הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 18, פרוטוקול מספר 23, 2009-11-17 10:00

דני דנון: מאוכלסות?

דורון בן שלומי: כולן מאוכלסות.

דורון בן שלומי: יש עוד 120 יחידות שהן בלי אישורים – קרוונים וכל מיני תוספות כאשר מדובר בבנים ממשיכים שנישאו ושלא היה להם היכן לגור כי מראש לא נתנו כאן אפשרות כזאת.

דני דנון: אלה הקרוונים הריקים.

דורון בן שלומי: יש את אלה שעברו לבית הקבע שלהם ואז מרימים את הקרווילות, אבל אנחנו מדברים על אולי 12 מבנים מתוך ה-480.

דני דנון: ולא פלשו אליהם.

דורון בן שלומי: לכן מיד מרימים אותן.

דורון בן שלומי: אם כן, יש אולי 12 קרווילות כאלה בכל האתר.

דורון בן שלומי: אנחנו כאן הקמנו את מרכז קטיף, מורשת ההנצחה.

דורון בן שלומי: לפני שנה וחצי עבר חוק לתיעוד והנצחת מורשת גוש קטיף ואנחנו הקמנו כאן מרכז זמני שכרגע הוא של ועד המתיישבים.

דורון בן שלומי: נערוך בו סיור קצר כדי שנוכל לראות אותו.

דורון בן שלומי: יש כאן קיר שמספר את הסיפור של גוש קטיף.

דורון בן שלומי: במוזיאון ירושלים עובדים בוגרי הגוש ויש לנו קשרים ברמה האישית.

דורון בן שלומי: ברמה של המרכז עצמו, אין קשר.

חיים קליין: צריך לציין שוועד המתיישבים מייצג את נווה דקלים ולא את המושבים.

דורון בן שלומי: ועד המתיישבים מייצג את כולם.

חיים קליין: לא מייצג את המושבים.

חיים קליין: אני מהמושבים ואני יודע.

דורון בן שלומי: יש את פורום ה-10 שהוא הפורום שכל נציגות שלחה אליו את נציגה.

דורון בן שלומי: אם יש לך דברים אחרים לומר, זה לגיטימי.

חיים קליין: אני מצוי בנושא המושבים ובדרך כלל אתם לא מייצגים, גם מול הממשלה, את המושבים אלא את נווה דקלים.

חיים קליין: לנו יש משא ומתן פרטי של המושבים מול הממשלה.

חיים קליין: אלה שני גופים שונים.

דורון בן שלומי: אלה לא גופים שונים.

דורון בן שלומי: דרך אגב, אני לא מנווה דקלים אלא ממזרח לכיש.

דני דנון: של מי המוזיאון בירושלים?

דורון בן שלומי: המוזיאון בירושלים הוא של חב"ד.

דורון בן שלומי: שם הם שמים יותר את הדגש על התקופה האחרונה, על העקירה, על הגירוש וכולי.

דורון בן שלומי: אנחנו שמים יותר את הדגש על כל ה-35 שנות התיישבות ובמובן של החיים עצמם שהיו בגוש קטיף.

דני דנון: תתייחס לגבי מוסדות החינוך, ולגבי המועדונים שהייתה אתם בעיה.

דורון בן שלומי: אנחנו נגיע לרכזי הנוער ויוסי דהרי יוכל להתייחס.

יוסי דהרי: כפי שדורון הקדים ואמר, אנחנו הקמנו לפני שלוש שנים את המרכז הזה כמרכז שמרכז בתוכו את כל הנושאים שהיו בגוש קטיף על 35 שנות התיישבות.

יוסי דהרי: בנוסף לכך, יש גם קצת על כפר דרום שהוקם בשנת 1946 ופונה ב-1947-1948.

יוסי דהרי: ביקשו מאתנו גם לרכז את הדברים שהיו בימית כי אין להם שום מרכז.

יוסי דהרי: אנחנו התחלנו עם הקמת הארכיון עם גנזך המדינה והיינו בקשר עם גנז המדינה.

יוסי דהרי: הגנז היה כאן, בדק, ראה, נתן לנו אישורים ויש מישהו שעוזר לנו.

יוסי דהרי: מדובר בארכיון של מסמכים, של תמונות, של מוצגים וכל מיני דברים שהיו בגוש קטיף כאשר חלק נמצאים בארכיון ובגנזך המדינה.

דני דנון: מסמכים ציבוריים.

יוסי דהרי: ציבוריים ואישיים.

יוסי דהרי: אנחנו גם עושים כאן תיקים אישיים או מכל כך שכאשר משפחה שרוצה להביא לכאן את המסמכים שלה, היא יכולה להביא לכאן את המסמכים אותם אנחנו סורקים ושומרים.

יוסי דהרי: התחלנו פרוייקט – אותו אנחנו כמעט מסיימים – של תיעוד אישי של אנשים שמספרים את הסיפור האישי שלהם וזה צולם בצורה מקצועית.

יוסי דהרי: מדובר בקרוב ל-330 ראיונות כאלה שכבר עשינו וזה אומר כ-1,200 שעות.

יוסי דהרי: יש גם 140 משפחות שעשו תיעוד משפחתי שהיה בהתחלה יותר טיפולי ואחר כך הוא עומד בפני הציבור הרחב.

יוסי דהרי: כל החומרים נמצאים כאן.

יוסי דהרי: מתוך החומרים האלה הפקנו מספר סרטים המספרים את הסיפור האישי של האנשים.

יוסי דהרי: יש לך כאן ספרייה של כל מיני דברים שאנחנו עושים כתיעוד והנצחה של האזור במטרה להגיע לבתי הספר.

יוסי דהרי: ב-כ"ב שבט, הישוב הראשון עלה על הקרקע.

דני דנון: יש איזה סרט דוקומנטרי, סרט שמספר את הסיפור?

דורון בן שלומי: את הסיפור של כל גוש קטיף ככלל?

דורון בן שלומי: בדרך כלל הסיפורים הם סיפורים אישיים, אם זה דוד חתואל, אנשים שליוו אותם.

דני דנון: אין סרט דוקומנטרי שאתה יכול לומר שהוא תפס באתוס הציבורי.

דני דנון: הייתם צריכים לחשוב על זה.

דורון בן שלומי: צריכה להיות איזושהי פרספקטיבה כדי לייצר את זה.

דורון בן שלומי: אנחנו בשלב של איסוף חומרים כדי להוציא ספר שמרכז את הסיפור.

קריאה: אלבום.

דני דנון: יש מישהו בעל שיעור קומה שיכול לעשות סרט דוקומנטרי או משהו שיספר את הסיפור?

דני דנון: הוא יכול לשמש אותנו גם בעתיד.

דורון בן שלומי: יש לנו כאן סרטים קצרים באורך של רבע שעה שמספרים את הסיפור האישי.

יוסי דהרי: יש סרט שעשינו מתוך העדויות האלה וזה סרט של 12 דקות שמספר סיפור.

דורון בן שלומי: לא אחד.

דורון בן שלומי: יש אנשים שמספרים את כל התהליך, וזה מתחיל איך שהם הגיעו לגוש, הקימו אותו וכל החלוציות שהייתה להם עד לרגע שהם בעצם עומדים מול הבית ההרוס והם ממשיכים הלאה.

דורון בן שלומי: זה דרך סיפור אישי מאוד חד ומאוד חודר המספר את כל התהליך הזה.

דני דנון: כאשר המועצה תקום – בטח תהיו פעילים – אחד הפרוייקטים שצריך לעשות הוא לעשות סרט דוקומנטרי או סרט שייכנס לציבוריות.

דורון בן שלומי: בהחלט.

יוסי דהרי: חוץ מזה שראיינו את האנשים, וזה מצולם, אנחנו גם קטלגנו ותמללנו את כל הראיונות האלה בקלסרים ומי שרוצה למצוא או לראות נושא מסוים, הוא עובר על התמלול והוא צופה בסרטים רק בקטעים האלה ולא צריך לראות את כל החומרים.

יוסי דהרי: אם מישהו רוצה לעשות עבודה על ההתיישבות, על הצבא, על בתי הכנסת, הוא מוצא את כל הסרטים בהם אנשים דיברו על בתי כנסת בכל הישובים.

דורון בן שלומי: באופן כללי יש כאן

דורון בן שלומי: גם מקום למחקר שאוסף את כל המחקרים שנעשו עד עכשיו.

דורון בן שלומי: רק השבוע יש שני כנסים אקדמיים, האחד בירושלים, של מכון ירושלים, והשני בבינתחומי בהרצליה עם יושב ראש הכנסת.

דורון בן שלומי: מבחינתנו זה יכול להיות מקום שמרכז את כל הדברים ובאמת מאפשר לכל החוקרים לקבל את החומרים שקיימים.

יוסי דהרי: יש מספר חוקרים שעושים כאן עבודות תואר שני או דוקטורט והם באים לכאן ונעזרים בחומרים.

יוסי דהרי: הם יושבים כאן ומקבלים שירותי מחשב, אינטרנט, צילומים, מוציאים להם חומר, והם יכולים להיעזר בחומרים האלה.

יוסי דהרי: כאשר באות לכאן קבוצות, יש כאן הדרכה וצופים בסרטים, תלוי בקבוצה, ועושים סיור בקרווילות, עולים לישוב הקבע, לניצן או שממשיכים אחר כך לאזור לכיש או למקום אחר.

