ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 38, 2009-11-16 10:00

ליה שמטוב: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

ליה שמטוב: על סדר היום פרויקט "ציפורי לילה" כמודל התערבות – הצגת מחקר בראשות ד"ר לובה סרדה, וביוזמת האגודה הישראלית למען ילדים עולים.

ליה שמטוב: נקבל היום סקירה על הפרויקט.

ליה שמטוב: הוועדה מעוניינת לשמוע איפה הפרויקט הזה עובד, כמה שנים הוא עובד, איך הוא עובד, ואז נמשיך בדיון.

ליה שמטוב: אלי זרחין, בבקשה.

אלי זרחין: שלום לכם.

אלי זרחין: האגודה הישראלית למען ילדים עולים היא ארגון חברתי שהוקם לפני תשע שנים על ידי עולים דוברי רוסית במטרה לשלב שילוב ילדים, בני נוער, צעירים עולים בבתי ספר ובחברה הישראלית.

אלי זרחין: רצינו לסגור נישה שמבחינתנו קיימת בישראל, כשאף מערכת לא נותנת מענה ספציפי לילדים ובני נוער עולים.

אלי זרחין: האגודה פועלת היום ב-63 ישובים ברחבי הארץ ומפעילה במהלך השנה כ-20 אלף ילדים ובני נוער.

אלי זרחין: במהלך העבודה זיהינו כל מיני, מבחינתנו, נישות בשטח, שרצינו לפתח מודלים לתת להם מענה.

אלי זרחין: אחת התופעות שזיהינו, שמאוד הפחידה אותנו, היתה תופעה של שוטטות של נוער עולה, בעיקר יוצאי ברית המועצות לשעבר ויוצאי אתיופיה בשעות הערב והלילה, זאת כאשר פורמלית היה אפשר להגיד שמדובר בנוער נורמטיבי; רוב הנערים האלה לומדים בבית ספר, לרובם יש בית, ונשאלת השאלה, למה הם ברחוב עד 2:00 בלילה?

אלי זרחין: למה הם לא במסגרת קהילתיות שבהרבה ישובים כן קיימות?

אלי זרחין: האם זו בכלל בעיה?

אלי זרחין: פיתחנו מודל שקראנו לו "ציפורי לילה" כדי לנסות לתת מענה לאותה בעיה.

אלי זרחין: המודל בנוי ממדריך רחוב, יוצא עדה של הנערים, שיוצא לרחוב בשעות הערב והלילה, נמצא עם הנערים, ונותן נוכחות מבוגר בשטח, מנסה להיות אוזן קשבת לנערים, מנסה להיות מגשר בינם לבין מה שקורה בקהילה.

אלי זרחין: הפרויקט שלנו ב-2009 פעל ב-24 ישובים, עם יותר מ-5,000 בני נוער, 46 מדריכי רחוב עבדו בפרויקט, ורצינו לבדוק מה התופעה הזו.

אלי זרחין: לא פעם שמענו בישיבות שזה לא בעיה.

אלי זרחין: רצינו לראות האם הפרויקט הזה עובד, האם נותן מענה כלשהו, ויחד עם המשרד לקליטת העלייה יזמנו מחקר שד"ר לובה סרדה עמדה בראש צוות המחקר, ותציג אותו.

ליה שמטוב: תודה רבה, בבקשה.

לובה סרדה: כמו שנאמר, רצינו קודם כל לדעת מיהם הנערים האלה שמסתובבים בשעות הערב המאוחרות.

לובה סרדה: רצינו לבנות את הפרופיל שלהם, ולבדוק האם הם כן נוטים להתנהגות סיכון יותר מהממוצע בארץ, פחות מהממוצע, האם הם אכן נערים נורמטיביים או לא.

לובה סרדה: בנוסף, רצינו לבדוק מה קורה להם ואם קורה בכלל תוך השתתפותם בפרויקט.

לובה סרדה: לשם כך נקטנו כמה שיטות; עשינו שיטות כמותיות ואיכותיות, עשינו שאלון סגור לנוער, שהמדגם לנוער המשתתף היה כ-140 נערים ונערות מאלה שכן מעורבים בפרויקט הזה, מ-12 ערים.

לובה סרדה: השאלון כלל ארבעה שאלונים קטנים, שכל חלק בשאלון הציג איזו שאלה.

לובה סרדה: בנוסף, העברנו שאלון פתוח לאנשים שעובדים עם אותם נערים, קודם כל למדריכים, לרוב המדריכים המועסקים בפרויקט, לשלושת הרכזים של הפרויקט ולאנשים שמהווים קשר בין הפרויקט לרשות המקומית או למשרד הקליטה.

לובה סרדה: בנוסף, ערכנו ראיונות אישיים לנערים ולמדריכים – 10 לנערים ו-10 למדריכים – כדי להתעמק בהבנת מיהם הנערים האלה, ומה קורה להם בפרויקט.

לובה סרדה: בנוסף, ערכתי תצפיות בשטח, איך עובד הפרויקט, מה הקשר בין המדריכים לבין הנערים.

לובה סרדה: כמו שנאמר, הרעיון המרכזי של הפרויקט – נוכחות מישהו מבוגר בשטח, מדריך רחוב.

לובה סרדה: לכן השאלה החשובה היתה מה הקשר בין אותו מדריך לנערים.

אלי זרחין: אציג בחמישה משפטים את התוצאות, ואז לובה תפרט אותן.

אלי זרחין: המסקנה הראשונה של המחקר - נוער עולה המשוטט בשעות הערב והלילה הוא לא נוער בסיכון גבוה, אך הוא כן נוער בסיכון.

אלי זרחין: בהגדרות בין לאומיות הוא עונה על 7 מתוך 10 קריטריונים של סיכון.

אלי זרחין: ההתנהגות של הנוער הזה ברחוב היא התנהגות סיכונים, ואפשר לחזור למטרת הפרויקט, למנוע הידרדרות של אותם בני נוער.

אלי זרחין: בנוער המשוטט, נוער נורמטיבי יש פעילות עבריינית, יש סמים והרבה אלכוהול, ורק נוכחות של מבוגר מנסה למנוע את זה, אך מדובר בנוער שלא ניתן מבחינתנו להגדיר אותו כנוער נורמטיבי, והוא נוער שצריך לקבל מענה איפה שהוא נמצא.

אלי זרחין: המסקנה השנייה, שנכון להיום אין גופים ממשלתיים או עירוניים שבאים לנוער הזה ביוזמתם לתת לו מענה.

אלי זרחין: ישנם גופים חברתיים אלה ואחרים, אבל אין מענה שהמדינה מנסה היום לתת לאותו בן נוער בכוחות עצמה, ולכן יכול להיות ששילוב, מה שהפרויקט הזה עובד ב-24 ישובים, של הרשות המקומית וגופים חברתיים, כן יכולה לתת מענה – לנו חבל, שהמדינה כמדינה לא חושבת לנכון לתת מענה ייחודי, מרוכז לבעיה הזו.

אלי זרחין: פרויקט "ציפורי לילה" בא למנוע הידרדרות של בני נוער זה.

אלי זרחין: לפי מסקנות המחקר, הוא נותן מענה לבעיה, אך מענה חלקי.

אלי זרחין: החלקיות של המענה מתבטאת בעיקר בזה שמדריך שעובד בשטח אינו איש מקצוע, והרבה פעמים הוא אינו מסוגל לתת מענה לאותם צרכים שהנערים מביאים אתם.

אלי זרחין: לכן בדרך לכאן הרבה מאוד אנשים שבפקקים – דוגמאות של יקנעם, של מגדל העמק, של נהריה, של ראשל"צ, כשהעירייה לקחה את הפרויקט כחלק מעבודה עירונית, מחלקות רווחה, נוער, חינוך, קליטה נמצאים בפרויקט, זה מראה שאולי זו הדרך בשיתוף הגופים האלה לתת מענה.

אלי זרחין: ועוד מסקנה נוספת, צדדית, שחשוב לראות שיש הרבה גופים – קרנות כמו פדרציית יהודי ניו יורק, Jewish Dpportnities Istitute, קרן אלי ויזל, אנשים פרטיים, עסקים ישראליים שבאמצעות מתן, שחשוב לנו להגיד תודה להם ולמתן על הסיוע שמביאים, באים לתמוך בפרויקט.

אלי זרחין: חלק מהם הופכים להיות שותפים גם בבנייה וגם בניהול.

אלי זרחין: אני מעביר ללובה את הבמה כדי שתציג לכם את תוכן המחקר שעשתה.

לובה סרדה: נפרט בקשר לתוצאות, ואתם יכולים לראות אותן גם בחוברת שבפניכם.

לובה סרדה: כשבנינו את פרופיל הנוער שמשתתף בפרויקט, ראינו שלפי ההגדרה הקשוחה, הנוער הזה הוא כן נורמטיבי, כלומר הוא לא נמצא בסיכון גבוה.

לובה סרדה: רוב הנערים שראיתי אותם וששאלתי אותם ושדיברתי אתם, רובם מאלה שמילאו את השאלונים, לומדים בבית הספר או לפחות רשומים בבית הספר.

