה חיים: אז קודם כל – 80 ק"מ נוסעים ילדי רמת נגב, כי הם נוסעים.

עמירה חיים: במחוז שלי נוסעים ילדי גן – 60,70 ומקסימום 80 ק"מ.

עמירה חיים: מדדנו.

עמירה חיים: לא הבדואים.

עמירה חיים: הבדואים – פחות.

עמירה חיים: זה לא תקין.

עמירה חיים: בטח שזה לא תקין.

עמירה חיים: הלוואי ונוכל להגיע למתווה טוב יותר.

עמירה חיים: עכשיו – אתה מדבר על מקרה ספציפי שנדון בבית משפט.

עמירה חיים: למה אתם מצפים ממני, לתת תשובות?

טלב אלסאנע: את מציגה את זה את העניין כאילו שאתם, במשרד החינוך – רוצים, והבעיה היא בוועדת התכנון המחוזית שלא מאפשרת, כי אי אפשר לבנות.

עמירה חיים: זה לא בדיוק מה שאמרתי, אבל ניחא.

טלב אלסאנע: כך לפחות הבנתי.

עמירה חיים: אני אומרת שמשרד החינוך מעוניין לתת מענה חינוכי.

עמירה חיים: בוודאי.

טלב אלסאנע: אז אם אתם מעוניינים ומוכנים – איפה הבעיה?

עמירה חיים: זה בתוך המתווה של המדינה.

טלב אלסאנע: אז איפה הבעיה?

עמירה חיים: אני לא יודעת אם זה מקור הבעיה, כי יש תכנית אב למתווה.

עמירה חיים: אני לא יכולה להתייחס כי יש שבטים שנמצאים לקראת הסדר.

עמירה חיים: אני אומר באופן כללי, כי הדיון כאן הוא לא כללי, הוא מאד ספציפי, אני יודעת את זה, ואני צריכה גם להיזהר בדבריי כי אלה דברים שתלויים בבית המשפט כאשר יש כאן הסכמות מול הוועדה.

טלב אלסאנע: -

עמירה חיים: זה לא מדויק.

עמירה חיים: זה דיון מאד ספציפי.

קריאות: - -

עמירה חיים: אז אני אומר משהו כן כללי, כי בסך הכל אנחנו מאד מאד מעוניינים, ובתוך המתווה הכללי יש לנו תכנית אב מסודרת שיהיה בית ספר, גני ילדים ועל יסודי, בכל אחד מהמתחמים שייבנו.

עמירה חיים: לכולם.

עמירה חיים: כבר היום – אם אני מדברת על 4,000 ילדים שלומדים בגנים, בגילאי 3,4,5,6,, ויש לי היום גם בכיתות א'-ב' גם 4,000 אז אני יודעת שבערך רוב הילדים במסגרת, של 3-4.

עמירה חיים: יש עדיין קבוצות שנמצאות.

עמירה חיים: גילאי חובה – אין דבר כזה, כולם מגיעים לתוך המערכת, דבר שלא היה לפני 5 שנים.

עמירה חיים: כולם בתוך המערכת.

עמירה חיים: יש עדיין קבוצות, אני לא אומרת שלא.

עמירה חיים: לגבי השאלה שהיא העקרונית – הרי יש מתווה שאומר כך: השבט הזה אמור להגיע לכאן.

עמירה חיים: המדינה אומרת: כשתגיעו לכאן, כאן ייבנו הדברים.

עמירה חיים: הם עדיין נמצאים פה.

עמירה חיים: אני צריכה לתת להם פה מענה.

עמירה חיים: עד אז אני - -

טלב אלסאנע: הילדים צריכים לסבול?

עמירה חיים: ודאי שלא.

עמירה חיים: אני חייבת לתת להם מענה.

עמירה חיים: אבל אני לא מקבלת אישורים לבנות במקומות - - הוועדה לא תיתן לי לבנות אז אני לא אבנה בית ספר.

עמירה חיים: אם היא תיתן לי – אני כן אבנה.