יוסי דהרי: יש סיור של שעתיים, יש סיור של ארבע שעות, והסיורים האלה מתקיימים.

יוסי דהרי: לגבי מוסדות החינוך.

יוסי דהרי: כ"ב שבט הוא יום העלייה לקרקע, ואת השבוע הזה קבענו כשבוע במערכות החינוך.

יוסי דהרי: יש ערכות שאנחנו מציעים לבתי הספר להעביר שיעור בנושא של גוש קטיף או סרט או מרצה.

יוסי דהרי: בחוק שעבר יש גם התייחסות לנושא הזה.

דני דנון: בחוק אין התייחסות ליום הזה.

דורון בן שלומי: בחוק עצמו לא כתוב דווקא התאריך הזה, אבל כתוב שאנחנו נעשה פעילות בבתי הספר.

דני דנון: אבל כתוב שיהיה יום בו מציינים את העקירה?

דורון בן שלומי: לא.

דורון בן שלומי: זה לא קיים בחוק.

דורון בן שלומי: בתקופה הזו הוצאנו ביחד עם רשות הדואר בול לציון 35 שנות התיישבות.

דורון בן שלומי: ההוצאה לקחה לנו די הרבה זמן ולוותה בוויכוחים כאלה ואחרים.

דני דנון: יש לך את הבול הזה כאן?

דורון בן שלומי: כן.

דורון בן שלומי: אנחנו הזמנו לכאן גם את נציגי הקהילות, את מזכירי הקהילות.

דורון בן שלומי: יושב כאן אביאל מניסנית, יושב כאן ליאור שהוא מזכיר נווה דקלים, משה ראובן שהוא מנהל אתר ניצן והוא מטעם המועצה, יושבים כאן רכזי הנוער, יוסי דהרי שהוא גם הרכז האזורי של האתר, אשר דנינו שהוא מנווה דקלים ונמצאים כאן נציגי הנוער.

דורון בן שלומי: בהמשך אני אתן את רשות הדיבור לרכזים, אבל לפני כן אומר שרצינו למקד את הנושא בשתי נקודות שקשורות לעניין.

דורון בן שלומי: נקודה אחת היא הנוער והיא קשורה לענייני התקציבים שעברו החלטת ממשלה כאשר יש להם שתי בעיות כאשר הבעיה המרכזית היא שאין אופק.

דורון בן שלומי: זאת אומרת, כל פעם ניתנת החלטה לשנה דבר שלא מאפשר שום רצף של אנשים.

דורון בן שלומי: הוא כרכז נוער עובד תחת איום של סיום עבודה כי אין רצף וכל פעם ההחלטה מתקבלת לשנת לימודים אחת.

דני דנון: תחת מי הם עובדים?

דורון בן שלומי: הרשות.

קריאה: חוף אשקלון.

דני דנון: דיברנו בוועדה על הנושא הזה ומשרד החינוך התחייב בוועדה שיהיה תקציב והכל יהיה בסדר, וזה קרה.

דורון בן שלומי: זה קרה באופן מוגבל.

דורון בן שלומי: יש החלטת ממשלה אבל התקלה הראשונה היא שהיא רק לשנה והיא לא הגדירה פרק זמן האומר שזה עד שהקהילה עוברת לישוב הקבע פלוס חפיפה, וזה מה שהיה צריך להיות.

דורון בן שלומי: הייתה צריכה להיות תכנית וכל קהילה, עד שהיא עוברת לישוב הקבע מקבלת חפיפה מסוימת ומספיק אבל זה לא קרה.

יוסי דהרי: המועצה האזורית מפעילה את העובדים.

דורון בן שלומי: התהליך הוא שיש החלטת ממשלה שמקצה 5 מיליון שקלים למינהל חברה ונוער.

דורון בן שלומי: מינהל חברה ונוער עושה חלוקה לפי כל קהילה כמה מגיע לה לפי שלושה פרמטרים - הדרכה, פעילות וקייטנות – והוא מקצה הרשאה בסוף למינהל חברה ונוער לרשות המקומית.

דורון בן שלומי: הגוף שמפעיל בפועל זאת הרשות המקומית במאה אחוזי מימון ולא צריכים עוד השתתפות של הרשות.

דורון בן שלומי: הרשות המקומית בפועל מפעילה את זה כאשר חלק הוא דרך המתנ"ס או דרך הרשות עצמה אבל זה כבר לא משנה כי אלה הן שאלות טכניות.

דורון בן שלומי: כפי שאמרתי, התקלה הראשונה היא שכל פעם זה ניתן לשנה והתקלה השנייה היא שגם בתוך השנה הזאת – ניקח את שנת תש"ע – שניתנה ההחלטה בזמן ביולי, עד היום המועצה לא קיבלה הרשאה.

דורון בן שלומי: זאת אומרת, באה רשות מקומית – אם זה חוף אשקלון או לכיש או מועצה אחרת – ואומרת שהיא מממנת על חשבונה והיא לא רואה שהיא עומדת לקבל את הכסף.

דורון בן שלומי: נכון שיש החלטת ממשלה, אבל אולי משהו יקרה או לא יקרה ולא נותנים הרשאות.

דורון בן שלומי: כל המשחק הזה בעצם, בין אגף תקציבים, אגף החשב הכללי, חשבות משרד החינוך וחשבות מינהל חברה ונוער עוד לא נגמר ולכן המועצות עוד לא קיבלו הרשאות.

אורי אורבך: מי מטפל בזה?

דורון בן שלומי: אנחנו רודפים אחרי הדבר הזה כל הזמן.

אורי אורבך: מול המינהלת?

דורון בן שלומי: מול אגף תקציבים, הרפרנטים של משרד החינוך.

דורון בן שלומי: אני מדבר עם יובל בנימין שהוא החשב של מינהל חברה ונוער ויש את יהודה קיסר שהוא החשב של משרד החינוך.

דורון בן שלומי: כל ארבעת הגורמים האלה בסך הכל לא תפרו את כל הנושא ולכן ההרשאות בסוף לא הגיעו למועצות.

דורון בן שלומי: אלה שתי התקלות שקיימות בתוך כל הדבר הזה, אבל צריך לציין שאנחנו כן שמחים – ושמחים מאוד – שיש תקציב, יש החלטת ממשלה.

יוסי דהרי: בסופו של דבר השטח צריך להמשיך לפעול.

יוסי דהרי: התקציב מתבצע בצורה כזאת שהוא ניתן מה-1 לינואר עד 31 באוגוסט ולאחר מכן יש השלמה עד סוף דצמבר.

יוסי דהרי: יוצא שהמועצה האזורית – מועצה אזורית חוף אשקלון – הולכת ומממנת גם מבחינת האישור התקציבי שניתן אמנם בתחילת השנה.

יוסי דהרי: אנחנו עכשיו באמצע נובמבר, אבל אין לנו אישור תקציבי.

יוסי דהרי: כלומר, המועצה לוקחת על הגב שלה היום המשך העסקה של מדריכים ובעיקרון אף אחד לא מבטיח שום דבר.

יוסי דהרי: אף אחד לא מבטיח תשלום משכורת לרכזים.

יוסי דהרי: במאמר מוסגר אומר שהמצב של המועצה האזורית חוף אשקלון הוא לא מצב טוב.

קריאה: המצב גרוע.

יוסי דהרי: המצב מקשה מאוד על המשך התפקוד הכללי.

יוסי דהרי: אנחנו אלה שפועלים למען הילדים, למען הנוער, קשה לנו לייצר תוכנית עם איזשהו תכנון מוקדם.

יוסי דהרי: אם אנחנו מתייחסים ליישובי הקבע, אנחנו רוצים היום לתכנן את הפעילות שלנו כך שבחלק ממנה תיווצר איזושהי שותפות ואיזשהו תחילה של תהליך על מנת לחבר בין הקהילות.

יוסי דהרי: תוכניות על הנייר יש, אבל הביצוע לא מתבצע בגלל חוסר תקציב כזה או אחר.

יוסי דהרי: היום הפסקנו קבוצות שמיועדות לנוער קצה – יושבת כאן נציגת מחלקת הרווחה – שאנחנו עובדים עליו וגם כך קשה לנו מאוד כל המצב הזה לשכנע את הצעירים כן להתגייס ולשרת.

יוסי דהרי: הפסקנו תוכנית שעשתה פלאים בשנים האחרונות אבל הפסקנו אותה בגלל חוסר תקציב.

יוסי דהרי: תוכניות של מניעת אלימות, אלכוהול וכולי, הפסקנו את התוכניות.

יוסי דהרי: אני לא יכול להביא מרצה מבחוץ מאחר שאין לי אישור תקציבי.

יוסי דהרי: חנוכה, הילדים יוצאים לחופש, רוב הילדים מגיעים מהאולפנות וחוזרים לישוב, מנסים ליצור איזושהי תוכנית ואיזושהי פעילות, אבל אין שום אישור.

יוסי דהרי: נכון שבתוכנית הכל כבר מוכן על הנייר וכולי, אבל מכאן לצאת עם התוכנית ולבצע אותה בפועל, המועצה לא מוכנה לקחת על עצמה את הכיסוי התקציבי שאולי יגיע ואולי לא יגיע.