לובה סרדה: כמעט לכולם יש בית, ואלה ילדים שחיים במשפחות ולא ילדים של תוכניות כמו נעלה וכדומה.

לובה סרדה: יש להם בית, יש להם הורים, והם כן נמצאים בתוך מסגרת הלימוד.

לובה סרדה: אבל כששאלנו שאלות יותר מפורטות, ראינו שבכל הסעיפים של התנהגויות סיכון, הנערים האלה, נערים ונערות, הם מציגים נטיות גבוהות יותר להתנהגות סיכון, גם בהשוואה לממוצע של כלל הנוער בארץ, גם לפעמים בהשוואה לממוצע של כלל הנוער העולה בארץ, שלפעמים הנתון הזה יותר גבוה, כמו שלמשל, נוער עולה יותר נוטה להשתמש בחומרים ממכרים מאשר כלל הנוער בארץ, אך אצל הנערים שבדקנו אותם מצאנו נתונים אפילו עוד יותר גבוהים מכלל הנוער העולה או כלל הנוער הרוסי, כי הנערים שבדקנו כולם היו יוצאי ברית המועצות לשעבר.

לובה סרדה: השאלה החשובה היתה האם הפרויקט נותן מענה.

לובה סרדה: הוגדר ששיטת עבודת הפרויקט זה הפעלת מדריך רחוב.

לובה סרדה: רצינו לבדוק האם אותו מדריך כן מהווה כתובת לפנייה של הנערים, כן מהווה סמכות, כן מצליח להיות מבוגר משמעותי עבורם.

לובה סרדה: בבדיקה שלנו כן הגענו למסקנה שברוב המקרים לפחות, המדריכים שבפועל עובדים בשטח כן מצליחים להיות כתובת וסמכות לנערים.

לובה סרדה: בדקנו את זה בתחומים שונים, וגם מצאנו שבתחום של בילוי שעות הפנאי ויחסים בין החברים הם מהווים כתובת וסמכות אולטימטיבית כמעט לנערים האלה.

לובה סרדה: לעומת זאת, בבעיות שנוצרות בבית הספר הנערים פחות נוטים לפנות למדריכים דווקא.

לובה סרדה: אם נחזור להתנהגות סיכון, רוב הילדים לומדים, אך לנערים יש נתוני נשירה סמויה, בכל הקריטריונים שמקובלים במחקרים בארץ.

לובה סרדה: אז כשמדברים על בעיות בבית הספר, זה חלק חשוב בחיי הנערים, חלק חשוב בלבנות את העתיד שלהם.

לובה סרדה: פה המדריכים יותר חלשים בהשוואה לתחומים האחרים, יחסי אנוש, יחסים בין חברים, בעיות הפנאי ובילוי הפנאי.

לובה סרדה: למה "בעיות הפנאי" – כי בהרבה מקרים נוצר מצב שאין לנערים מה לעשות בשעות הפנאי, במיוחד בשעות המאוחרות, או הם לא יכולים למצוא דרך לארגון או מקום שיכול לעזור להם למצוא את העניין הזה.

לובה סרדה: ראינו גם בשיחות ותצפיות שדמות המדריך, יש לה חשיבות עליונה בפרויקט, וראינו שגם חוזק, גם חולשה של ביצוע הפרויקט בכל מקום, קודם כל זה חוזק וחולשה של המדריך שעובד שם.

לובה סרדה: כמו שנאמר כבר, הגענו למסקנה שיש חשיבות רבה להכשרת המדריכים.

לובה סרדה: מצד אחד כן יצא מהשאלונים שרוב הנערים חוששים מבעלי מקצוע, ויש יתרון בגישה ובעמדה לא פורמלית של אותו מדריך, אך גם ראינו שאותו מדריך זקוק להמון כישורים, גם בעבודה פרטנית וגם כישורים בעבודה קהילתית, שבהרבה מקרים אין להם.

לובה סרדה: הם כן זקוקים להדרכה והכשרה יותר שיטתית, יותר מורחבת, יותר מעמיקה וגם מותאמת אישית, כי המדריכים שעובדים בפועל בפרויקט מאוד שונים זה מזה.

אלי זרחין: בין מחקר שהסתיים עכשיו לפני כשנה פלוס ד"ר פאולינה צלניק ממכללת בית ברל עשתה הערכה של הפרויקט הזה, וחלק השאלונים שלה היו דומים.

אלי זרחין: אותם נערים שהשתתפו גם בהערכה וגם במחקר במסגרת של שנה פלוס, דיווחו על שיפור בנשירה סמויה, למשל, שיותר באים לבית הספר, כמעט ב-30 אחוז.

אלי זרחין: כמעט 20 אחוז דיברו על יכולת שלהם יותר ליצור קשר לא רק עם חברים, בעיקר עם מבוגרים.

אלי זרחין: אנו כל פעם נתקלים בחוסר משאבים, כי הכשרת המדריכים עולה כסף.

אלי זרחין: צריך להזמין אנשי מקצוע.

לובה סרדה: גם ראינו שבעיות הנערים זה קצה הקרחון, ומאחוריהם יש גם בעיות של ההורים.

לובה סרדה: במתכונת הנוכחית אין כוחות ומשאבים לעבוד גם עם ההורים.

לובה סרדה: בהרבה מקרים ראינו שיש רקע כלכלי קשה, וראינו גם שבאחוז מאוד גבוה, יותר גבוה מהממוצע וודאי לכלל הנערים, הנערים שלנו עובדים באופן קבוע, מה שגם בעתיד יכול לגרום לנשירה וכדומה, ואתם מבינים למה הם עובדים.

לובה סרדה: גם זה דורש משאבים יותר רחבים.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: נשמע איך זה עובד בערים.

ליה שמטוב: סגן ראש העיר יקנעם, בבקשה, רומן פרס.

רומן פרס: זה אכן עבד ביקנעם בשנת 2008, ואז הפרויקט הופסק, ואנו מאז פנינו מספר פעמים וביקשנו לחדש אותו.

רומן פרס: שוקלים איכשהו בכוחות שלנו לחדש אותו.

רומן פרס: אני הייתי רוצה להתייחס לכמה נקודות בתור רשות מקומית.

רומן פרס: אנו מדברים פה על בני נוער שהם נמצאים בין בני נוער נורמטיביים לבין בני נוער שהופכים להיות בסיכון.

רומן פרס: במסגרת בית ספר הם מקבלים מה שהם מקבלים.

רומן פרס: כשהם הופכים להיות לבני נוער בסיכון, ודאי המדינה דואגת לצייד אותנו פחות או יותר במשאבים כדי להתמודד אתם, אך אין לנו היום שום תקציב ממדינת ישראל כדי למנוע מאותם בני נוער להגיע מנוער נורמטיבי לנוער בסיכון.

רומן פרס: אין לנו אפשרות היום לקחת תקציב של משרד הקליטה ולהפעיל אותו מדריך רחובות.

רומן פרס: הרי בסופו של דבר, מה עשה אלי זרחין?

רומן פרס: לקחת מדריך רחובות, לשלוח אותו לפארקים, לאותם מקומות שהנוער הזה נמצא בשעות שאנו כרשות לא יכולים לתת להם מענה, ואם אני מסתכל על קרוב ל-40 בני נוער ביקנעם שהצלחנו בתקופה די קצרה להוציא אותם מהפארקים ולהכניס אותם למסגרת שלנו, שזה בית הנוער, חוגים של המתנ"ס, חוגים של בית ספר שלנו בשעות הערב, אני חושב שזו הצלחה.

רומן פרס: אנו צריכים היום לקחת מודל, לשכפל אותו אפילו לכלל בני הנוער.

רומן פרס: נכון שבני נוער עולה נמצאים במצב יותר רגיש, יותר סיכון, אבל גם עם נוער בני הארץ.

רומן פרס: אגב, גם הנוער שאנו קוראים להם נוער עולה, חלק מהם בכלל נולדו בארץ.

אלי זרחין: 32 אחוז.

רומן פרס: הם כביכול צברים לכל דבר, וגם במשרדי ממשלה יש כל מיני חילוקי דעות, מיהם עולים, וכמה שנים הם עולים, אבל אי אפשר לא להתייחס אליהם כקבוצת סיכון.

רומן פרס: ואם לא נטפל בהם היום וניתן להם מענה, כשהם עדיין נוער נורמטיבי, מחר זה יעלה לנו ולמדינה ולרשויות פי כמה יותר, גם לכל התוכניות של נוער בסיכון, גם לקציני מבחן הם יגיעו, גם למשטרה, גם לרווחה, ואני חושב שהמסקנה העיקרית שעולה פה מהמחקר היא שצריכים לראות את המודל כמודל שהצליח, לשדרג אותו, אם צריך, ולאמץ אותה לכלל בני הנוער בארץ.

אלי זרחין: לפי בקשת יושבת הראש, נציין מספרים חשובים.

אלי זרחין: לפי הערכה, אותם 24 ישובים שבהם עובד הפרויקט, אנו מדברים בין 10 ל-15 אחוז מכלל בני נוער עולים שגרים באותו ישוב.

אלי זרחין: לא כל בני נוער עולים נמצאים בפארקים.

אלי זרחין: לפי המספרים שהמדריכים מזהים בשטח, מדובר בין 10 ל-15 אחוז של בני נוער.