עמירה חיים: מעבר לזה אני לא יכולה לדבר כי זה תלוי ועומד בבית משפט.

טלב אלסאנע: כל ההיתר החריג שבא לאפשר הקמת - - בא לתת מענה למצב הזה.

עמירה חיים: אז הקמנו.

טלב אלסאנע: אם אין אפשרות לבנות מבחינת ההיתר – אז בא ההיתר החריג - -

עמירה חיים: ושם גם הקמנו גני ילדים.

עמירה חיים: הם לא נוסעים הרבה.

עמירה חיים: 10-20 ק"מ הם נוסעים.

טלב אלסאנע: למה לא להרחיב את מרכזי השירות מעבר ל – 16 - -

עמירה חיים: הרחבנו, הרחבנו מאד.

עמירה חיים: הם לא נוסעים יותר מ – 20 ק"מ, ילדי הגנים.

עמירה חיים: דרך אגב, יש מתווה שהוצע לפתרון על ידי בית המשפט ואנחנו נמצאים באמצע של ה - - משפטית שלנו.

עמירה חיים: פרקליטות מחוז דרום, יעקב דנינו מייצג את המדינה שם.

עמירה חיים: יש הצעה, באמצע המתווה של ההפעלה שלה היום, כך שאנחנו באמצע של דברים.

עמירה חיים: אני לא יכולה מעבר לזה לומר.

מירב ישראלי: למרות שמהלשכה המשפטית אמרו שיבואו ויסבירו לנו על המתווה.

עמירה חיים: לא, הם אמרו שהם לא יבואו.

עמירה חיים: היא דיברה אתי והיא אמרה לי - - מירב ישראלי: את המתווה שבית המשפט הגיע אתם יכולים להציג.

עמירה חיים: זה לא משהו שהוא סודי.

עמירה חיים: זה דווקא משהו שאולי הוועדה - -

עודה זנון: אני דיברתי עם עמרם מצנע, ראש הוועדה הקרואה, בקשר לדיון בבית המשפט עם דנינו ועם גיל.

עודה זנון: הוא אומר לי – משרד החינוך לא רוצה לתת תקציב - -

מירב ישראלי: סליחה - -

עמירה חיים: יש לי תקציב ועומד.

עמירה חיים: תראו, התקציב לבינוי, ידידי היקר – למגזר הבדואי, יש לי כסף שחוזר כל שנה.

עמירה חיים: מועצות לא מצליחות לממש את כמות בתי הספר שאני בונה להם.

עמירה חיים: גם עכשיו: כסף יש לי לכל - -

ג'מאל זחאלקה: שזה, דרך אגב שערוריה בפני עצמה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים מה הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: בדרך כלל הבעיה היא מחסור בקרקעות זמינות לבניה.

ג'מאל זחאלקה: לכן מקצים ומחזירים, וזו שערורייה בפני עצמה, אנחנו צריכים לטפל בזה.

ג'מאל זחאלקה: גם הוועדה דנה בזה.

ג'מאל זחאלקה: אני אאפשר לחבר הכנסת סעיד נפאע כמציע ההצעה, להתייחס.

סעיד נפאע: בתור המציע – אני ניסיתי למקד.

סעיד נפאע: עם כל הכבוד, אמרת דברים חשובים אבל אני לא חושב שנתת את התשובה בדיון הספציפי.

סעיד נפאע: השיקול של עניין תלוי ועומד בבית המשפט – אתם מקנים לו יותר מדי גובה כי אם מלכתחילה אמרנו שבקבוצת הכפרים הבלתי מוכרים הנמצאים בשטחי שיפוט של יישובים אחרים, מוכרים, מסתמן איזשהו פתרון, ולכן – לא כאן הנקודה.

סעיד נפאע: בדברים האלה אנחנו לא עוברים על הסוב יודיצה, בכלל.

סעיד נפאע: אז העניין תלוי ועומד.