יוסי דהרי: מעבר לזה, בוא נאמר שיש מקרים שהמועצה יש לה את התקציב החברתי – ואני מדבר עכשיו על תקציב של מינהל חברה ונוער, תקציב שידוע מראש ושהפעילות במשך שמונה חודשים מתבצעת באופן שוטף – בסופו של דבר יוצא מצב שבו ב-31 באוגוסט לדוגמה הוצאנו דוח ביצוע, המועצה הוציאה דוח ביצוע עבור אותן פעילויות שהתבצעו במהלך כל שמונת החודשים הללו, היום אנחנו נמצאים ב-17 בנובמבר והכסף יגיע ביום ראשון לאחר שהוצאנו דיווח ב-31 באוגוסט.

יוסי דהרי: כלומר, המועצה תקצבה.

יוסי דהרי: המועצה תקצבה במשך שמונה חודשים, הספקים לא קיבלו כסף במשך שמונה חודשים.

יוסי דהרי: המועצה שילמה לרכזי הנוער שכר מדי חודש בחודשו ונוצר איזשהו בור ללא תחתית.

יוסי דהרי: כלומר, המועצה מכניסה את עצמה לאיזשהו פלונטר שלא ניתן לצאת ממנו.

יוסי דהרי: אני מקבל טלפונים מספקים כי בסופו של דבר אנחנו אנשי הקשר ואנחנו אלה שעומדים מול אותם ספקים.

יוסי דהרי: אני מקבל הודעות ומאיימים עלי באופן אישי כאשר המתנ"ס הוא זה שהוציא את ההתחייבות ולא אני.

יוסי דהרי: אני איש הקשר ולכן באים אלי בטענות.

יוסי דהרי: את התכנון המוקדם לא ניתן לעשות בגלל שהתקציב מאושר אחת לשנה, אם בכלל, וכאשר הוא מאושר, לא מגיע שום אישור תקציבי למועצה, וכאשר מגיע אישור תקציבי, הכסף לצערנו לוקח לו זמן רב עד שהוא מגיע ואני מדבר על 11 חודשים עד שהכסף מגיע למועצה שגם כך מצבה בכי רע.

יוסי דהרי: בסופו של דבר מי שסובל ומי שנפגע מכל התהליך הזה, אלה הם הילדים כי הם לא מקבלים את המענה לו הם זקוקים.

יוסי דהרי: לצערנו, עם כל המאמץ ועם כל הרצון הטוב כאשר צוות הנוער פועל – ויש כאן באמת צוות נוער שמשקיע רבות לטובת הילדים ובני הנוער – קשה מאוד לייצר איזשהו משהו ולתת להם איזושהי תקווה ואיזשהו אופק.

דני דנון: מי מנתב את הנוער היום?

יוסי דהרי: היום יש כ-10 רכזי נוער שנותנים מענה לישובים השונים.

יוסי דהרי: בנוסף לכך יש את חלוצה, יש תנועות נוער, יש בנות שירות וכולי.

יוסי דהרי: יש כוח אדם שמוכן לתת ולהשקיע הרבה, אבל המינימום הוא לתת לו את המשאבים אפילו מינימליים כדי שיוכל לבצע את העבודה.

יוסי דהרי: חודשיים וחצי המדריכים עובדים, המתנ"ס אמור לשלם לאותם מדריכים שכר אבל יש איזשהו אישור באוויר.

יוסי דהרי: אמנם בממשלה קיבלו איזושהי החלטה לפיה אמור להיות תקציב, אבל בפועל המועצה לא קיבלה שום דבר.

יוסי דהרי: אפילו המקדמה בתקציב המוניציפאלי או החברתי, זה לא 100-200 או עשרות אלפי שקלים אלא מדובר כאן במיליוני שקלים והמועצה מכניסה את עצמה לאיזשהו בור, לאיזשהו גירעון, שלנו קשה מאוד לצאת ממנו, בתור אלה שבעצם פועלים ופוגשים את הילדים ואת הנערים פנים אל פנים.

יוסי דהרי: אנחנו נפגשים אתם בשעות אחר הצהרים וצריכים לתת להם מענה.

יוסי דהרי: ההרגשה שלנו כצוות הנוער, ואני אומר את זה בצער, שהיום ההורים לא פנויים לטפל באותם ילדים ולתת להם את המענה החברתי ואת המענה האישי וזה מכמה סיבות כאשר אחת מהן היא שההורים לא פנויים, ההורים עסוקים – כך אני מקווה – באיזשהו תהליך של בניית בתי הקבע, ההורים עסוקים במציאת פרנסה.

יוסי דהרי: לנו יש הרגשה שההורים אומרים שהם סומכים על צוות הנוער כי אנחנו הם אלה שעושים עבודה נהדרת כבר ארבע שנים, קחו את הילדים, קחו את הנערים וטפלו בהם אתם בשעות אחר הצהרים אחרי החינוך הפורמלי כמובן, טפלו בהם, תחזירו לנו אותם ותנו לנו לעסוק בדברים אחרים.

יוסי דהרי: אני אומר את הדברים מתוך הרגשה כללית.

יוסי דהרי: אין לנו בעיה לעשות את זה, אנחנו מוכנים, אנחנו גאים לעשות את זה, אבל תנו לנו את האפשרות הזאת לתכנן תכניות.

יוסי דהרי: לשבת על תכנית ולשים אותה על הנייר זה דבר יפה, אבל אנחנו צריכים גם ליישם אותה.

יוסי דהרי: לצערי המצב לא משתפר אלא יותר גרוע.

יוסי דהרי: אנחנו היום עובדים בשיתוף פעולה מלא עם מחלקת הרווחה – ושיתוף הפעולה השתפר לעומת שנים עברו ובאמת זורם בצורה הרבה יותר טובה – אבל גם הם נמצאים בקשיים שלהם כי בסך הכל זאת אותה מועצה, גם אנחנו נמצאים בקשיים שלנו והמענה שאנחנו מספקים לאותם ילדים ולאותם בני נוער הוא פגום ובני הנוער לא מקבלים את מה שהם היו מצפים לקבל.

דני דנון: איפה זה תקוע?

יוסי דהרי: אני לא יודע אם זה משרד החינוך או גורם אחר.

מוכי בטר: אני אומר לכם.

מוכי בטר: אני עסקתי בזה בגוש קטיף עת הייתי מנהל אגף החינוך ואני בקשר עם משרד החינוך ועם הגורמים השונים.

מוכי בטר: יש החלטת ממשלה לתת למינהל חברה ונוער 5 מיליון שקלים לשנת 2009.

יוסי דהרי: לשנת תש"ע.

מוכי בטר: הם הולכים לפי שנת לימודים.

מוכי בטר: תש"ע.

מוכי בטר: זה הוחלט.

מוכי בטר: עד שהאוצר מיישם את זה ומעביר את התקציבים למינהל חברה ונוער, לוקח זמן.

מוכי בטר: מינהל חברה ונוער אומר שעד שהוא לא מקבל את הכסף, הוא לא נותן למחוז הדרום אפשרות להודיע לרשויות שעומד תקציב כזה וכזה.

מוכי בטר: מה שקורה הוא שיש החלטת ממשלה, מינהל חברה ונוער מחזיק את החלטת הממשלה ואומר שהוא מבין שיש, אבל החשב, יהודה קיסר – ואני אישית ישבתי אתו – אמר לי שעד שהוא לא רואה אצלו בתקציב של משרד החינוך את הכסף, כלום.

מוכי בטר: אם כן, יש הרבה החלטות ממשלה.

מוכי בטר: יש גם החלטה על בינוי בעוטף עזה ויש החלטה על כל מיני דברים, אבל כל עוד שאין לו את הכסף אצלו בסעיף, הוא לא משחרר שום דבר.

מוכי בטר: אז יוצא מצב שהרשויות לא יכולות – יכולות, אבל לא רוצות – לומר למדריכים שלא יעבדו אלא נראה מה יהיה כאשר נקבל את הכסף.

מוכי בטר: בסך הכל החבר'ה שעובדים עם חבר'ה רציניים וטובים והם רוצים שתהיה להם המשכיות ולא כל 1 בספטמבר לחפש עבודה.

דני דנון: מתי הייתה החלטת הממשלה?

מוכי בטר: החלטת הממשלה הייתה באפריל.

מוכי בטר: הייתה החלטה והגיע אישור ביולי.

מוכי בטר: עד שיצא האישור עבר זמן.

מוכי בטר: ההחלטות היו באפריל-מאי.

יוסי דהרי: מצד אחד מדובר בצוות נוער מקצועי אבל מצד שני המצב היום הוא שרכזי הנוער שלי קיבלו החודש 40 אחוזים מהשכר שלהם וגם כך השכר שלהם הוא נמוך.

מוכי בטר: משרד החינוך קיבל עכשיו את התקציב עד סוף דצמבר ואז הוא הודיע שהרשויות ידווחו לו והוא יעבור להן את הכסף.

מוכי בטר: מי שהיה זריז והיה מוכן, קיבל.

מוכי בטר: חוף אשקלון קיבלה את זה ב-15 בנובמבר ועכשיו היא יכולה לשלם גם לספקים וגם לרכזים.

דני דנון: את החלק היחסי.

מוכי בטר: את החלק היחסי, מה שהיה מינואר 2009.

מוכי בטר: את המשכורות המועצה לקחה על עצמה והיא שילמה אותן אבל היא נכנסה לגירעון.

מוכי בטר: עכשיו צריך לגמור את נובמבר, חצי חודש, ודצמבר.