אלי זרחין: ואם בחדר הזה לפני חודשיים הוצג מחקר של משרד הקליטה והמועצה לשלום הילד, לגבי ילדים עולים, והמספר שעלה שם, אם איני טועה, 240 אלף ילדים עולים, אנו מדברים שברחבי הארץ משוטטים כל ערב כ-30 אלף בני נוער, בעיקר יוצאי ברית המועצות ויוצאי אתיופיה.

אלי זרחין: בהרבה מאוד ישובים – נגיד, בנצרת עלית באים הרבה נוער ערבי עכשיו לאותו מדריך רוסי שעובד עם הנוער, כי אין מישהו אחר שעובד אתם.

אלי זרחין: ובאים הרבה נוער צבר גם ביקנעם ובישובים אחרים, זה נכון.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: משרד הרווחה, בבקשה.

עמירם קלאוס: בגדול, אנו מברכים את עבודת העמותות.

עמירם קלאוס: אנו רואים אותם כמי שאמורים להיות שותפים של הממסד.

עמירם קלאוס: יש גם מספר עמותות שאנו עובדים אתן בתחום הזה.

עמירם קלאוס: חסר לי, שהבחורים והבנות הצעירות שעובדים עם האוכלוסייה הזו צריכים להיות יותר קשורים לממסד במובן של קבלת הדרכה כדי לשפר את טיב עבודתם.

עמירם קלאוס: חלק מהצעירים שעובדים, עובדים עם כל הלב והנשמה בעניין, אך לעתים בלי מספיק ידע, ויש לתגבר את זה אצלם.

אלי זרחין: לתקן אותך - משרד הרווחה הוא כן בפרויקט, באמצעות ועדת עיזבונות.

אלי זרחין: דבר שני, יושב כאן מנהל פרויקט מגדל העמק.

אלי זרחין: אם מנהל מחלקת הרווחה שם או בראשון לקח על עצמו ניהול הפרויקט, הוא והצוות שלו נותנים הדרכה- -

עמירם קלאוס: את הפרט הזה אני לא יודע, ואיפה שמקבלים, זה בסדר גמור.

ליה שמטוב: אבל אתם פונים למשרד הרווחה עם הפרויקט?

עמירם קלאוס: דרך המחלקות לשירותים חברתיים בישובים.

עמירם קלאוס: איפה שאתם פונים ומקבלים, זה בסדר גמור.

אלי זרחין: במשרד הרווחה זה עכשיו נמצא על סדר היום אצל סמנכ"ל המשרד, מוטי וינטר, בנושא של ועדת שמיד.

רומן פרס: הייתי מצפה לא שתבוא פה עמותה ותיזום את זה, אלא שתבוא המדינה ותיקח אחריות, ולא שאנחנו נצטרך לגייס כספים מקרנות ומפדרציות של לוס אנג'לס כדי לטפל בנערים אזרחי ישראל, אלא מדינת ישראל תתקצב את זה ותטפל בזה.

עמירם קלאוס: למשרד הרווחה יש כמה מאות עובדים בשטח הזה של חבורות רחוב.

עמירם קלאוס: זה בהרבה פחות ממה שצריך, וגם למשרד הרווחה, יש לו כל הרצון הטוב, הוא גם מוגבל במשאבים.

עמירם קלאוס: אנו עובדים, למשל, רק ב-160 רשויות.

עמירם קלאוס: יש גם קידום נוער של משרד החינוך, שבתחום הנוער עובדים גם כן - אני לא יכול לתת נתונים שלהם, ובאותן 160 רשויות הוא עושה כמיטב יכולתו לעבוד עם נוער כזה ויותר קשה ממנו.

עמירם קלאוס: אלה שהם על קצה הרצף, מה שאתם קוראים לא נורמטיבי- -

רומן פרס: אני כמחזיק תיק רווחה וגם קליטה ביקנעם יכול לומר לך שבעיר שלנו 40 אחוז מהאוכלוסייה עד גיל 17, ופרויקט של מדריך רחובות היחיד שהיה זה במסגרת עמותה למען ילדים עולים.

ליה שמטוב: בבקשה, מיכאל ידוביצקי מהסוכנות היהודית.

מיכאל ידוביצקי: הייתי רוצה להתחיל מסיפור אישי; האחיין שלי, שנמצא בכיתה א', שהוא ילד מאוד רגוע, נהיה מאוד עצבני ולחוץ.

מיכאל ידוביצקי: אתמול בבוקר, כשהוא ואמא שלו התקרבו לבית הספר, בית ספר ירושלמי, נורמטיבי, אחד מהטובים, ביקש כ-100 מטר לפני ההגעה שלא תדבר אתו רוסית.

מיכאל ידוביצקי: זה בהחלט בית דו לשוני, שלא ניתן לשייך אותו לגטו או לשמורת טבע רוסית, להפך.

מיכאל ידוביצקי: הוא נולד בארץ, גם אמא שלו.

מיכאל ידוביצקי: הסיפור הקטן הזה מצביע על עומק הבעיה, ולא פלא ששליש מהילדים הם ילידי ישראל.

מיכאל ידוביצקי: אני מעריך שהתמונה בשנים הבאות תחמיר, כי הנתח הזה של ילידי ישראל בקרב אותם ילדים שמגלים סממנים של התנהגות בלתי נורמטיבית או קרובים לכך, הנתח הזה רק יגדל וזה תוצאה ישירה של אותה גישה קלאסית של תוספתיות, של כור היתוך מעודן, אך עדיין כור היתוך, שלא פסה מן העולם הזה, ועדיין השלטת במערכת החינוך הישראלית.

מיכאל ידוביצקי: אני חושב שהפרויקט המבורך הזה מנסה לכסות ולפצות על הפגמים המאוד עמוקים ובלתי ניתנים להיעלמות של מערכת החינוך הישראלית הממוסדת, והעובדה שאפילו אותם מדריכים שלא עברו הכשרה מעמיקה, שהם בעצמם אנשים מאוד צעירים וללא ניסיון מעמיק בתחום החינוך, ועדיין המקום המאוד משמעותי שלהם בחיי הילדים וההשפעה המשמעותית שלהם על ההתנהלות של הצעירים האלה מצביעה על חסך מאוד עמוק בתחום הרגשי של הצעירים, ושאפילו נגיעה קלה ולא מאוד מתוחכמת ומובנית, אם כי אני מבין שהיא נעשית מובנית יותר ויותר, כבר עושה את האפקט.

מיכאל ידוביצקי: ההכשרה פה מאוד משמעותית, ולנו יש ניסיון עשיר מאוד בהכשרת צעירים.

מיכאל ידוביצקי: יש במאגר שלנו כאלף שמות של צעירים באותם גילאים.

אלי זרחין: כמעט כל המדריכים שלנו היו אצלך במחנות.

מיכאל ידוביצקי: אני שמח לשמוע, שאם רוב המדריכים היו במחנות של הסוכנות היהודית בחבר העמים, זה כבר אומר שהם כן עברו איזושהי הכשרה אצלנו, וגם התנסות פרקטית במחנות עצמם – וזה מה שרציתי להציע, להדק את הזיקה הזו ולעשות איגום גם משאבים וגם חשיבה כדי שהניסיון הזה שהצעירים צוברים במחנות קיץ ולאורך השנה במהלך ההכשרה, שהוא ינותב למקום הפורה והמועיל הזה.

מיכאל ידוביצקי: אני חייב לומר שמה שנראה לפני שבע-שמונה שנים כחמור ביותר, מספר כפול של מספר הנושרים, מספר משולש ביחס לממוצע הישראלי במספר בני נוער בעלי תיקים וכל מיני כאלה, היום זה החמיר באופן משמעותי.

מיכאל ידוביצקי: מספר הילדים שנולדו בישראל משתתפים בחגיגה המפוקפקת הזו בעוצמות הולכות ועולות, ואני עדיין שואל וקורא למערכת החינוך הישראלית הממוסדת, עם כל הכבוד לניסיונות מסביב וגם הניסיון המבורך הזה, אני עדיין קורא לה לשים לב ולבדוק מחדש את המדיניות שלה בבתי ספר.

אלי זרחין: למרות שחשוב לציין שלמרות שלא מדובר על כסף, או על משרד החינוך, תחום קידום נוער, המשרד לביטחון פנים, הרשות למלחמה בסמים, משטרת ישראל – הרבה מאוד הם בתוך הפרויקט.

אלי זרחין: אנשים באים לפרויקט, מדברים עם הנערים, בהרבה מאוד ישובים יש כשל בין המדריכים לקציני נוער, לנציגי הרשות למלחמה בסמים, לקידום נוער.

אלי זרחין: זה קיים.

מיכאל ידוביצקי: אבל זו הבעיה.

מיכאל ידוביצקי: לפני כשמונה שנים איזשהו סגן ראש עיר מאוד חשובה ועם הרבה בעיות בתחום הקליטה וחינוך ביקש את ייעוצי, ושלח לי חוברת שמתארת את מערכת החינוך העירונית, ואז אני מדפדף בחוברת היפה הזו, עם תמונות וכו', ואני רואה - חינוך יסודי, טרום יסודי, ובאף עמוד אני לא רואה התייחסות לסוגייה של שילוב עולים במערכת בעיר שיש בה 40, אולי 50 אחוז של ילדים עולים.