סעיד נפאע: אז זה פתרון שמסתמן – לאותה קבוצת כפרים.

סעיד נפאע: יש קבוצת כפרים אחרת שהפתרון הוא, לפי החלטות בתי המשפט, ואת זה את אמרת - או שמקימים איפה שיש מספיק ילדים, מבנים יבילים.

סעיד נפאע: אנחנו פה נתקלים במחסום שהוועדה המחוזית לתכנון ובניה – כן מאשרת או לא מאשרת.

סעיד נפאע: אם היא מאשרת –אז פתרנו את הבעיה.

סעיד נפאע: היא אישרה בכמה מקומות והבעיה נפתרה.

סעיד נפאע: נשארה לנו קבוצה שהוועדה המחוזית לא אישרה, לא נתנה נ.צ כדי להקים מבנים יבילים, ואז הבעיה היא מה עם התלמידים האלה.

סעיד נפאע: אם אנחנו נשמע היום ממשרד החינוך שאיפה שלא נפתרה הבעיה, ובלי להתייחס עכשיו לכל מיני תוכניות עתידיות – אם הוועדה תשמע היום ממשרד החינוך שבאותם מקומות שלא נמצא פתרון, ולא משנה מה הסיבה – משרד החינוך כן יארגן הסעות לאותם גנים, אז לדעתי זה פותר את הבעיה.

עמירה חיים: כן, כן.

עמירה חיים: אני אמרתי את זה בראשית דבריי.

עמירה חיים: כל ילד – יש הסעות ב – 800 מסלולים, אין דומה למערך הזה, 60 מיליון ₪ בשנה.

סעיד נפאע: המסיעים הם אחים, כמו שאמרת.

סעיד נפאע: אחים הם לומדים עד השעה 15:00, כאשר הם מסיימים את הלימודים ב- 12:00 וצריכים לחכות לאחיהם 3 שעות.

עמירה חיים: לא, ממש לא.

עמירה חיים: עוד משפט אחד – הדיון שהיה כאן לפני שעה היה דיון על יוח"א – יום חינוך ארוך.

עמירה חיים: אישרנו באבו באסמה יום חינוך ארוך ל – 14,500 תלמידים כבר ב- 1 בדצמבר, כולל הזנה, כולל ארוחה.

ג'מאל זחאלקה: כמה כיתות אפשר לבנות מההסעות?

עמירה חיים: הרבה.

ג'מאל זחאלקה: כמה כיתות אפשר לבנות כל שנה?

ג'מאל זחאלקה: זה מצב אבסורדי.

עמירה חיים: זה דיון פוליטי - -

ג'מאל זחאלקה: זה לא דיון פוליטי.

ג'מאל זחאלקה: אם משלמים 80 מיליון שקל להסעות, יכול להיות יותר – 60 מיליון שקל, זה אומר - זה אומר 60 כפול 2 – 120 כיתות בשנה.

ג'מאל זחאלקה: את יודעת מה זה?

ג'מאל זחאלקה: יבנו גן עדן שם, במחיר של ההסעות.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שהבעיה פה היא לא בעיה של כסף אלא של מדיניות.

עמירה חיים: זה לא מדויק.

ג'מאל זחאלקה: משרד החינוך – יש לו כוח גדול.

ג'מאל זחאלקה: הוא צריך לדאוג לילדים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו פה בוועדה אימצנו 2 עמדות: אחת, שיש קואליציה של חינוך, ושניים - מה שמנחה אותנו זה טובת התלמיד.

ג'מאל זחאלקה: הכל כפוף לתלמידים: המורים, המערכת, השר, הפקידים, מנהלת המחוז.

ג'מאל זחאלקה: כולם, הדאגה העיקרית שלהם זה התלמידים.

ג'מאל זחאלקה: אם האב הוא עבריין או פרופסור, או אם הוא גר בכפר לא מוכר או בסביון – זה לא חשוב.

ג'מאל זחאלקה: לכל הילדים – מגיעה אותה רמה של חינוך, לפחות צריך לשאוף לכך.