מוכי בטר: באות הרשויות ואומרות שהן רוצות עכשיו התחייבות מה-1 בינואר 2010 עד אוגוסט.

קריאה: מה-1 בספטמבר.

מוכי בטר: על זה נגיד שיכול להיות שהוא בתקציב האחרון.

קריאה: אין.

מוכי בטר: גם את זה אין?

קריאה: אין.

מוכי בטר: כאן הפקק.

מוכי בטר: מינהל חברה ונוער אומר שברגע שהוא יקבל תקציב, הוא מעביר לרשויות.

דורון בן שלומי: יהודה קיסר צריך לומר שאכן הוא קיבל את הכסף והכסף אצלו.

דורון בן שלומי: הוא צריך לומר שהוא קיבל את ה-5 מיליון שקלים והוא יכול להפעיל אותם, אבל זה עוד לא קרה.

אורי אורבך: ספרו לי מה קורה כאן עם הילדים והנוער.

אשר דנינו: אני מדמה את המצב הזה לרכבת שיצאה מתחנה מסוימת ביום הגירוש והתחנה האחרונה שלה היא אחרי שהם ישבו ביישובי הקבע, יהיה מועדון, יהיו מבנים וכולי.

אשר דנינו: בעצם אנחנו כל הזמן נמצאים בתוך תהליך.

אשר דנינו: אנחנו מרגישים שאנחנו בתוך תהליך כי הכל כל הזמן דינמי.

אשר דנינו: גם הנוער מרגיש את הזמניות הזאת ולכן גם מידת ההשקעה שלו ומידת ההתייחסות שלו לדברים היא זמנית.

אשר דנינו: כולם משדרים לו שהכל זמני וכולם זורמים עם הזמני.

אשר דנינו: אני חושב שלנוער צריך לשדר קצת עוגנים של יציבות.

אשר דנינו: מה שאנחנו מנסים תמיד להביא לנוער זה את היציבות הזאת, שהמועדון פתוח בשעות קבועות ושיש דברים קבועים.

אשר דנינו: אני לא רוצה להתייחס לעניין הזה של התקציבים, אבל כדי לאפשר איזושהי יציבות, אנחנו צריכים גם איזשהו אופק רחב מאוד מבחינה תקציבית ולתכנן את זה לכמה שנים.

אשר דנינו: מה שהיה לפני שנה, זה לא מה שהיום.

אשר דנינו: היום יש לי בני נוער שחיים במבני קבע וזה אומר תהליך אחר.

אשר דנינו: עכשיו הם צריכים לבוא לכאן ברגל ובעוד חצי שנה או שנה אנחנו צריכים כבר להתחבר עם ישוב אחד.

אשר דנינו: התהליך הוא אחר לגמרי.

אשר דנינו: זה אומר להתחבר עם נוער אחר, זה אומר לעשות איזה שהם תהליכים אחרים.

דני דנון: מה קורה היום אחר הצהרים?

דני דנון: הילדים מסיימים את בית הספר בשעה 1:00.

אשר דנינו: בני הנוער בגוש קטיף, רובם למדו במוסדות פנימייה, אולפנות בפנימיות.

אשר דנינו: היום יש יותר ויותר בני נוער שלומדים במסגרות כאשר כל יום הם בבית, בשעה 2-3 אחר הצהרים הם כבר בבית, והם משתעממים.

אורי אורבך: איפה הם לומדים כאן?

אשר דנינו: לומדים בבית ספר תיכון באשדוד ובאשקלון.

אשר דנינו: הם לומדים כאן בסביבה.

אשר דנינו: זאת אומרת, בשעה 2-3-4 אחר הצהרים הם כבר כאן ואז מתחיל הזמן של השעמום והמטרה שלנו היא קודם כל להעסיק אותם.

דני דנון: בוא נדבר על מה שקורה היום.

אשר דנינו: הערב יש לנו פעילות שהיא קבועה לימי שלישי.

דני דנון: לאיזה גילאים?

אשר דנינו: אצלנו זה לכיתות ז'-ח' שיש להם פעילות משעה 4:00 עד 7:30 בערב וכיתות ט'-י"ב פעילות משעה 7:30 עד 10:30, כאשר אז המועדון פתוח ויש פעילות.

אשר דנינו: יש שם משחקים ובני הנוער יכולים לשחק.

אשר דנינו: אנחנו יושבים ומדברים אתם.

אשר דנינו: הרבה נוגעים אתם בקטע האישי ולשם כך יש צוות של מדריכות.

אשר דנינו: אם יש דברים שהם קצת חריגים, אנחנו משתפים את הרווחה בעניין הזה.

אשר דנינו: אלה דברים שאנחנו עושים אתם ממש ביום יום.

אשר דנינו: היום בשעה 5:00 אני נוסע עם ילד שמתחיל ללמוד – בגלל בירוקרטיה הוא ישב בבית כמעט שלושה חודשים – בפנימייה החדשה שלו.

דני דנון: מה הם עושים כאן?

אשר דנינו: יש פעילויות שהן ערכיות לפי חודשי השנה שזה פעם בשבוע.

אשר דנינו: הם משחקים, הם מדברים, המון דינמיקה ביניהם.

אורי אורבך: אתה מדבר על בני נוער?

אשר דנינו: על בני נוער.

קריאה: בנים.

אשר דנינו: בנים ובנות.

אשר דנינו: הילדים בדרך כלל בתנועות נוער.

אשר דנינו: יש לנו תנועת נוער "עוז" שכוללת ילדים מכיתה א' עד ג' ואת בני עקיבא שמיועדת לילדים מכיתה ד' עד י"ב.

דני דנון: כמה אחוזים מהילדים מגיעים למבנים האלה וכמה לא מגיעים?

יוסי דהרי: אני מעריך שאנחנו נותנים מענה מבחינת מספר הילדים ובני הנוער לבערך כ-80 אחוזים.

קריאה: כמה ילדים יש כאן?

יוסי דהרי: יש אלף ילדים ובני נוער.

יוסי דהרי: ניצן הוא הישוב הגדול ביותר אבל יש עוד ישובים נוספים שגם שם יש מפונים כמו כרמל ומפקיעים שגם הם בתחום המועצה האזורית חוף אשקלון.

יוסי דהרי: לסבר את אוזניכם, אני אתן נתונים ממשיים מהשטח.

יוסי דהרי: קודם כל, מבחינת הפריסה של כוח האדם שבעצם פועל בישובים ומדובר בכוח אדם מיומן ומקצועי שעובד מספר שנים ודווקא בתחום הנוער ובתחום הילדים קשה מאוד לשמור על רציפות.

יוסי דהרי: אם אנחנו מצליחים לעשות את זה, הגיבוי הכספי רק צריך לסייע לנו בנושא הזה.

יוסי דהרי: יש לנו עשרה רכזי נוער שנותנים מענה לכיתות ז' עד י"ב.

יוסי דהרי: לכל קהילה יש את רכז הנוער שפועל באותה קהילה על פי האופי והצרכים שלה.

יוסי דהרי: בנוסף לזה יש לנו כאן גרעין נח"ל שקיבלנו אותו דרך האגף החברתי-ביטחוני של הנח"ל.

יוסי דהרי: יש לנו תנועות נוער שפועלות כאשר לבני עקיבא יש שני סניפים, תנועת עוז שהיא התנועה של הילדים והנוער העובד והלומד שנותן מענה לצעירים הלא דתיים.

יוסי דהרי: מבחינת הילדים, יש רכזת ילדים שעכשיו היא בחופשת לידה.

יוסי דהרי: היא בעצם אחראית על הפעילות המקיפה של כיתות א' עד ו'.

יוסי דהרי: מעבר לזה יש את הפעילות המתנ"סית.

יוסי דהרי: כלומר, החוגים, הספרייה וכולי.

יוסי דהרי: רוב הילדים שמתגוררים בישוב לומדים בבית הספר שנמצא בתוך הישוב, ניצני קטיף, ומעבר לכך יש את בית ספר ניצן שהוא מעבר לכביש והוא בית ספר יסודי ממלכתי.

יוסי דהרי: מעבר לזה יש מוסדות לא מוכרים באזור אשדוד ובאזור אשקלון.

יוסי דהרי: התיכונים מפוזרים בעיקר באזור אשקלון ובאזור קבוצת יבנה.

יוסי דהרי: בוא נאמר שהפנימיות מגיעות מהצפון ודרומה.

אורי אורבך: מבחינת אחוזי חילון, מתוך האוכלוסייה הדתית, בקרב בני הנוער, יש 16-18, 16-20.

יוסי דהרי: אני לא יודע לומר לך באחוזים, אבל יש תופעה כזאת.

אורי אורבך: יותר מאשר הייתה בישובים המקוריים?

קריאה: לאו דווקא.

דורון בן שלומי: בגוש קטיף חיינו בחממה ובמקום מאוד סגור.

דורון בן שלומי: יש מעבר לחברה שהיא מאוד פתוחה והכל נגיש והילדים באו לא מוכנים.

דורון בן שלומי: אני יודע שבגוש קטיף ההורים היו יכולים לישון בשקט והילדים היו חוזרים הביתה ב-2 לפנות בוקר אבל כאן אני בא להורה ואומר לו שהילד מגיע מאוחר בלילה ושואל אותו איך הוא ישן והוא שואל אותי מה הבעיה.