מיכאל ידוביצקי: איפה אני רואה את ההתייחסות הראשונה לסוגייה – בעמוד האחרון, תחת כותרת: קידום נוער.

מיכאל ידוביצקי: זו הבעיה, שמשרד הרווחה ומשטרת ישראל וכל הגופים האלה מתייחסים לסוגייה רק כשמדובר בסוגיות בעייתיות.

מיכאל ידוביצקי: בבעיות צריך לטפל בכיתה א', איפה שהאחיין שלי הולך היום, בבית ספר הכי נורמטיבי, אולי בין הטובים בעיר.

מיכאל ידוביצקי: הבעיה היא שם.

מיכאל ידוביצקי: והתוצאות של אי טיפול בבעיה שם, בהחלט שם כבר המדינה משתתפת, אבל ניתן היה למנוע את הבעיה הזו, ואפשר היה להתמודד אתה בכספים הרבה יותר פחותים בזמן הנכון ובמקום הנכון.

אלי זרחין: הסוכנות נכנסת לתמונה?

מיכאל ידוביצקי: אנחנו גם בתמונה.

ליה שמטוב: גם מבחינה תקציבית?

מיכאל ידוביצקי: זה סיפור.

מיכאל ידוביצקי: כשמאות צעירים עוברים מדי שנה הכשרה מאוד מעמיקה אצלנו, שמושקעת בכספים גדולים, אגב, לקראת מחנות הקיץ, ברור שכשהם חוזרים לפה, הם כשירים ונכונים ומוכנים לעזור.

מיכאל ידוביצקי: יש קבוצה שלמה של בוגרי ההכשרות שלנו שהקימה עמותה בארץ בשם מילהאוס, שנותנת שירותים ועוזרת לגופים, עיריות, מתנ"סים בייעוץ והדרכה בפועל.

מיכאל ידוביצקי: כלומר יש תרומה עקיפה ואפילו ישירה שלנו דרך הפעילות בחבר העמים וגם במקומות אחרים בעולם לעולם הזה של בני נוער במצוקה וגם לא במצוקה.

מיכאל ידוביצקי: כדאי לבדוק איפה אנו יכולים לאגם משאבים, להבנות תהליך משותף, רצוי גם עם מערכת החינוך המיינסטרימית הישראלית, שלטעמי, צריכה לבדוק שוב ושוב את המדיניות שלה בתחום הזה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: מר בילנקי, בבקשה.

ויאצ'סלב בילנקי: שלום רב, אני מרכז את הפרויקט הזה במגדל העמק כשנה וחצי.

ויאצ'סלב בילנקי: קודם כל, אני רוצה להודות לאלי זרחין, שיזם את הפרויקט הזה, שעזר לנו בעיר מאוד.

ויאצ'סלב בילנקי: מה שקורה בשטח, תוך שנה וחצי הצלחנו לאתר כ-150 חבר'ה שאנו בקשר יום-יומי אתם, שעד אז זה לא היה קיים.

ויאצ'סלב בילנקי: אנו בקשר עם כל מיני גופים כמו משרד הרווחה, כמו אגף הקליטה, עמותות אפשר, פותחים עתיד.

ויאצ'סלב בילנקי: אני נמצא בפורומים של רכזים שנמצאים בעיר, כלומר ממתנ"ס, הרשות למלחמה בסמים מאוד תומכת בנו.

ויאצ'סלב בילנקי: יחד עם הילדים מה שקורה בשטח, עיריית מגדל העמק נתנה לנו מבנה אחרי שיפוץ, שאנו יכולים להביא לשם את כל הילדים שנמצאים בחוץ.

ליה שמטוב: באילו גילאים מדובר?

ויאצ'סלב בילנקי: אנו עובדים עם גילאי 12 עד 18.

ויאצ'סלב בילנקי: הקטנים יותר באים לפני, והגדולים באים אחרי שעה 19:00 עד 21:00.

ויאצ'סלב בילנקי: אנו בקשר עם המשטרה.

ויאצ'סלב בילנקי: בזמן הזה הצלחנו להוציא מכל מיני סיבוכים הרבה חבר'ה.

ויאצ'סלב בילנקי: אנו מוציאים אותם לטיולים, מעבירים סדנאות כמו מתבגרים בעלייה.

ויאצ'סלב בילנקי: נמצאים אצלנו גם חבר'ה יוצאי אתיופיה, יוצאי ארגנטינה, קווקזים בוכרים, רוסים, ואין בית ספר שלא יודע בעיר שיש מועדון שנקרא טורקיז, ואנו עושים משהו למען הילדים, כלומר הצלחנו תוך שנה וחצי לעשות די עבודה כדי לפרסם.

ויאצ'סלב בילנקי: וכמו שאמרו פה אנשים, אפילו חבר'ה ישראלים שהם יוצאי מרוקו, עיראק, גם פונים אלינו.

ויאצ'סלב בילנקי: לגבי זה שהדבר הזה צריך לעלות למענה מדיני – כל פעם אנו צריכים לשבת, ואם זה יימשך הפרויקט או לא - העבודה שעשינו עד עכשיו היא טובה, וחבל שזה ייפסק.

ויאצ'סלב בילנקי: ההורים מאוד שמחים ממה שקורה, באים אלינו מהשטח, אומרים שזו עבודת קודש, גם העירייה שלנו תומכת בנו.

ויאצ'סלב בילנקי: כלומר אני רואה את התוצאות מהשטח, ואני מקבל מזה סיפוק, כי סוף-סוף אנו יכולים לתת משהו שלא היה קודם.

ויאצ'סלב בילנקי: חשוב שנמשיך את זה וברמה מדינית.

ליה שמטוב: תודה, רק חבל שמשנה לשנה אתם דואגים שלא יהיה המשך.

אלי זרחין: זה לא העמותה צריכה לעשות אלא המדינה, אבל חשוב לציין שבפרויקט הזה אין גזענות.

אלי זרחין: נגיד, אתמול היינו בראשון לציון, במועדון.

אלי זרחין: ערוץ 2 עושה כתבה על המועדון של הפרויקט בראשון לציון, יושבים שם ביחד יוצאי ברית המועצות, יוצאי אתיופיה, באים הרבה מתנדבים, ושואלים שאלה - מצד שני אומרים: הרבה גזענות.

אלי זרחין: אולי בגלל שבסיכון, אז מתחברים על בסיס סיכון.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: משרד החינוך, בבקשה.

יהודית דנילוב: אני אקרא את המחקר בעיון רב.

יהודית דנילוב: הוא נראה לי מעניין מאוד.

יהודית דנילוב: לא ראיתי אותו קודם, כך שאיני יכולה להתייחס עניינית לכתוב פה, אך רציתי לשאול כמה שאלות אינפורמטיביות.

יהודית דנילוב: ממה שהספקתי לראות תוך כדי, ראיתי שאתם מדברים בעיקר על נערים ולא על נערות.

יהודית דנילוב: מה השיעור- -

אלי זרחין: כ-30 אחוז מהמשוטטים ברחובות – נערות.

אלי זרחין: ולכן באותו מגדל עמק ובעוד כשבעה ישובים העירייה לקחה במיוחד מדריכת רחוב לעבודה עם הבנות.

אלי זרחין: אצל סלבה יש מדריכה, שתפקידה לעבוד רק עם הבנות.

יהודית דנילוב: טוב.

יהודית דנילוב: שאלה נוספת, האם התייחסתם במהלך המחקר לתופעה של התגייסות לצה"ל של קבוצות הנערים האלה?

יהודית דנילוב: האם יש לזה התייחסות?

יהודית דנילוב: ואם כן, האם מצאתם אפקט למשמעות של הטיפול שלכם?

יהודית דנילוב: זה נכון לרגע זה, כי לא ידעתי מראש מה תוכן הדיון.

אברהם מיכאלי: השאלה אם זה מפנה לכם תקציבים שתוכלו כבר להעביר להם.

אלי זרחין: חבר הכנסת מיכאלי, השנה סגרו את כל התקציבים שהיו בשנה שעברה.

אלי זרחין: אמרנו בחדר הזה כמה לא בסדר יולי תמיר, ופרויקט שעשינו בשנה שעברה, הכול סגור עכשיו, הכול קוצץ.

אלי זרחין: כל מה שהיה אצל יולי תמיר, כמה שהיא היתה לא בסדר, הכול קוצץ.

אלי זרחין: אין כלום עכשיו.

יהודית דנילוב: קוצצו דברים, זה נכון, אבל לא הכול, ונפתחו דברים אחרים.

לובה סרדה: כן היתה התייחסות, לא התייחסות מרבית, אבל היה חלק בשאלון שהנערים התבקשו לענות, מה השינויים שהם עברו במשך השתתפותם בפרויקט, והיתה גם שאלה בקשר להתגייסות לצה"ל, ויותר מחצי מהנערים ענו שכן חל שינוי חיובי.

לובה סרדה: גם בראיונות הוקדש זמן לעמדתם בקשר לשירות צבאי ואיך הם מרגישים עם זה.