ג'מאל זחאלקה: אני רואה שיש כאן בעיה.

ג'מאל זחאלקה: עובדה שאנשים זועקים, עובדה שזה כואב.

ג'מאל זחאלקה: עובדה שיש ילדים שיכולים.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה היא לא רק שיהיה חינוך, אלא שיש עוד עיקרון בחינוך.

ג'מאל זחאלקה: לא רק שוויוניות אלא גם נגישות.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, חינוך נגיש.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו כאן מתריעים על הנגישות.

ג'מאל זחאלקה: יש מצבים שיש 10 ילדים בקיבוץ.

ג'מאל זחאלקה: אי אפשר להקים להם בית ספר.

ג'מאל זחאלקה: אבל כשיש מספר מספיק להקמת גנים, להקמת בית ספר, הימנעות מלעשות זאת, יהיו התירוצים אשר יהיו, פה, בוועדה אנחנו לא מקבלים את זה.

ג'מאל זחאלקה: ואני בטוח שחבר הכנסת אורלב יבוא ויגיד את אותם דברים, כי אנחנו נתקלנו בבעיה הזו, והוועדה קיבלה עשרות החלטות כאלה.

ג'מאל זחאלקה: מנחים אותנו הצרכים של הילדים.

עמירה חיים: אני מקבלת את כל מה שאתה אומר, אבל יש טיעונים שהם לא במגרש של משרד החינוך, וצריך לומר את זה.

עמירה חיים: אני רוצה לומר לגבי ההסעות – אל"ף, אתה צודק במאה אחוז.

עמירה חיים: פתחנו בתי ספר במרכזים בתוך היישובים.

עמירה חיים: זה לא חסך בהסעות, כי מעטים גרים בתוך המרכזים.

עמירה חיים: הבדואים ממשיכים לגור במרחב, גם אחרי שהקמנו בית ספר – ביישובים כמו, לדוגמה, אבו קרינאת, קח יישובים שכפר סגרו הסכם עם המדינה, שכבר גרים שם כיישוב קבע, ובנינו בית ספר לכפר עצמו, עדיין מוסעים לשם.

עמירה חיים: זה לא חוסך את ההסעות.

ג'מאל זחאלקה: השאלה היא ההיקף.

טלב אלסאנע: ההסעות יימשכו, אבל לא בהיקף הזה.

טלב אלסאנע: אני מצטרף למה שאמר היושב ראש.

טלב אלסאנע: אני סומך על ההגינות של עמירה חיים וצריך להודות – יש בעיות של מדיניות ולפעמים מכניסים את הפוליטיקה לתוך החינוך.

טלב אלסאנע: למשל – עניין של הסעות.

טלב אלסאנע: הסעות תמיד יהיו.

טלב אלסאנע: אין עיר במדינת ישראל שאין בה הסעות.

טלב אלסאנע: אבל ההיקף הענק הזה הוא לא מקרי.

טלב אלסאנע: זה מדהים.

טלב אלסאנע: מה הסיבה?- למשל, לא מקימים גנים בשכונות.

טלב אלסאנע: לא מקימים בתי ספר תיכוניים.

טלב אלסאנע: אמנם עכשיו התחילו.

טלב אלסאנע: למה לא מקימים?

טלב אלסאנע: ולכן השאלה – היא שאלה פוליטית, שאלה של מדיניות.

טלב אלסאנע: העניין של ראחמה זו דוגמה קלאסית.

טלב אלסאנע: אמר את זה סעיד נפאע בהתחלה.

טלב אלסאנע: הוא בסוף חזר לעניין של הסעות, וכאן לא צריך להגיע להסעות כי מייד משרד החינוך יגיע להסעות וכאילו שפתרנו את הבעיה.

טלב אלסאנע: העניין שמה שנאמר בהתחלה- יש מספיק תלמידים שמספיק להקמת גן.