יוסי דהרי: דיברתם על סדר יום ועל מה קורה לילד שמגיע לכאן מבית הספר ומה הוא מקבל.

יוסי דהרי: לצערי השנה אני נאלץ לסגור את מרכז הלמידה.

יוסי דהרי: יש פער לימודים, וזה לא סוד.

יוסי דהרי: זה דבר שיאמרו לכם גם במשרד החינוך.

יוסי דהרי: יש פער לימודים של תלמידים בבתי הספר ופתחנו מרכז למידה בו נמצאים סטודנטים שמגיעים ונותנים עזרה לשיעורי בית, הכנה לבגרות וכולי.

יוסי דהרי: המרכז הוכיח את עצמו אבל לצערי חוסר התקציב גרם לזה שהמרכז כבר לא עובד חודשיים והפניות מההורים ומהציבור שאנחנו מקבלים הן רבות.

יוסי דהרי: העברנו את זה למועצה כדי שהיא תמצא איזשהו פתרון לנושא הזה.

יוסי דהרי: הפעילות כאן מתחילה בשעה 4:00.

יוסי דהרי: לאחר מכן המדריכים, כל קבוצה וקבוצה, כל רכז, בונה לקבוצה שלו את הפעילות החינוכית, הערכית, החווייתית, עד אזור השעה 10:00-10:30 בלילה.

יוסי דהרי: לאחר מכן אנחנו מחזירים את הנוער לידי ההורים כי גם להורים יש כאן איזושהי אחריות מסוימת.

יוסי דהרי: זה סדר היום הכללי.

דני דנון: יש בעיות של אלכוהול וסמים?

יוסי דהרי: ניגע עכשיו במאפיינים.

יוסי דהרי: 15 אחוזים מבני הנוער – כ-80 בני נוער – החליפו מקומות לימוד בשנה האחרונה ובדרך כלל מדובר בצעירים שהיו ברמה גבוהה ולמדו בישיבות ובאולפנות בהן הרמה הלימודית היא מאוד גבוהה ולצערנו עברו לבתי ספר תיכוניים באזור אשקלון שם הרמה הלימודית לא כל כך גבוהה.

יוסי דהרי: הם עשו זאת מתוך איזשהו ויתור, מתוך איזשהו חוסר רצון להשקיע וירידת מוטיבציה בנושא הזה.

יוסי דהרי: המאפיינים של בני הנוער.

יוסי דהרי: אחוזים של נשירה סמויה הם אחוזים מאוד גבוהים.

יוסי דהרי: אחוזים של נשירה גלויה הם אמנם קטנים ואנחנו מכירים 11 מקרים.

יוסי דהרי: לדוגמה, אתמול הכנסנו לבית הספר באשקלון ילדה שאמורה ללמוד בכיתה י' אבל היא כבר שנתיים לא לומדת אלא ישבה בבית.

יוסי דהרי: אתמול הצלחנו לשכנע את בית הספר, כאשר אנחנו, רכזי הנוער נתנו את המילה שלנו ואת ההתחייבות שלנו שאנחנו נעזור לילדה להשלים את כל הפער הלימודי ובעוד ארבעה חודשים בית הספר יבחן את הילדה.

יוסי דהרי: אם היא עומדת בחומר הלימודים של כיתה י', היא תישאר בכיתה י', ואם לא, זאת בעיה.

יוסי דהרי: לגבי נשירה סמויה, יש ילדים שיום כן מגיעים ללימודים ויום לא מגיעים, וגם כשהם בכיתה, הראש שלהם לא שם.

יוסי דהרי: אלימות וונדליזם.

יוסי דהרי: חלק מתחושת אי השייכות למקום, תחושת הניכור, מקום זמני – יוצר מצב של תופעות של ונדליזם ברחבי הישוב ומשה יכול להעיד על כך.

יוסי דהרי: נושא של אלכוהול שלצערי נוגע בגילאים מאוד צעירים.

יוסי דהרי: אנחנו עדים לתופעה הזאת אפילו בסוף כיתה ה' ותחילת כיתה ו' כאשר חבר'ה צעירים מתחילים להתנסות בשתיית אלכוהול.

יוסי דהרי: פערי הלימודים שהזכרנו.

יוסי דהרי: שוב, אני לא רוצה לומר שההורים לא מודעים, אבל יש ילדים שמסתובבים עד שעה 12:00 בלילה וזה כאילו בסדר והכל טוב ויפה.

יוסי דהרי: ההורים לא מודעים לזה כי הם הולכים לישון בשעה 10:00, אבל הילד עוד מטייל עד השעות המאוחרות ואנחנו יודעים למה זה מביא.

יוסי דהרי: הרמה הדתית הנמוכה, כלומר, יש כאן איזושהי תופעה של חילון.

יוסי דהרי: בהערכה, כי אי אפשר ממש למדוד את זה, בין 20 ל-30 אחוזים מבני הנוער לא מממשים את הפוטנציאל הלימודי שלהם.

יוסי דהרי: כלומר, יש להם פוטנציאל לימודי כי כאשר אתה יושב אתם באחד על אחד באותו מרכז למידה שהיה פתוח עד לא מזמן ואתה מנסה לראות ולהבין איפה המצב הלימודי שלהם ובאיזו רמה הם נמצאים, הם ברמה מאוד גבוהה, אבל מצד שני הילד לא רוצה להשקיע ומבקש בית ספר שיהיה קרוב לבית, שלא פותחים בו את המחברת יותר מדיי פעמים ושרמת הלימודים בו לא כל כך גבוהה.

יוסי דהרי: יכול להיות שהביטחון העצמי גם הוא נפגע.

יוסי דהרי: כולנו יודעים שבית הספר היסודי עבר טלטלות ומהמורות ולכן אנחנו נתקלים דווקא בגילאים כיתות ז' עד ט' כשכבה שהיא מאוד בעייתית.

יוסי דהרי: שם יש תופעות שאנחנו לא הכרנו ולא מכירים, ושם צריך לתת יותר את הדעת.

יוסי דהרי: כלומר, דווקא בגילאים האלה שבעצם עברו את הטלטלה של בתי הספר מבחינת שבירת מסגרות וכולי, שם צריך לתת את המענה היותר רחב.

יוסי דהרי: אוכלוסיית אלפי מנשה, אוכלוסייה שלקחנו אותה דווקא בשנה האחרונה.

יוסי דהרי: ייעדנו איזשהו תקציב קטן שקיבלנו מעמותה שנקראת זהות יהודית והצלחנו להפעיל כאן תוכנית של חיזוק הקשר היהודי סביב אתגרים.

יוסי דהרי: אשר בזמנו הקים את התוכנית הזאת ועכשיו לצערי היא פסקה בגלל חוסר תקציב.

יוסי דהרי: מי שיפתח ביו-טיוב ויקיש ניצן, יראה את הפעילות, את הסרטון של הפעילות שהתבצעה כאן בקיץ האחרון.

יוסי דהרי: דווקא האוכלוסייה הזאת היא אוכלוסייה מוחלשת שצריכה חיזוקים גם מבחינת ההורים וזה מעבר לקשיים בהם נתקלים העולים החדשים.

יוסי דהרי: שם אנחנו צריכים לשים דגש הרבה יותר רחב.

יוסי דהרי: על פי מחלקת הרווחה ההגדרה של נער בסיכון בחוף אשקלון היא שכל נער שעבר את תהליך העקירה, מוגדר כנער בסיכון ומתוך זה אנחנו יודעים למפות כ-35 אחוזים מבני הנוער שהם בסיכון רחב יותר ושם צריך לתת מענה יותר אינטנסיבי והרבה יותר הדוק.

יוסי דהרי: מבחינת הקהילות.

יוסי דהרי: יש שתי קהילות.

יוסי דהרי: ניסנית היא קהילה שמונה כ-100 משפחות פלוס עוד קהילה שהיא קהילה מעורבת ואלה הקהילות הלא דתיות.

יוסי דהרי: מעבר לזה, כל הקהילות, המושבים שמוגדרים כרגע כגוש אחד ופועלים במועדון אחד שיש לו את הקשיים משלו.

יוסי דהרי: כלומר, כל ישוב וכל קבוצה נמצאת באיזשהו תהליך לקראת יישובי הקבע, לכל קבוצה יש את המאפיינים שלה וכאשר פועלים בקומפלקס אחד, זה מקשה מאוד.

יוסי דהרי: מצד שני יש לנו את קהילת נווה דקלים.

יוסי דהרי: המקום הזה היה אמור להיות מעונות יום.

יוסי דהרי: אם תכנסו לשירותים, אתם תראו שירותים בגובה דשא אבל בגלל חוסר במבני ציבור, חוסר במקום לייצר פעילות, הסבנו את הקומפלקס הזה לעבודה של רכזי הנוער, כולל סניף תנועת נוער וכולי.

יוסי דהרי: אני חייב לומר גם משהו חיובי כי מתבצעים כאן דברים.

יוסי דהרי: עבדנו כאן חמישה חודשים בלי תקציב ומתוך זה בתקופת עופרת יצוקה בנינו כאן פעילות שמי שיראה את מה שהתבצע ישאל איך זה קרה בלי כסף.

יוסי דהרי: אנחנו די ותיקים ומייצרים דברים יש מאין.

יוסי דהרי: אנחנו לא נותנים לחוסר התקציב לפגוע בילדים ובבני הנוער, אבל זה לא אומר שלא צריך לקבל את התקציב הזה.