יהודית דנילוב: אקרא שוב, ואנסה להסיק מסקנות.

אברהם מיכאלי: איזה פרויקטים מקבילים אתם מפעילים לפרויקט שמתואר פה?

יהודית דנילוב: קודם כל, יושבת פה חברה שלי, שהיא מדריכה ארצית במשרד החינוך בייעוץ למורים, ואשמח אם היא תוכל להציג את מה שעושה מערכת החינוך בתחום הזה.

יהודית דנילוב: בנוסף, אוכל להציג את פרויקט עוגן, שמשותף עם הג'וינט, שעוסק במניעת נשירה- -

אלי זרחין: אבל הוא בתוך בית הספר.

יהודית דנילוב: כן.

ליה שמטוב: בבקשה.

רונית כץ: זו השנה השלישית שיש לנו תוכנית לייעוץ לעולים.

רונית כץ: רכז הפרויקט שלכם, רומן שניידר, הוא יועץ מנחה גם מטעם התוכנית שלנו.

רונית כץ: אנו עובדים עם תלמידים עולים גם מחבר העמים וגם אתיופים, מתוך מטרה להוציא אותם מהשוליות.

רונית כץ: השאלה שאני רציתי לשאול, באיזו מידה הפרויקט הזה עובד בתיאום עם בתי הספר?

רונית כץ: מכיוון שהמדריך לא יכול להיות נוכח ולקדם תהליכים של יציאה משוליות אם הוא לא מתחבר להלך החיים הנורמטיבי של הילד, ובית הספר מייצג את הנורמטיבי.

אלי זרחין: התשובה היא לא מספיק.

רונית כץ: זו החמצה, כי יועץ בית הספר, שיכול לגייס את המחנכים ואת הצוות הפדגוגי להבנה שהילד נמצא בנשירה סמויה, ובית הספר מאמץ אותו לתהליכים של עבודה, זה יכול מאוד לעזור.

רונית כץ: זה מה שאנו עושים במסגרת הפרויקט שלנו.

רונית כץ: בשנה שעברה היו לנו 94 קבוצות של תלמידים עולים שיועצי בתי הספר ניהלו.

רונית כץ: הקבוצות היו או קבוצות מעורבות או קבוצות רק לעולים.

רונית כץ: אנו עובדים לפי הדגם שהצגתם, על פי המודל של ברי – מאתרים 100 ילדים מאוד בשוליות, 100 ילדים בהיטמעות, ועל פי זה מחליטים איזה סוג של קבוצות ליצור.

רונית כץ: בתי הספר מאוד משתדלים והיועצים בבתי הספר מאוד משתדלים לעשות עבודה שתמנע את הנשירה הגלויה והסמויה מתוך תפישה שככל שבית הספר יהיה יותר נוכח בחיי הילדים גם בשעות בית הספר וגם לאחריהן, יש סיכוי למנוע את ההידרדרות.

אלי זרחין: דימונה זו דוגמה טובה.

אלי זרחין: בעמותה שלנו רוב האנשים מתנדבים.

אלי זרחין: היא לא צריכה את הפרויקט הזה לפרנסתה.

אלי זרחין: בדימונה התחלנו פרויקט, והעירייה אמרה: הפרויקט עובד יפה, לא צריכים אתכם.

אלי זרחין: אנו יצאנו בכלל מהעיר, והעירייה מפעילה עכשיו יחד עם בתי הספר, הפרויקט הזה עובד בדימונה בלעדינו.

אלי זרחין: בעיניי, זו הדרך הכי נכונה לעשות.

אברהם מיכאלי: לפי מה שאתה אומר בעצם, אם אתם לא בשטח, לא הרשות ולא משרדי הממשלה מעבירים תקציבים מיוחדים לתפעול הפרויקט הזה.

אברהם מיכאלי: זה מה ששאלתי את משרד החינוך – מה הפרויקט המקביל, נניח אתם לא פועלים- -

אלי זרחין: לא.

רונית כץ: ברחוב יש קידום נוער.

יהודית דנילוב: קידום נוער נמצא ברחוב.

ליה שמטוב: בבקשה.

שרי פייר: ראשית, אני רוצה להתנצל בשם אריה קורת, מנהל האגף הבכיר לקליטה בקהילה, על כך שהוא נעדר מהישיבה.

שרי פייר: כידוע לכולכם, היום זה יום הסיגד של יוצאי אתיופיה, עולים יוצאי אתיופיה, והוא אחראי על הטקס בהשתתפות כ-10,000 עולים.

שרי פייר: מבחינה מקצועית, כל מסגרת חינוכית שבאה לתת מענה לניצול שעות הפנאי, מבחינתנו, שעות הפנאי של בני נוער, היא חיובית.

שרי פייר: הפרויקט שהיינו מעורבים בו תקופה ארוכה, הוא מבחינתנו היה לנוער נורמטיבי שלומד ושמתגודד בלילה, וככזה יש לו פוטנציאל להיגרר להתנהגויות של סיכון.

שרי פייר: כאמור, בתוך מגוון של פרויקטים שאנו מעורבים בהם לתת מענה הולם לשעות הפנאי כדי לא להגיע למצבים של סיכון בקרב נוער נורמטיבי, אנו רואים כל פרויקט כזה בחיוב.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה, מר נח גרינבוים.

נח גרינבוים: אני רוצה לתקן כמה דעות לגבי קידום נוער.

נח גרינבוים: קידום נוער היום לא יושב רק בחדר.

נח גרינבוים: הוא גם יוצא החוצה, אבל אני מודה שלא מספיק.

נח גרינבוים: מצד שני, כשאלי פנה אליי בשעתו בבקשה לקחת את הפרויקט תחת חסותנו, והצעתי לו להכשיר את המדריכים.

אלי זרחין: וד"ר לנה גולדסמן היא חלק מכל ההכשרות.

נח גרינבוים: אם שואלים איזה תפקיד טוב יכול להיות למדינה פה, זה להכשיר את המדריכים.

נח גרינבוים: אני מאוד מעריך את עבודת האגודה וגם את העבודה בפרויקט.

נח גרינבוים: אני חושב שזה נחוץ, כי בתנאי החיים היום חשוב שיהיו מבוגרים משמעותיים מבוקר ועד לילה.

נח גרינבוים: אני חושב שגם המשרד היום, לפחות למיטב ידיעתי, הצוות האסטרטגי שהתכנס לפני שנה, אחד הרעיונות שמינהל חברה ונוער, משרד החינוך, שם על השולחן זה הרעיון של פעילות חינוכית מבוקר עד לילה בכל מיני מסגרות.

נח גרינבוים: למה הדברים לא מתחברים – קטונתי מלהגיד, אך זו בהחלט עמדה של המשרד היום.

נח גרינבוים: כלומר החינוך לא מסתיים בבית הספר, והשאלה מי ייתן אותו אחרי שעות בית הספר זו שאלה פתוחה, אך חשוב לי להביא את המסר שגם המדינה חושבת כך.

נח גרינבוים: יכול להיות שזה ייקח עוד שנה-שנתיים, אבל זה יקרה, כי זה צורך.

נח גרינבוים: יש תהליכים, אך זו העמדה.

נח גרינבוים: מינהל חברה ונוער, שזה הזרוע של החינוך החוץ בית ספרי, הלא פורמלי, בהחלט רואה את זה כעיקרון מנחה היום בעבודה שלו, וזה יקרה.

נח גרינבוים: שאלת התקצוב זו שאלה אחרת, ואני לא חושב שזה המקום לדון, אך אסכם את האמירה שלי בזה שאגיד שזה פרויקט חשוב, זו אמירה חשובה, אך אני ממליץ גם לאגודה לחשוב על המשמעות שהיא מנסה לייצר באמצעות הפרויקט הזה.

נח גרינבוים: אני אישית קצת הלכתי לאיבוד בעניין הזה, וחשוב שאלי ייקח יוזמה ויכנס את האנשים כדי להבהיר מחדש את משמעות העניין, כי לדעתי, זה קצת התמסמס.

ליה שמטוב: לכן אנו נמצאים פה היום.

ליה שמטוב: הכי חשוב לשמוע את האנשים ולראות מה קורה בשטח, אבל זה שאנחנו שומעים שהיום ישראל היא במקום השני בשתיית אלכוהול, זה חמור מאוד, עם כל הפרויקטים שאנו עושים ועם כל התקציבים שלא קיימים.

ליה שמטוב: בבקשה.

יוליה דור: אתייחס לכך שהתחלנו מהגדרות, עד כמה הילדים האלה בסיכון ובאיזו רמת סיכון.

יוליה דור: אני חושבת שהנערים שאנו פוגשים אותם ברחוב, ומספיק לכם לצאת בסביבות 23:00 לרחוב, משהו שלא אנחנו ולא עובדי העירייה ונציגי המשרדים לא עושים בדרך כלל.

יוליה דור: אנו לא מסתובבים בלילות בחוץ.

יוליה דור: אחת התובנות המרכזיות שלי, ואני עובדת סוציאלית במקצועי, שאנו מדברים על אוכלוסייה שקופה.

יוליה דור: היא נופלת בין הכיסאות כי היא לא נכנסת לשום הגדרה פורמלית שקיימת בשום משרד ממשלתי.