טלב אלסאנע: הקמת גן לא תשנה את המציאות של מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: הקמת גן ילדים בירוחם זו לא מהפכה, לא איום קיומי על מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: כמו שמשרד החינוך ידע להקים בתי ספר בתל ערד, ובעוד מקומות – למה לא הוקמו בשטח הגלילי, או בתחום השיפוט של ערד?

טלב אלסאנע: למה לא להקים גן ילדים בירוחם?

טלב אלסאנע: זה חסר הגיון הוויכוח הזה.

טלב אלסאנע: ולכן, ברגע שמשרד החינוך יודע להתעקש ולעמוד על העיקרון שלא מתפשרים על חינוך, ושהילדים לא יהיו כלי משחק פוליטי, וצריך להקים גן – לדעתי, הגן יקום.

טלב אלסאנע: כמו שהקמתם הרבה בתי ספר יסודיים, זה בושה שהעניין של גן ילדים כבר שנים מגלגלים אותו.

טלב אלסאנע: אני הייתי נוכח כשהוקם בית הספר.

טלב אלסאנע: - -

עמירה חיים: משרד החינוך לא מתנגד לגן הזה.

עמירה חיים: יש כאן אי הבנה.

עמירה חיים: אנחנו לא מתנגדים.

טלב אלסאנע: לא.

טלב אלסאנע: אבל אתם חוד החנית.

טלב אלסאנע: אתם מחליטים, לא אנחנו, לא אף אחד.

טלב אלסאנע: אתם אחראים על החינוך במדינת ישראל.

עמירה חיים: משרד החינוך הוא לא בתוך בועה.

עמירה חיים: אתה יודע את זה.

עמירה חיים: אנחנו נלחמים ואנחנו גם מצליחים.

טלב אלסאנע: יש לו את הכוח ואת העצמה, הוא עשה והוא הוכיח את זה.

עמירה חיים: לא יכולים לבקש ממני לפעול נגד חוק.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת אורלב חזר והוא ביקש שהוא יסכם את הנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים שלא את קובעת את המדיניות של מדינת ישראל או אפילו של משרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: את ממלאת את תפקידך, אבל את גם דרך להעביר את מה שחושבים בוועדת החינוך.

ג'מאל זחאלקה: את צריכה להעביר את זה למשרד החינוך.

עמירה חיים: אני אעביר.

ג'מאל זחאלקה: יושבים פה נציגים, ומי שצריך לקבל את ההחלטות, אנחנו יודעים שבהרבה מקרים לא את המחליטה אבל את יכולה להעביר את הלך הרוחות כאן ואת ההחלטות, ואנחנו גם צריכים ללחוץ ברמה הפוליטית על השר ועל שרים אחרים, כנראה, בממשלה, בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: זה נושא פתיר.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיות שמגיעות לוועדת החינוך – אנחנו מורטים את השערות ואומרים - - ואת יודעת מה?

ג'מאל זחאלקה: כאן ישנו כסף.

ג'מאל זחאלקה: וגם אם לא – חוסכים בהסעות.

ג'מאל זחאלקה: ההסעות יכולים לכמות כיתות הרבה יותר ממה שאנשים צריכים.

ג'מאל זחאלקה: 60 מיליון שקל זה 120 כיתות לפי החשבון.

עמירה חיים: ממשיכים להסיע, אדוני.

עמירה חיים: גם אם - -

ג'מאל זחאלקה: אפשר להקים כל שנה 7 בתי ספר בכסף הזה.

ג'מאל זחאלקה: זה בזבוז אדיר, דרך אגב, גם מבחינה תקציבית.

לבאד טאסאן: אני מודה לכם שקיימתם את הדיון.

לבאד טאסאן: מדברים על הגיל הרך ועל הקמת גנים.

לבאד טאסאן: זו בעיה.

לבאד טאסאן: זה קשור גם בהקמת גנים וגם באיך להביא את הילדים לשם, שיגיעו בשלום.