יוסי דהרי: הוצאנו משלחת של נוער לפולין והיא חוותה את התהליך.

יוסי דהרי: היו בני נוער שהרגישו שהתהליך שהם עברו, תהליך העקירה, הוא מעין שואה.

יוסי דהרי: אני לא שופט אף אחד אבל היה חשוב לנו להבהיר להם מהי שואה אמיתית ואכן יצאו כ-20 בני נוער במשלחת לפולין.

יוסי דהרי: בני הנוער יצאו עם תובנות אחרות לגמרי וחזרו לעבודה קהילתית.

יוסי דהרי: באפריל אנחנו מוציאים משלחת נוספת לפולין.

יוסי דהרי: פעילות התנדבותית.

יוסי דהרי: לא פשוט במצב בו נמצא היום הנוער לומר לו שייקח את עצמו ושיבוא להתנדב.

יוסי דהרי: זאת עבודה מאוד מאוד מאומצת ועבודה מאוד מאוד אינטנסיבית.

יוסי דהרי: יש מספר פרוייקטים של התנדבות ואני אתאר לכם שניים ייחודיים.

יוסי דהרי: קהילת ניסנית הקימה בתוך מועדון הנוער – הנוער עצמו ביוזמתו – תוכנית שנקראת פיצנית.

יוסי דהרי: זה אומר פיצה בתוך מועדון ניסנית.

יוסי דהרי: מייצרים פיצה, בני הנוער אחראים על כל התהליך מההכנה עצמה עד קניית התנור, השיווק, המשלוחים וכל מערך ההפצה.

יוסי דהרי: הם אחראים על כל התהליך.

יוסי דהרי: מוכרים פיצה לתושבים כאן - פיצה כשרה וטעימה מאוד – במחיר זול, 20-25 שקלים למגש, ובכסף הזה שמרוויחים, לא אומרים שיעשו לעצמם איזושהי פעילות כמו טיול וכולי אלא עושים איזושהי פעילות לטובת האחר.

יוסי דהרי: כלומר, לוקחים את כל הכסף שאספו ומשקיעים אותו לטובת האחר.

יוסי דהרי: תוכנית שנייה, אנוש.

יוסי דהרי: מעון מפגרים באשקלון.

יוסי דהרי: בני נוער שלנו מאמצים אותם, כלומר, פועלים לטובתם.

יוסי דהרי: למשל, מסיבת חנוכה.

יוסי דהרי: תבינו, לנוער אין מסיבת חנוכה, אבל הוא הולך, יוזם ועושה פעילות חנוכה לאותם נפגעים כאשר המטרה היא בסוף התהליך לקחת את אותה קבוצה, גם שלהם וגם שלנו, וביחד ליצור איזושהי שותפות להתנדבות במקום שלישי.

יוסי דהרי: לצערי הדברים האלה נעצרים בגלל חוסר כסף להסיע את הילדים מכאן לאשקלון וזה כאשר מדובר ב-200-300 שקלים.

יוסי דהרי: זה מקשה על הגלגלים לנוע, אבל אנחנו מנסים להיות מאוד מאוד יצירתיים בפתרון הסוגיה הזאת.

יוסי דהרי: בנושא צה"ל, למרות שהוא נעצר, יש איזושהי עליית מדרגה ויש חבר'ה שמתגייסים לשירות משמעותי.

יוסי דהרי: עדיין יש תופעות שאנחנו מטפלים בהן ובוא נאמר שאנחנו נמצאים איפה שהוא במעלה ההר.

יוסי דהרי: אני לא יודע אם הגענו לפסגה והדרך היא עוד ארוכה.

יוסי דהרי: אנחנו יודעים לעשות את העבודה.

יוסי דהרי: אם אתם תתנו לנו את הגב שלכם, אנחנו ניתן את אותו מענה לטובת הילדים ובני הנוער.

יוסי דהרי: אני חושב שיש לנו הרבה מה לעשות.

יוסי דהרי: אכן, לא חסרות בעיות אבל מצד שני יש גם איזושהי נכונות מצדנו לפתור את הבעיות האלה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: דורון, תוך כמה שנים לא יהיה צורך במועדון הזה?

דני דנון: הערכה.

דורון בן שלומי: מועדון בכל מקרה צריך.

דורון בן שלומי: תלוי בקהילות.

דורון בן שלומי: צריך לזכור שאנחנו נמצאים בחוף אשקלון.

דורון בן שלומי: כאן כל ראש קהילה יוכל לומר את ההערכות שלו מתי זה יהיה, כי יש כאן שלושה גושים מרכזיים – נווה דקלים, מושבים וניסנית – אבל להערכתנו ייקח הרבה שנים.

דני דנון: שנתיים, חמש שנים, שבע שנים?

דורון בן שלומי: בין שנתיים לחמש שנים.

דורון בן שלומי: יש כאלה שיאמרו גם עשרים שנים, אבל בוא נגיד שבשנתיים הקרובות אנחנו לא רואים שום מבנה ציבור אחר שייבנה כי עוד לא התחילו לתכנן.

דורון בן שלומי: רק התכנון והביצוע בפועל הוא שנתיים.

דורון בן שלומי: זה לא בנווה דקלים, לא במושבים ולא במקומות אחרים.

דורון בן שלומי: עדיין אין תכנון.

דורון בן שלומי: אם כן, שנתיים הן המינימום.

דורון בן שלומי: בהנחה שכולם מחר מתחילים לרוץ וראש הממשלה אומר שכולם מעכשיו רצים, אם כולם רצים מהר, מדובר בשנתיים.

דורון בן שלומי: כמו שאנחנו מכירים את מדינת ישראל, זה לא כך.

אורי אורבך: מה לגבי המבנים הפרטיים?

אורי אורבך: לגביהם יש תאריך.

אורי אורבך: אני מדבר על גושים גדולים.

דורון בן שלומי: כל קהילה, זה סיפור אחר.

דורון בן שלומי: אם אני מנתח בגדול, אתה מבין שזה תהליך שייקח הרבה שנים.

דורון בן שלומי: עד שלא ייכנס לכאן זרז רציני, זה לא תהליך פשוט.

דורון בן שלומי: מתוך 480 משפחות שנמצאות כאן, יש פחות מ-150, שליש, שהוא בתכנון מתקדם של הבית.

דורון בן שלומי: יש כבר מאה שבונים ובמושבים יש עכשיו עוד חלק שהוא בתהליכי תכנון, אבל הדברים לוקחים זמן.

דורון בן שלומי: שליש יתחיל לבנות בשנה-שנתיים הקרובות וברוך השם זה מצוין.

דורון בן שלומי: התהליכים כאן גדולים.

דורון בן שלומי: בוא נאמר שבשנתיים שום מבנה ציבור לא יכול לזוז, ואני לא רוצה לומר יותר כדי לא לייאש את כולנו.

דורון בן שלומי: אם כן, שנתיים הן המינימום של המינימום.

דורון בן שלומי: אני חייב לומר שהמטרה היא להגיע ליישובי הקבע כמה שיותר מהר, אבל מה לעשות שאנחנו נמצאים כאן ואנחנו אמורים לתת מענה גם כאן ואנחנו רוצים שאנשים יגיעו ליישובי הקבע, במיוחד הנוער והילדים.

דורון בן שלומי: בוא נאמר שנוצר כאן איזשהו דור שהוא דור הקרווילות.

דורון בן שלומי: לא נוכל לקחת מהם את זה.

דורון בן שלומי: הם פה, הם גרים כאן, הם חיים כאן, והם בזבזו את כל חיי הנוער שלהם או חיי הילדות שלהם באיזושהי מעברה, ואני אומר את זה לצערי.

דורון בן שלומי: אסור לנו לשכוח שאנחנו נמצאים כאן והילדים חיים כאן, וצריך לתת להם איזשהו מענה בסיסי גם כאן בישוב הזמני, למרות שהוא זמני.

דורון בן שלומי: משה ואני נמצאים באיזשהו מהלך.

דורון בן שלומי: יש כאן מגרש משחקים שבנו אותו כאשר הגענו לכאן, ב-15 באוגוסט, ומי שיראה אותו, יראה שהוא מהווה מפגע בטיחות ממדרגה ראשונה.

דורון בן שלומי: משתמשים בו בבית הספר, משתמשים בו הילדים אחר הצהרים, מגרש משחקים של כדורגל והילדים מוציאים בו את האנרגיות שלהם, ואם אין להם היכן להיות, שלפחות יעשו את זה בצורה חיובית.

דורון בן שלומי: זה אמור גם לגבי הנוער הבוגר וגם לגבי הילדים הצעירים.

דורון בן שלומי: תבוא ותראה את מגרש הכדורגל – סכנת נפשות.

דורון בן שלומי: למועצה אין כסף והיא אומרת שמבחינתה אשים שער ומנעול ולא אתן לאף אחד להיכנס.

דורון בן שלומי: אין לה כסף לתקן את המגרש הזה ולכן צריך לסגור אותו.

דורון בן שלומי: מה יעשו הילדים?

דורון בן שלומי: מעניין אותם שער סגור?

דורון בן שלומי: מדובר כאן באמת בסכנת נפשות.

דורון בן שלומי: פנינו לגורמים השונים, אבל קשה מאוד לאנשים לקחת אחריות על דבר שהוא מאוד טריביאלי.