יוליה דור: הניסיון הראשון עכשיו נעשה במסגרת התוכנית הלאומית, תוכנית שמיד, להגדיר גם ניכור חברתי וגם סיטואציה רגשית שהם נמצאים בה כמרכיב סיכוני, אך לפי התוצאות, אנו רואים שבחלק מהישובים כן הצלחנו להגיע ולהכניס את האוכלוסייה הזו כאוכלוסייה שדורשת מענים מיוחדים, אך רוב הישובים מאוד רחוקים.

יוליה דור: אני חושבת שברמת היישום יש לעשות פה חשיבה מחדש ברמה של כל המשרדים, ולהבין שאנו מדברים על אוכלוסייה שדורשת מענים.

יוליה דור: זו דרישה מיידית.

יוליה דור: זה שיש הגדרה כזו או אחרת של סיכון, זה טוב ויפה, אבל הילדים האלה מחר, אני חושבת שאפילו היום, אבל מחר נראה אותם בחדשות, וכבר ראינו את המצבים האלה גם בראשון וגם באשקלון וברוב הישובים, והאנשים פה רואים את השטח, ואני מדריכה את המדריכים שלי, יועצת של תוכנית - אין שבוע אחד שאנו לא עושים פנייה מסודרת לאגף כזה או אחר, ובאמת אני מתייחסת למה שאתה אומר; בחלק גדול מהישובים כן פנינו לשירותי הרווחה, ואני כבר לא אומרת שלא מגיעים לשטח, כי אלה לא שעות עבודה של עובדי המדינה, ואני מבינה שיש, כנראה, רקע.

עמירם קלאוס: ברשויות המקומיות.

יוליה דור: כן.

יוליה דור: עובדים סוציאליים לא יורדים לשטח, הם לא מכירים את הנערים, והשאלה הראשונה שהם שואלים אותי לפחות: יש לו בית?

יוליה דור: הוא חשוף לאלימות פיזית?

יוליה דור: הוא נרקומן?

יוליה דור: כמה פעמים בשבוע הוא שותה אלכוהול?

יוליה דור: אז הוא לא נכנס לקטגוריות האלה.

יוליה דור: אבל זה לא עושה את הילד הזה פחות בסיכון מאשר ילד אחר.

יוליה דור: מה שמבדיל בינו לבין ילד אחר שכבר שם זה הטווח, וטווח הזמן הזה הוא מאוד קצר, לפחות מההתרשמות שלי מהשטח.

יוליה דור: לי חשוב שהילדים האלה, מאוכלוסייה שקופה יהפכו להיות לאוכלוסייה שיש לה הגדרה ברורה, והאוכלוסייה הזו תדרוש ברמת החוק התייחסות, כולל תקציבית.

יוליה דור: אנו מדברים פה הרבה על משאבים שלא קיימים.

יוליה דור: משאבים זה קודם כל תכנון.

יוליה דור: אי אפשר לתכנן תוכנית ממוקדת ולקשור שיתופי פעולה בשטח, אם אין לך תכנון לפחות לשנתיים שלוש.

יוליה דור: אתה לא יכול לבוא לראש העיר ולהגיד: יש לי בכיס מימון לחצי שנה, תן לי להפעיל.

יוליה דור: זה אחריות, וקודם כל כלפי אותם נערים.

יוליה דור: הם חשופים לכל כך הרבה כאב ואובדן, שאם גם אותו מבוגר, שאנו קוראים לו מבוגר משמעותי, יבגוד בהם, אין לנו מה לעשות בשטח.

יוליה דור: ל"ציפורי לילה", לפחות בשבילי, זו לא תוכנית, זה מודל.

יוליה דור: הוא מתקיים שונה בכל ישוב וישוב.

יוליה דור: לכן גם יש לנו מורכבות מאוד מהותית בעניין של הכשרת המנחים, כי כל אחד מהם נמצא בישוב שונה עם אוכלוסייה שונה ועם שותפים שונים, אך אנו בונים את ההכשרה ואני מאמינה שנתמודד עם זה ברגע שנדע שיש המשך לתוכנית.

יוליה דור: המודל של "ציפורי לילה" קיים בשעות שאף אחד לא נמצא בשטח, ואף אחד גם לא לוקח אחריות על אותם נערים קטינים בשטח.

אברהם מיכאלי: מה התשובה שאת מקבלת כשאת באה לראש העיר, מנהל מחלקת הרווחה או החינוך, כשאת מציגה את המודל בשטח?

אברהם מיכאלי: שלא צריך לעשות את זה או אין כסף?

יוליה דור: שלוש תשובות עיקריות; אל"ף, זה עניין של הגדרה - הילדים האלה לא בסיכון.

יוליה דור: בי"ת, זה לא מספיק סקסי.

יוליה דור: לא צריך לטפל בהם.

יוליה דור: אין התמונות, ואם כן, נתחיל לחשוב.

יוליה דור: דבר שני, זה משאבים.

יוליה דור: כל אחד מאתנו עכשיו בקיצוצים נוראיים, וזה לא בסדר עדיפויות.

יוליה דור: שוב - מאותו עניין של הגדרה שעדיין לא מוגדר.

יוליה דור: והעניין השלישי, כל אחד מגיע עם הסיפור שלו – העולים זה לא בעיה- -

אלי זרחין: אחת הסיבות שאין כאן היום הרבה חברי כנסת, אני יכול לתת ציטוט של אחד מחברי הכנסת שלא נמצא פה: הילדים האלה לא יבואו לבחירות, וגם לא הוריהם.

ליה שמטוב: מיכאל אמר נכון.

ליה שמטוב: אנחנו צריכים לעבוד אתם מגן הילדים, אך אנחנו לא עובדים אתם, כי הם ילדים נורמטיביים, והכול בסדר, ואז כשאנו שומעים שאנו מס' 2 בארץ מבחינת שתייה, אנו אומרים: מה נעשה?

ליה שמטוב: נסביר, נגיע לכל בית ספר ונסביר.

ליה שמטוב: כלומר אנו מתחילים להסביר כשהוא כבר בקטגוריה הזו.

ליה שמטוב: ולזה לא צריכים להגיע.

ליה שמטוב: והיום יושבים פה גם משרד הרווחה ומשרד החינוך וגם ביטחון פנים.

ליה שמטוב: אנו צריכים להסביר את זה בגן, כשהילדים הם נורמטיביים.

אלי זרחין: אנו יצאנו מהנחה, שמי שצריך לעבוד עם הילדים זה יוצאי עדה.

אלי זרחין: נערים אומרים במחקר: זה בכלל לא חשוב להם.

אלי זרחין: מ-1 עד 10 זה 3.

אלי זרחין: בנס ציונה יש מדריך שילדים מתים עליו, שהוא ממש לא יוצא עדה, ועובד אתם מצוין.

לובה סרדה: זה לא מדויק.

לובה סרדה: ביקשנו מהנערים להעריך חשיבות של כל מיני תכונות ונתונים של אותו נותן שירות, והתברר שמוצא משותף לא היה בין הכי חשובים.

לובה סרדה: הם העריכו יכולות אמפתיות של האדם ונתונים אישיים, תכונות אישיות.

לובה סרדה: הם מספיק חכמים.

ליה שמטוב: המועצה לשלום הילד, בבקשה.

חנה דשבסקי: קודם כל, יש דברים שלא עולים כסף, ואנו כעמותה שנמצאת בשטח יותר מעשרים שנה ועובדת עם קטגוריית ילדים במדינת ישראל, למדנו שקודם כל מה שקורה עם הילד זה כמובן צומח מהמצב בבית שלו, וכשפונים אליי ילדים או מישהו בשמם של הילדים שנמצאים בבעיה כלשהי, וכשאני בעקבות כך יוצרת קשר עם משרדי ממשלה, ולא משנה איזה משרד זה, דבר ראשון שאני שומעת: אין מה לעשות, אין משאבים, לא נכנס לקטגוריה, לא מתאים לנו המקרה, לא יכולים לעזור לך, ואני לפעמים מרגישה עצמי כדור שבועטים בו משער אחד לשער שני.

חנה דשבסקי: יש לי המון חברים שהם עובדים במערכת החינוך, וברובם עובדים בפנימיות במדינת ישראל, ואני עם השנים למדתי שאוכלוסיית ילדים שנמצאת בפנימיות במדינת ישראל זה אחוז מאוד גבוה של ילדים ממשפחות יוצאי עליות כאלו ואחרות.

חנה דשבסקי: רוב הילדים האלה, כשהם מגיעים ליועצת, כשמספרים מה שקורה בבית זה עלילות ששום טלנובלה לא מתקרבת אליהם אפילו.

חנה דשבסקי: לכל הילדים האלה בבית יש או אחים יותר קטנים, שלא נכנסים לאוכלוסיית הגיל להיות בפנימייה, או יותר גדולים, שכבר עברו את אוכלוסיית הגיל.

חנה דשבסקי: ובבית אותו סיפור נמשך.

חנה דשבסקי: או שמדינת ישראל תדע להתעשת ולהעמיד פנים לאוכלוסיית ילדים שלה, ולא דווקא ילדים עולים.