לבאד טאסאן: עמירה חיים לא מכירה אותי עכשיו אבל – בשנת 2000 נפגשנו וצעקנו אחד על השני.

עמירה חיים: אתה צעקת, אני רק הקשבתי, וניסיתי למצוא פתרונות.

לבבאד טאסאן: קיבלנו בית ספר אבל בלי דרך.

עמירה חיים: נלחמתי יחד אתך שיסללו דרך, אבל זה לא משרד החינוך.

לבאד טאסאן: בית הספר לא מחובר לכלום ויש קו לבן - -

עמירה חיים: אני אתכם בעניין הזה.

עמירה חיים: אני נאבקת יחד אתכם בעניין הזה במשרדי הממשלה האחרים, בשביל העניין הזה.

לבאד טאסאן: אז מדברים על הבאת הילדים לבית הספר בביטחון ולא להקים אחר כך ועדה שתחקור מה קרה.

לבאד טאסאן: העניין לטפל בזה עכשיו לא לטפל אחר כך אחרי התאונה.

זנון עודה: בקשר להסעות – יש לנו בעיה.

זנון עודה: האוטובוסים לא טובים.

זנון עודה: הילדים הולכים 2 ק"מ ברגל.

זנון עודה: היום, במקרה שיש שיטפון- הילדים לא הולכים, בגלל שאין אוטובוסים נכנסים, אין הסעות.

זנון עודה: דיברתי עם חנן בוטה.

זנון עודה: כתבתי מכתב ואפילו לא קיבלתי תשובה.

זנון עודה: אז אני אבקש ממך שתבדקי את העניין הזה.

זנון עודה: ובעניין ששאל חבר הכנסת – אצלנו הילדים לא יושבים שעתיים, עושים 4 הסעות על חשבון הילדים שלנו.

זנון עודה: אני מבקש שתבדקי את זה, כי זו בעיה.

זנון עודה: בעיה שניה – סככה.

זנון עודה: ילדים הולכים 4 ק"מ לכביש ועומדים שם.

זנון עודה: אם יורד גשם – מה הם יעשו?

זנון עודה: ואם יש שמש?

זנון עודה: אני מבקש, כי פעם העברתי מכתב לגבי הילדים שהולכים קילומטרים בכביש, הולכים בגשם ובשמש, חייבים סככות בהסעות.

מרגלית וקסלר: קודם כל, אני מברכת את כולם.

מרגלית וקסלר: אני מודעת לבעיות שקיימות בין החלטות והרצונות של המשרד לבין היכולות לממש אותן.

מרגלית וקסלר: יחד עם זאת, אני חושבת שלכל ילד, ואם אנחנו נלחמנו כאן על הזכויות של ילדי העובדים הזרים, הרי ילדי אנשים שמשרתים את המדינה והם אזרחים וממלאים את חובותיהם כלפי המדינה, הם זכאים, הם וילדיהם, לזכויות.

מרגלית וקסלר: חוק חינוך זה חוק יסוד שאנחנו לא יכולים לשלול.

מרגלית וקסלר: גם אם יש משרדים ממשלתיים שמקשים, אז אני חושב שזו באמת בעיה פוליטית ואנחנו צריכים לתקוף אותה.

מרגלית וקסלר: אי אפשר להתנער.

מרגלית וקסלר: הבעיה היא בעיה פוליטית.

מרגלית וקסלר: ההחלטות הן לא החלטות שבאות סתם.

מרגלית וקסלר: לא במקר יש כפרים שלא מוכרים, הם גם לא מחוברים לחשמל או למים או תשתיות, וגם במערכת החינוך מתקשים למרות שיש להם מספר ילדים המצדיק פתיחת מוסדות.

מרגלית וקסלר: אני מקבלת את הקשיים של עמירה חיים.

מרגלית וקסלר: אני יודעת שמה שהיא אומרת – היא אכן מתכוונת למה שהיא אומרת.

מרגלית וקסלר: אני חושבת שלוועדה הזו צריכה להיות, האפשרות והעצמה להשפיע.