דורון בן שלומי: אני מזמין אתכם לראות את המגרש.

דורון בן שלומי: הברזלים והגדרות בו, הם כמו סכינים.

דורון בן שלומי: אם חס וחלילה ילד רץ ונתקל בגדר מכל סיבה שהיא, סכנת נפשות.

דורון בן שלומי: אני התרעתי על זה גם בפני המועצה ואמרתי שזה המצב.

משה ראובן: אני למעשה נכנסתי לתפקיד שלי לפני כשישה חודשים כצורך של המועצה שהבינה שאין תקשורת בין המועצה לבין התושבים, דבר שלא בריא לאף אחד.

משה ראובן: כל דבר מבחינת התושבים היה שכולם דפקו אותם.

משה ראובן: ההשלכות של זה התבטאו בתרעומת גדולה מאוד באתר, קטסטרופה, שתייה, עבריינות, תיקים במשטרה וכולי.

משה ראובן: אני לא אומר את הדברים כדי להשחיר אלא כי בסופו של דבר אלה האנשים שלנו והילדים שלנו.

משה ראובן: המועצה מצאה לנכון את הצורך שיבוא מישהו מתוך האתר שיהיה איש שמגשר ומפשר.

משה ראובן: אדם שגם מביא את הבעיות משם וגם מנסה להתיר את כל הפלונטרים עד כמה שאפשר ובכלים שעומדים לרשותי במטרה לנסות להוריד את גובה הלהבות.

משה ראובן: אני רוצה לומר לך שהמועצה פתחה את כל הספרים שלה בפניי ואמרה לי שאומר לה אני איפה הפלונטר או איך מתירים אותו ואני אומר לכם מספר מסקנות אליהן הגעתי.

משה ראובן: רבותיי, הכל חוזר למילה כסף, כסף וכסף.

משה ראובן: מדינת ישראל לא משקיעה באמת בשיקום של המפונים.

משה ראובן: מדינת ישראל שמה אותנו בצד במלחמה שלה בינה לבין המועצה, כמה כסף, איזה שימוש עושים בכסף וכן הלאה.

משה ראובן: כל עוד לא הייתי בתפקיד הזה, היה לתושבים קל לנגח את המועצה ולומר שלקחו להם, שהמדינה מעבירה והמועצה לא נותנת וכן הלאה, אבל היום יוסי ואני נמצאים בתוך הפרונט של העסק הזה ואומרים פה אתה תיקח ופה אתה תנהל.

משה ראובן: אני אומר לכם את האמת והיא שאי אפשר לנהל את הדבר הזה.

משה ראובן: אתם שמעתם איך מועצה אזורית מסבסדת את מדינת ישראל מתקציב שהוא גירעוני מבחינתה, וזה נמשך כבר ארבע שנים ולא רואים את האור בקצה המנהרה.

משה ראובן: היום שולמו 40 אחוזים מהמשכורות של האנשים כי כבר המועצה הגיעה לכאן והיא אמרה שאין לה יותר מהיכן לקחת כסף.

משה ראובן: אם מדינת ישראל תמשיך להתנהל כפי שהיא מתנהלת היום, לטמון את הראש בחול ולומר שהיא מעבירה וזה מספיק, זה בדיוק הפוך על הפוך.

משה ראובן: ככל שנשארים כאן אנשים יותר זמן, הבעיות הולכות, גדלות ותופחות, ומצד שני להקטין את התקציבים, זה לא מסתדר.

משה ראובן: המועצה היום נמצאת בגירעון של 10 מיליון שקלים, ואני אומר לכם באחריות מלאה – אני, נציג התושבים – שמבחינת תקציב מוניציפאלי מועצה אזורית חוף אשקלון בגירעון של 1.9 מיליון שקלים כל שנה וזה רק בסעיף המוניציפאלי, ואני לא מדבר על הסעיפים האחרים.

משה ראובן: אני אומר את הדברים באחריות כתושב ולא כאיש מועצה.

משה ראובן: המועצה אומרת שאין לה מהיכן לתת.

משה ראובן: התוצאה של זה היום היא שאי אפשר להמשיך את הפעילויות ואני לא אחזור על הדברים שנאמרו כאן.

משה ראובן: אני רוצה לומר לכם שאתמול הייתה לנו פגישה עם דניאל שטרום, האיש החברתי של מינהלת סל"ע והוא גם מחזיק את התקציב המוניציפאלי, והוא אמר שנכון להיום אין אישור בוועדת הכספים לתקציב מוניציפאלי.

משה ראובן: אפס.

משה ראובן: תקציב מוניציפאלי לשנת 2010 – אפס שקלים.

משה ראובן: היעלה על הדעת שמועצה שנמצאת בגירעון תוכל להחזיק את האתר הזה לאורך זמן?

משה ראובן: בסופו של דבר היא תתנער מהכל ותסגור את הבסטה.

משה ראובן: היא תאמר שאם מדינת ישראל תביא לכם כסף, אין בעיה אבל אם היא לא תביא לכם כסף, היא לא מוכנה יותר לממן.

משה ראובן: אנחנו נמצאים עכשיו על קצה הקרחון בקטע הזה.

משה ראובן: אנא מכם, העבירו את המסר למי שצריך.

משה ראובן: אי אפשר להמשיך להתנהל בצורה כזאת שהמועצה מממנת את המדינה, שהמועצה משלמת משכורות לאנשים ורק אחרי שלושה חודשים או שמונה חודשים או עשרה חודשים היא מקבלת את הכסף.

משה ראובן: אם היה מדובר במועצה מבוססת כלכלית, זה דבר לגיטימי ואומרים שזאת ההתנהלות וזאת הפרוצדורה, אבל זה לא המקרה.

משה ראובן: גם ועדת החקירה אמרה שצריך להתייחס לזה כאל משהו לאומי, להפסיק את השיטה הזאת שהמועצה תממן ואחר כך נעשה פרוצדורה ואחר כך נעביר לכם את הכסף.

משה ראובן: הסיטואציה בה אנחנו נמצאים היום, אנשים לא מקבלים משכורות.

משה ראובן: אני נמצא כאן כדי לכבות את השריפות, לבקש מהאנשים להתאזר בסבלנות, לחכות כי מיד אנחנו מקבלים את הפתרון.

משה ראובן: בבקשה, עכשיו זה נמצא אצלכם.

קריאה: ועדת החקירה נתנה עכשיו הרבה מאוד עבודה ואנחנו עכשיו עושים עבודה גדולה עם מאיר גבאי.

קריאה: כל הדברים הם בקטע המעשי ולא בקטע החברתי ולא בקטע השיקומי.

קריאה: רוב הדברים שם הם בעניין של הבנייה.

קריאה: זה חשוב כי זה תחילת השיקום של כל מקום.

קריאה: מה שלי חסר גם כאן ואני חושב שבכלל, גם כדי להניע תהליך, זה שאין כאן נתונים.

קריאה: אומר גבוה, נמוך, הרבה אחוזים, קצת אחוזים, אבל מישהו צריך לתת נתונים שיאמרו מה קורה כאן באמת.

קריאה: צריך שהדברים יוצפו כמו שצריך ונדע מה אנחנו צריכים ומה הבעיות.

קריאה: מועדון נוער צריך גם בנווה דקלים ויצטרכו אותו גם בניצן.

קריאה: זאת אומרת, מועדון נוער לא קשור למקום בו יש בעיות אלא מועדון נוער הוא דבר טריביאלי.

קריאה: השאלה מה הדבר הייחודי שיש כאן בנוסף למועדון נוער רגיל שיכול להתקיים עם קומונר וחצי.

קריאה: צריך כאן עשרה רכזים כדי שנרגיש שיש כאן בעיה.

קריאה: הבעיה לא צריכה לבוא בגלל שפלוני או אלמוני אמר, אלא שמישהו יעשה עבודה מעשית, עבודה עניינית, ואולי הוועדה יכולה להזמין דבר כזה.

קריאה: כאן יש את התכנית הלאומית.

קריאה: עלה משהו בקטע הזה?

דורון בן שלומי: עלה, אבל הבעיה היא שהנתונים הם כמה שנים אחורה וזה לא בדיוק משקף את המצב היום.

קריאה: הנתונים נאספו בקיץ האחרון.

דורון בן שלומי: לא, לא מדויק.

דורון בן שלומי: אני חושב שהם מתבססים על 2007.

קריאה: רוצים לומר שכאן צריך משהו ייחודי שהוא מעבר.

קריאה: כמו שדורון אמר, זה לא עניין לשנה ולשנתיים אלא זה תהליך ארוך טווח.

קריאה: ילד שהגיע לכאן בגיל אפס זה משהו אחר וילד שהגיע לכאן בגיל 14 הוא משהו אחר אבל מישהו צריך לומר את כל הנתונים האלה.

קריאה: אתה אומר שיש כאן אלף, וזה מספר אדיר וזה משהו שצריך לדעת.

קריאה: צריך לדעת כמה חבר'ה כאן נקלטו במערכת, כמה חבר'ה נורמטיביים וכולי.

קריאה: יש לך מסמך כזה שיכול להגדיר?

דורון בן שלומי: אתה נכנס למקום לא נכון כי אתה מנסה לקחת אחריות והרב אופיר אומר שכדי שמשהו כאן יתבצע, הממשלה צריכה לקחת את האחריות.