חנה דשבסקי: ילדים שנמצאים בבתים שקשה להורים שלהם ושאין להם יכולת או אין אפשרות לתת לילדים האלה ילדות נורמלית, יחס.

חנה דשבסקי: כשאנו מדברים על הסקרים שעושה משרד החינוך, משרדי ממשלה, ואז מפרסמים שהורה ישראלי בממוצע נותן לילד שלו 20 דקות תשומת לב ביום, איזה ילדים ברחוב אנו מדברים?

חנה דשבסקי: כמובן, מאוד חשוב שבכל נקודת זמן, בכל נקודת סולם הידרדרות יהיה מבוגר שיושיט לילד יד.

חנה דשבסקי: המודל של העמותה של אלי הוא מאוד חשוב כעוד פאזל בתוך התמונה בכללית, אך עד שהמדינה לא תיקח את נושא הילדים שלה, כי האוכלוסייה שתצביע בעוד 20 שנה לשנים הבאות, או כאוכלוסייה שגורמת להמון תסכול אצל אוכלוסייה בוגרת של הבוחרים, עד שהיא לא תיקח את נושא הילדים שלה לעדיפות הראשונה, אנו בבעיה, כי כל משרד הוא בנושא משלו, ולשלב ידיים רק דרך החקיקה.

חנה דשבסקי: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: הרשות הלאומית למלחמה בסמים, בבקשה.

בלה גולדנברג: קודם כל, יש פרויקט שאנו עובדים יחד עם אלי.

בלה גולדנברג: יש לי בעיה עם הבלעדיות שאתם לוקחים על הרחוב.

בלה גולדנברג: יש מדריכים של הרשות שעובדים במגזר חבר העמים וכן יוצאים לרחובות, ועובדים יחד.

בלה גולדנברג: נכון, לא העמותה צריכה לעשות את זה.

בלה גולדנברג: המדינה או X, Y, Z, אבל כן נעשית עבודה.

בלה גולדנברג: אי אפשר לומר שרק העמותה מטפלת בילדים האלה.

בלה גולדנברג: נכון, הפרויקט הוא בן שלוש שנים.

בלה גולדנברג: יש מדריכים שיושבים בלילה בפארקים ואוספים את הילדים.

בלה גולדנברג: יש התייחסות.

בלה גולדנברג: דבר שני, האם נשאלה שאלה, מה הרגשת הנערים להשתייכות לארץ?

בלה גולדנברג: שאלה שאני צופה לעתיד, האם אנו רוצים להנציח את היבדלות הנערים, ורוצים לטפל בהם כנישה נפרדת או אנו רוצים להכין אותם למתישהו, לעוד עשרים שנה, שהם איכשהו יהיו בתוך האוכלוסייה?

אלי זרחין: מאוד בולט בשטח שרוב הנערים מדברים עברית.

אלי זרחין: רוסית נכנסת שם- -

בלה גולדנברג: זה לא עניין של שפה אלא של איך האדם מרגיש בארץ.

לובה סרדה: בין שאלות המחקר היתה שאלה יותר כללית - איך הנערים תופשים את עצמם, את השתתפותם בפרויקט וכדומה.

לובה סרדה: הוקדשה תשומת לב בראיונות, לדבר על הנושאים האלה.

בלה גולדנברג: באילו מסגרות נעשו הראיונות?

לובה סרדה: בפארקים, מועדונים.

לובה סרדה: איפה שהם נצפים.

בלה גולדנברג: האם אתם יוצרים גם קשר עם הורי הילדים?

בלה גולדנברג: כי מאחר שילד עובר שינוי, ואני גם עובדת סוציאלית במקצועי, משפחה כמערכת, אם לא להתייחס לילדים וגם להורים שלהם, זה יהיה קצת חסר- -

אלי זרחין: אל"ף, את מאוד צודקת.

אלי זרחין: זה אחד המרכיבים שחסרים בפרויקט.

אלי זרחין: מה שקורה היום באותם ישובים כמו מגדל העמק, ראשון, נהריה, יקנעם, שלפרויקט יש מקום, יש מועדון.

אלי זרחין: המדריך חלק מהזמן נמצא, באים לשם הרבה הורים.

אלי זרחין: בישובים שאין את זה, שכל עבודת המדריך היא בפארקים, שם יש מעט מאוד קשר עם ההורים.

יוליה דור: אני מאוד מסכימה אתך.

יוליה דור: אנו יותר ויותר רואים את ההורים שמגיעים למרכזים, למועדונים שאנו נמצאים שם.

יוליה דור: עכשיו, לפני סמינר ההכשרה, אנו חושבים שחשוב מאוד לתת לזה התייחסות.

יוליה דור: יש קולות בעבודה שאומרים שאנו צריכים לעצור ולהבין מה תחום האחריות שלנו, כי פרויקט שהתחיל לפני שלוש שנים כניסיון להכיר את תופעת השוטטות ברחוב, ונחשפנו לקהלים מאוד גדולים, נמצא עכשיו בפאזה אחרת לחלוטין, ואנו יותר ויותר רואים עצמנו פותחים מועדונים, והמדריכים שלנו נכנסים לא רק לתפקידים כמדריכי רחוב אלא גם מדריכים שממלאים קבוצות של מנחה, ויותר ויותר מוצאים עצמנו בבתי ספר, בלדווח לפקידי סעד ולשירותי הרווחה- -

בלה גולדנברג: עד כמה המדריך מקבל הדרכה?

בלה גולדנברג: או שהוא סטודנט שלא כל כך יודע, חוץ מלדבר אתם?

אלי זרחין: זה הכול עניין של כסף.

בלה גולדנברג: אם התופעה כל כך רחבה, אולי זה כסף, שתיים, אחד שמוכשר, עובד סוציאלי, שמודע לתהליכים גם יותר רחבים.

יוליה דור: זה לא רק שאלה של כסף אלא גם שאלה של אחריות ישובית.

יוליה דור: יש ישובים שאנו עובדים בהם, והם פרטנר לכל דבר, ויש לנו איש קשר שהפונקציה שלנו זה לסייר ברחובות ולגייס את הנערים האלה ולהחזיר אותם חזרה לקהילה, כשכל העניין של טיפול זה באמת תפקיד של אותו איש קשר שנמצא בישובים.

יוליה דור: יש ישובים שהפונקציה של העיר שם לא נמצאת, וההכשרה נעשית שם באופן פרטני – לא מחכים לסמינר הדרכה, שהוא אחת לשלושה חודשים, אלא נותנים הדרכה צמודה לאותו מדריך, וגם מפקחים על זה שהקשר הזה יתבצע, ובצד השני יבינו את האחריות שעדיין מוטלת על המדינה ועל הרשות ולא על האגודה הישראלית, ולא צריך לשכוח את זה – אנו המגזר השלישי, אנו אגודה ציבורית שמנסה להוביל שינוי חברתי ולא לקחת על עצמנו את כל הפונקציות, שזה פונקציות של המדינה.

שמחה גתהון: בנושא של עבודת רחוב, אנו לא המצאנו את המושג.

שמחה גתהון: קידום הנוער והרווחה המציאו את המושג הזה לפנינו.

שמחה גתהון: חוץ מזה, אתם לא היחידים שמסתובבים ברחוב.

שמחה גתהון: עמותת על"ם כבר 14 שנה- -

אלי זרחין: אמרתי את זה מההתחלה.

אלי זרחין: גופים חברתיים כן קיימים שם, לא הממסד.

שמחה גתהון: דבר שני, הצורך בעבודת רחוב חיונית וחשובה לכל בני הנוער, לא רק לעולים.

שמחה גתהון: כולנו יחד צריכים להתאגד, גם קידום הנוער וגם הרווחה וגם העמותות, לפנות למדינה.

שמחה גתהון: אני בטוחה שאם היו משאבים טובים גם לרווחה וגם לקידום נוער, היו עושים עבודת נוער רחוב מצוין.

שמחה גתהון: אני אומרת את זה, במקומות שאני שותפה לכל הגופים האלה שעושים עבודה משותפת.

שמחה גתהון: שאלה למחקר – האם היתה שאלה, כמה מבני הנוער שנחקרו, שהופנו לשירותי הנוער למחרת, והאם יש מעקב?

שמחה גתהון: אני כאדם שמסתובב ברחוב בניידת, אם אני מטפלת בו בלילה, אם לא אפנה אותו לגוף המוסמך שמטפל, לא עשיתי כלום.

שמחה גתהון: וכמה ילדים שבמעקב נמצאים בפרויקט שלהם?

לובה סרדה: השאלה הזו לא נשאלה בגדר המחקר הזה, אך היתה שאלה כזו בהערכה שאלי הזכיר קודם.

אלי זרחין: כ-24 אחוז של בני נוער שמשתתפים בפרויקט, של בית ברל שעשו לנו, כ-24 אחוז של בני נוער שמשתתף בפרויקט מופנה לגופים שונים בקהילה.

אלי זרחין: זה לא רק רווחה.

עמירם קלאוס: הזכרת כמה פעמים שלא רק העמותה נמצאת ברחוב.

עמירם קלאוס: אני מדגיש – משרד הרווחה באמצעות הרשויות המקומיות מפעיל 360 עובדים ברחבי הארץ.