מרגלית וקסלר: אני ראיתי מה קרה בגליל בעקבות זה שהמדינה נטשה את החינוך לגיל הרך.

מרגלית וקסלר: איפה שהמדינה יצאה, בטבע אין חלל ריק – איפה שהמדינה יצאה נכנסו עמותות.

מרגלית וקסלר: העמותות באמת פוגעות באושיות הדמוקרטיה.

מרגלית וקסלר: יש להן מטרות זרות למערכת.

מרגלית וקסלר: אין לנו שליטה, אין לנו פיקוח עליהן.

מרגלית וקסלר: כל אדם בא להשקיע ומקים מוסדות חינוך על חשבון העמותות, מקבלים מהמדינה, הם מתוקצבים על ידי מדינת ישראל והם משתמשים בכספים כדי לקדם מטרות שהן זרות למערכת.

מרגלית וקסלר: זה פשוט סרט למדינה, ואנחנו, משרד החינוך והמדינה, מדינת ישראל, בהכרה בזכויות של המוכר שאינו רשמי, מנציחה סרטן שפוגע בנו, וההשלכות לעתיד הם שלא יהיו לנו יותר בדואים שישרתו אם נטיל אותם לידי העמותות שתכנסנה לשם ותשלוטנה.

מרגלית וקסלר: לדעתי, יש כאן בעיה רחבה יותר.

מרגלית וקסלר: זה לא רק משרד החינוך.

מרגלית וקסלר: מדינת ישראל צריכה לקבל החלטה כפי שדיברנו, על הצבת מערכת החינוך בראש סדר העדיפות הלאומי.

מרגלית וקסלר: כל ילדי ישראל זכאים על פי חוק לחינוך שוויוני.

זבולון אורלב: אני רוצה לסכם את הישיבה, ואני מתנצל על כך שחבר הכנסת גנאים ואני נאלצנו להגיע לוועדת הכנסת לחוק שלא קשור אלינו בכלל, אלא לפטור מחובת הנחה לחוק הביטוח על אופנועים.

זבולון אורלב: קודם כל – אני מודה לחבר הכנסת סעיד נפאע על שהוא העלה את הנושא על סדר היום.

זבולון אורלב: הנושא הוא חשוב.

זבולון אורלב: בכל מקום שתלמידים אינם מקבלים את תנאי הלימודים ותנאי החינוך הסבירים ובא מישהו ומעיר ומעורר, אני חושב שזה תפקידה היסודי של ועדת החינוך והתרבות לדון בנושא, להציף אותו, ולפקח על הממשלה על מנת שיינתן פתרון ראוי.

זבולון אורלב: לכן אני בהחלט מודה לך.

זבולון אורלב: אני אומר את זה לגבי כל המגזרים וכל חברי הכנסת בכל מקום שבו יתברר לנו שתלמידים אינם מקבלים תנאי לימודים סבירים, תנאי אפליה, תנאים לא מקובלים - הם מוזמנים לבוא לכאן, באשר הם, ולא חשוב באיזה לאום, מאיזו דת, מאיזה גזע או איזה מין.

זבולון אורלב: הדברים האלה אותי, לפחות, לא מעניינים.

זבולון אורלב: אני רוצה לסכם ולומר – אני אציע את הסיכום ואם תהיינה הערות של חברי הכנסת שאפשר יהיה לקבל.

זבולון אורלב: "הזכות לחינוך היא זכות יסודית ועל המדינה מוטלת חובה מוחלטת לקיים זכות זו בתנאים סבירים לגבי כל הילדים, בכל מקום בארץ, כמקובל במדינה".

זבולון אורלב: זה צריך להיות הפתיח שלנו שקובע את הכלל הבסיסי הזה, שאיננו עושים אבחנות בין ילדים ובין מקומות.

טלב אלסאנע: זה שאתה אומר "כמקובל", זה לא סותר את ההתחלה.

יעל פרבר: כמקובל בכל מערכת החינוך.