דורון בן שלומי: אומר משרד הרווחה והחינוך, הם צריכים להציב.

דורון בן שלומי: אם הם ייקחו נתונים ממך, גם זה בסדר גמור.

דורון בן שלומי: בסוף, כאשר משרד הרווחה ומשרד החינוך באים ואומרים שהם כאנשי מקצוע אומרים שיש כאן תהליך מסוים שצריך לעבור אותו וצריך להקציב לו, זה אחרת מאשר מישהו בשם התושבים אומר את זה.

ליאור כליפא: אני רוצה לשנות את האווירה.

ליאור כליפא: אנחנו ארבע שנים אחרי וברוך השם נעשתה כאן הרבה עבודה.

ליאור כליפא: אנחנו לא מדברים על אותם נערים שלא לומדים כאן ומסתובבים במשך היום כמו שהיה בשנה הראשונה.

ליאור כליפא: אנחנו לא מדברים על אותו מצב גיוס או אי גיוס לצה"ל כפי שהיה בשנה הראשונה ואני בכוונה רוצה שנדבר על הבעיות שקיימות.

ליאור כליפא: אני חושב שבקטע הזה אנחנו צריכים וחשוב שבאמת ניקח את הדבר הזה קדימה.

ליאור כליפא: הרבה דברים כאן נעשו בראש וראשונה אודות לצוות המקומי ולרכזים שחיים כאן ביום יום.

ליאור כליפא: אם אין אני לי, מי לי.

ליאור כליפא: עם כל הכבוד למדינת ישראל, לכנסת ישראל, לממשלת ישראל, למועצה האזורית חוף אשקלון, אם המערכות כאן לא יתפקדו כמו שהן צריכות לתפקד כקהילות מן המניין, כישובים מן המניין שיש את האחריות המקומית על מה שקורה כאן והיכולת המקומית לטפל במערכת כמו בכל ישוב רגיל במדינת ישראל, אנחנו נמשיך לדשדש בסיפור הזה.

ליאור כליפא: צריך גם להסתכל על חצי הכוס המלאה והיא שאנחנו ארבע שנים אחרי והתקופה לא דומה לתקופה ששלי יחימוביץ סיירה כאן עם הוועדה לזכויות הילד.

ליאור כליפא: בתקופה שחבר הכנסת דני דנון מסייר כאן היום עם חבר הכנסת אורבך, השתנו דברים לטובה.

ליאור כליפא: הנושאים כאן הם ברמה שצריכים לקבל יציבות.

ליאור כליפא: כל דבר כאן משפיע על דבר.

ליאור כליפא: כאשר יש כאן בית ספר – ויושב כאן המפקח של משרד החינוך ואני יכול לומר רק מלים טובות על משרד החינוך בכל תהליך הקליטה – משרד החינוך, גם בית הספר, לא יכול להבטיח את מלוא המשאבים.

ליאור כליפא: יש כאן משאבים מעבר לבית ספר רגיל, ונשים את הדברים על השולחן.

ליאור כליפא: משרד החינוך לא יכול לתת את המשאבים הנדרשים במציאות הקיימת.

ליאור כליפא: זאת אומרת, המציאות הקיימת דורשת היום מעבר לתוספת של 225 שעות ומי שמכיר את משרד החינוך, זה לא מעט אבל המציאות דורשת יותר.

ליאור כליפא: אני חושב שבסופו של דבר נדרש זה להחזיר את העסק הזה למשימה לאומית.

ליאור כליפא: משימה לאומית בתקציבי מינהל חברה ונוער, משימה לאומית בתקציבי משרד השיכון, להחזיר את היציבות של המערכת למקום ולהחזיר את הישובים ואת הקהילות לאחריות שלהם על מה שקורה כאן.

ליאור כליפא: כל ראש קהילה כאן בגוש קטיף מנהל את הישוב שלו לתפארת, הילדים הלכו, לא היו טרוניות והעסק עבד, אבל מה קרה?

ליאור כליפא: ארבע שנים אנחנו במציאות הזאת - ואני חולק על ידידיי משה ויוסי - איך שנקלטנו כאן בקדנציה הקודמת של המועצה ובחלק מהמקרים זה ממשיך גם בקדנציה הנוכחית, ובצורה שהמדינה מעבירה ועובדת, אתה תלוש.

ליאור כליפא: באיזשהו מקום אתה תלותי והתלות הזאת לא בריאה ולכן צריך לשנות את הפזה.

ליאור כליפא: צריך לשנות כאן סדרי בראשית בקטע הזה ולהחזיר את האחריות להנהגה המקומית.

ליאור כליפא: ברגע שהוא אחראי, זה לטוב ולרע והוא אחראי עד הסוף וייתן את הדין וחשבון לרכז הנוער שלו, ירוץ וכדומה.

ליאור כליפא: לדעתי נדרש מכם חברי הכנסת, ואני רוצה להוסיף לכם משימה, להכניס את הנושא הזה למשימה לאומית.

ליאור כליפא: אתמול אמרתי לדורון בשיחת טלפון שהתחושה שלי, עם כל ההערכה שלי לראש הממשלה ולמנכ"ל משרדו, שבסופו של תהליך הפעם נחטוף את הסטירה בקניון.

ליאור כליפא: עד היום היינו במדבר אבל לצורך העניין אנחנו כבר בקניון.

ליאור כליפא: בסופו של דבר אנחנו באותו מקום וכאשר מדברים עם פקידים בכירים במשרדים אחרים, מבינים שצריך לשנות כאן פאזה וזה אומר שראש הממשלה לוקח אחריות מלאה על הנושא הזה.

ליאור כליפא: ראש הממשלה היה צריך להיות יושב ראש ועדת שרים לענייני התנתקות ולקחת עד הסוף אחריות כי זאת אחריות שלו.

ליאור כליפא: לא יודע, יכול להיות שבשבוע הבא נשמע הצהרות כאלה ואחרות מראש הממשלה.

דני דנון: אני רוצה לסכם את הישיבה ולומר שהמצב הקיים הוא לא דבר פשוט.

דני דנון: ברור לנו שהילדים שגדלים כאן

דני דנון: גדלים בעיוות מובנה אבל כולנו עושים את המקסימום.

דני דנון: הנושא הכספי עליו דיברתם, גם חבר הכנסת אורבך וגם אני הבנו את זה בפעם הראשונה שהעליתם וגם בפעם הזאת ואנחנו נרצה לסייע נקודתית אלא שצריך לחשוב אל מול מי, אם זה מול האוצר או מול שר החינוך כדי לפחות לסגור על תקציב דו שנתי לשנת 2009 ו-2010.

דני דנון: זאת צריכה להיות המטרה וצריך לחשוב ביחד על כך.

דני דנון: אני אשמח גם בנושא הזה להתמקד.

דני דנון: אנחנו נעביר את המסר.

דני דנון: אני יודע שמנכ"ל ראש הממשלה כן מתייחס לנושא ברצינות והוא משקיע הרבה שעות בנושא הזה של יציאה מהמגורים הזמניים.

דני דנון: יש זמן ורצון לכך.

דני דנון: אני רוצה לומר למדריכים שאתם בחזית.

דני דנון: זאת אומרת, אתם בסופו של דבר, עם כל הכבוד לכנסת ולממשלה, אתם בשעה 3-4 תעמדו מול הילד שייכנס לכאן ותתמודדו אתו.

דני דנון: מה שתעבירו לו, זה מה שילווה אותו כל חייו.

דני דנון: אכן הנטל עליכם.

דני דנון: ביום שלישי בשבוע הבא מתקיים יום זכויות הילד ואני מבין שמהקהילה כאן יגיעו הנציגים שייבחרו בתור ילדים מחוללי שינוי שמשפיעים על ילדים אחרים.

דני דנון: גם זאת אמירה חשובה.

דני דנון: לא ידעתי את זה עד שנכנסתי לכאן לחדר שמישהו מכם נבחר לכך.

דני דנון: אכן, זה מקור לגאווה.

דני דנון: בסופו של דבר, בנושא של התקציב של המדריכים, אנחנו ניכנס לנושא הזה נקודתית ביחד אתכם כדי לראות איך נועלים את הסעיף הזה.

דני דנון: לגבי יתר הדברים, אנחנו לוחצים אבל אתם יכולים להעיר אותנו יותר.

דני דנון: אני כן יודע מהמנכ"ל אתו קיימנו כמה פגישות שיש מחויבות ויש רצון אבל כל יום שעובר וכל שנה שעוברת וכל פתיחת שנת לימודים שעוברת, זה רע מאוד.

דני דנון: אני רוצה להודות לכל העושים במלאכה, לכל הנציגים שפועלים, גם משרד החינוך, גם משרד הרווחה.

דני דנון: מאשימים אותם ואצלי בוועדה תקפנו ודרשנו, אבל בסופו של דבר הרצון קיים.

דני דנון: אני תמיד מזכיר הבטחות של אנשים שאמרו שהטיפול יהיה כך וכך אחרי העקירה, אבל בסופו של דבר הדבר החיובי היחידי שאפשר לומר בכל המצב בו אנחנו נמצאים זה הלקח שאנחנו צריכים ללמוד ממנו, מבחינת עקירה של ישובים ומבחינת הבטחות לגבי מה עומד להיות בעתיד.

דני דנון: אני מודה לכולם ואני מקווה שכאשר נגיע לכאן שוב זה יהיה למועדונים בישובים.