יעל פרבר: בכל הארץ.

זבולון אורלב: יפה.

זבולון אורלב: "כמקובל בכל מערכת החינוך במדינה.

זבולון אורלב: זכות זו אינה יכולה להיות מוגבלת או מותנית בגורמים ובתנאים של מדיניות שעיקרה כלפי הורים, מה עוד שמדובר באזרחים נאמנים המשרתים, בין היתר, בצה"ל.

זבולון אורלב: הדבר השלישי הוא שהיעדר פתרונות ממלכתיים ראויים חושפת את האוכלוסייה לפתרונות חינוכיים הניתנים על ידי עמותות שונות, שלעתים אינן עולות בקנה אחד עם מטרות החינוך הממלכתי.

זבולון אורלב: אשר על כן...." - -

עמירה חיים: סליחה, אין אף עמותה.

זבולון אורלב: אמרתי "עלולה".

עמירה חיים: באבו באסמה אין אף עמותה.

קריאות: - - -

זבולון אורלב: לא מדברים על אבו באסמה.

זבולון אורלב: "אשר על כן ראוי שהכללים לתנאי החינוך.

זבולון אורלב: ..." בעצם זה חוזר על עצמו –"...

זבולון אורלב: הנוגעים בכלל למערכת החינוך במדינה יופעלו גם בכפרים הלא מוכרים, ובכפוף לחוקי המדינה".

זבולון אורלב: יש פה כל מיני חוקים שאינני רוצה לגעת בהם.

זבולון אורלב: אנחנו אומרים פה אמירה ברורה ואנחנו מבקשים דיווח ממנכ"ל משרד החינוך בתוך פרק זמן מסוים - -

טלב אלסאנע: 3 חודשים.

זבולון אורלב: מבקשים דיווח תוך 3 חודשים ממנכ"ל משרד החינוך, באשר ליישום המדיניות הזו.

זבולון אורלב: ואם יהיה צורך, ככל שיהיה צורך, על פי הדיווח – נקיים דיון נוסף.

סעיד נפאע: אם יורשה לי – מנהלת המחוז למעשה אמרה שמבחינתם- היא מיקדה, פחות או יותר את הבעיה – למעשה, אין בעיה להקים גני ילדים בכל מקום שיינתן להם להקים גנים.

סעיד נפאע: עמירה חיים: זה מה שאנחנו עושים.

סעיד נפאע: סעיד נפאע: אלא אם כן יש להם כמה מקומות בעיה עם מערכת התכנון שלא נותנת להם להקים את הגנים.

סעיד נפאע: אולי, לאור העובדה הזו, וזה יפתור את הבעיה, כפי שהבנו – לאור זאת הייתי ממליץ אם הוועדה תקבל איזושהי החלטה שהיא פונה למעשה למשרד החינוך כדי שיטיל את כובד משקלו בוועדות התכנון.

זבולון אורלב: אני מוכן להוסיף את זה.

זבולון אורלב: "אשר על כן, ראוי שתנאי החינוך הנהוגים במדינה ינהגו גם לגבי ילדים באשר הם, גם בכפרים ......

זבולון אורלב: ולצורך כך יפעיל משרד החינוך את השפעתו על הגורמים הרלבנטיים".

טלב אלסאנע: משפט אחרון, ברשותך.

טלב אלסאנע: שמענו כאן הערות לגבי תנאי הסעה.

טלב אלסאנע: תנאים קשים.

טלב אלסאנע: אולי כדאי להוסיף – שתנאי ההסעה יהיו הולמים, ראויים - -

זבולון אורלב: חברים.

זבולון אורלב: תפסת מרובה, לא תפסת.

זבולון אורלב: עומד להתקיים דיון על כל סוגיית תנאי ההסעה של תלמידי ישראל בוועדה משותפת של ועדת הפנים ווועדת החינוך.

זבולון אורלב: אתמול החליטה ועדת הכנסת שזה יהיה בוועדה משותפת.

זבולון אורלב: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.