עמירם קלאוס: זה אפילו לא חצי מהצרכים, אבל אי אפשר גם לבטל.

עמירם קלאוס: הממסד באמצעות הרשויות המקומיות נמצא.

עמירם קלאוס: לא מספיק.

עמירם קלאוס: מעניין אותי לקבל מהעמותה את הרשויות הנוספות.

עמירם קלאוס: לפחות שתי רשויות שהוזכרו פה - ראשון לציון, שיש שם יחידה מעולה לנוער וצעירים, ואני בטוח שהקשר שהוזכר פה, מנהלת היחידה היא עובדת חבורות רחוב לשעבר, אז היא בטח עם עיניים פקוחות לנושא, וגם במגדל העמק, שמנהל האגף לרווחה שם זה מומי בן-סימון, שהוא עובד חבורות רחוב ותיק.

עמירם קלאוס: לפחות אני יכול להעיד על שתי רשויות שהוזכרו פה שאני בטוח שיש עבודה משותפת, אני מקווה גם טובה, והייתי רוצה ממי שמרכז את הנושא את האישורים הנוספים בהם מופעלת העמותה.

עמירם קלאוס: אני בטוח שחלק עובדים וחלק אולי לא.

עמירם קלאוס: אם אתם עובדים בתוך משהו שהוא לא בתוך 160 הרשויות של המשרד שמפעיל, ברור שזה לא, אבל משרד הרווחה, אני מוסיף גם את משרד החינוך, אני לא יודע בכמה רשויות הם עובדים – אני מאמין שיחד אנו מכסים את מרבית המדינה מבחינת עבודה.

עמירם קלאוס: זה שחסר עוד, אפילו הרבה, אני עצמי צועק בכל פורום כלפי הגורמים שאחראיים עליי, שחסרים עובדים, אבל לא לחזור על הטענה שהממסד לא נמצא, היא לא נכונה.

אלי זרחין: הממסד לא נמצא, כי אנו עובדים עם נוער – 10-15 אחוז שמתגודד בקבוצות מוצא, נוער שלא מוכן לשתף פעולה עם גופים קהילתיים שקיימים בעיר.

אלי זרחין: בראשון היא חלק מהפרויקט, אבל מרגע שהפרויקט התחיל לפני שנתיים כמעט, הם איתרו כמעט 1,700 בני נוער שלגילה לא היה מושג עליהם, כי מדובר על בני נוער שמסיבות שונות מתגודד בקבוצות מוצא, ועובדים שבאים לכלל בני נוער מסיבות אולי נכונות, לא באים במיוחד לקבוצה הזו.

אלי זרחין: לכן כשאני אומר שהמדינה לא נמצאת, היא לא נמצאת אצל אותו נוער מתגודד.

אלי זרחין: במשרד הרווחה, למשל, לא שמעתי על עובדי נוער עולה שנמצאים בשטח, ברחובות, ויכול להיות שיש מקום לזה.

ליה שמטוב: המשרד לביטחון פנים, בבקשה.

גלית זיו: אנו מברכים על הפרויקט, הוא עונה על צרכים של אוכלוסייה שהחבר'ה שלנו, בלשי הנוער וחוקרי הנוער, נפגשים אתם בשטח בשעות הלילה.

גלית זיו: זה קורה בכל מקום, בכל ישוב, לא מדובר רק בנוער עולה.

גלית זיו: גם נוער ותיק משוטט בשעות הלילה, ואז הפיתויים הם גדולים.

גלית זיו: לגבי מעורבות בני הנוער העולה בפשיעת הנוער, הם די שומרים על יציבות לאורך שנים, כי חלקם בפשיעה גבוה יחסית לחלקם באוכלוסייה, וכמעט בכל העברות.

גלית זיו: אלי ציין שעובדים גם עם המשטרה, אך זה כנראה משהו נקודתי ופרטני ולא ממוסד ברמה הארצית.

אלי זרחין: יש לנו בשבוע הבא ישיבה אצלכם.

גלית זיו: נכון.

גלית זיו: יש חשיבות מאוד גדולה לאדם שמסתובב עם הנערים האלה ברחובות.

גלית זיו: לנו זה מאוד חשוב, כי אם המדריך שומע שהנער הזה עכשיו שותה אלכוהול אבל לפני יומיים הוא הסתובב עם סכין או מישהו פגע בו, אותו מדריך צריך לדעת מה לעשות.

גלית זיו: אנשים שאין להם הכשרה או לא מכירים את הצד החוקי, מספיק המידע הזה, הוא לא צריך לראות בעין עברה, אבל המידע שהוא מקבל הוא עצום, והוא חייב לתת את המענה הנכון והמהיר.

גלית זיו: במקרים מסוימים – מאוד מהיר.

גלית זיו: יש לנו קשר עם אנשי קידום נוער, זה קצת יותר ממוסד מאשר הפעילויות המקומיות שעושות עמותות שהן חשובות לאין ערוך, כי יש צורך.

גלית זיו: אנשי השטח של אלי שעובדים ברשויות המקומיות אומרים שיש צורך וביקוש, אז אין ספק.

גלית זיו: כן חשוב לנו, לא אחת מבוצעת עברה, ואני זורקת את זה לאוויר, כדי שלא יקרה מצב שאנו כמשטרה נזמין את המדריך שלכם על זה שידע על עברה פלילית ולא ידע מה לעשות אתה, כי לו עלול להיפתח תיק על אי דיווח.

גלית זיו: לכן, גם כדי להגן עליהם מבחינת הכשרה, אותם אנשים שמסתובבים עם הנערים האלה לא צריכים להיות רק אנשי בר שיח.

גלית זיו: אם הכנסתם אותם לפרויקט, תנו להם את ההכשרה והידע המקצועי שהם זקוקים לו.

אברהם מיכאלי: איך תוכלו לסייע למדריכים האלה לקבל את ההדרכה הנכונה?

גלית זיו: כמו שאנו מסייעים במסגרות אחרות לא אחת, שכשמקיימים הכשרות מקצועיות לפורומים כאלה, הם מלוות באיש שלנו שמרצה ומלמד.

גלית זיו: יש לנו נוהל שנכתב גם עם המדריכים של עמותת על"ם וגם עם החבר'ה של קידום נוער שמסדיר מה מותר לאותו איש רחוב לדעת, כי מצד אחד המדריך מתערה עם הנערים ורוכש את אמונם, ומצד שני הוא צריך לדווח על משהו שהם עשו.

גלית זיו: כדי לשמור על זה, גם יש נוהל משטרתי שמנחה את יחידות הנוער, את השוטרים, מה עושים במצבים האלה, וגם בעניין ההכשרות אנו מסבירים להם מה מותר ומה אסור.

גלית זיו: לכן זה צריך להיות ברמה הארצית ולא להישמר ברמה הנקודתית.

גלית זיו: לא מוסדר.

ליה שמטוב: בבקשה.

אברהם מיכאלי: קודם כל, אני מברך אותך על שיזמת את הדיון הזה, כי זה סוג הדיונים שאנו בארץ לא כל כך מורגלים לו, לצערנו, כי אצלנו עד שלא מגיעים לצרות, לא מקיימים דיונים.

אברהם מיכאלי: אם הזכרת את האלכוהול והאלימות שבחודשים האחרונים עלתה לשטח, כולם צועקים, איך פותרים?

אברהם מיכאלי: ואי אפשר תמיד לפתור אחרי שהבעיה כבר התפרצה.

אברהם מיכאלי: הרבה יותר קשה לפתור מאשר עושים הכנות או מניעה.

אברהם מיכאלי: ואני רואה במודל הזה שמוצג פה לפנינו, הקשבנו לזה גם בשנה שעברה בדיווח לוועדה, זה מודל חיובי ביותר שמטפל גם באוכלוסייה מאוד רגישה, הנוער, גם באוכלוסייה פוטנציאלית, הם עדיין נקראים שקופים, אבל הם בהחלט בסיכון גבוה להידרדרות, ואם אנו מציגים פה מודל – תמיד אפשר לשפר אותו, אבל אם לא נשים אותו בפנינו כמניעה, אנו עלולים לראות את הילדים האלה במשטרה, בביטחון פנים, ושם העלות הרבה יותר גדולה והצרות הרבה יותר גדולות.

אברהם מיכאלי: שעות הפנאי והבילוי של הנוער היום, אתה לא יכול לנתק אותם מהשעות האלה, וצריך למצוא להם המסגרות, כמה שיותר.

אברהם מיכאלי: אני לא רוצה שרק העמותה תיקח את זה על עצמה.

אברהם מיכאלי: העמותה צריכה לקבל גיבוי מלא גם מהרשות וגם ממשרדי ממשלה שנוגעים בדבר, ולא רק לדון בזה דיון תיאורטי אלא לשים אצבע, איפה יש לכם בעיה מול הרשויות, כמו הרבה שגם עוזרים בשטח.

אברהם מיכאלי: אני לא אומר שאתם הבלעדיים, אבל להצביע איפה יש בעיה תקציבית, ואת היציבות התקציבית צריך ליצור לכם.

אברהם מיכאלי: אחרת אפשר להישבר – עוד שנה ועוד שנה מושכים, ואז אין כסף, מפסיקים לעבוד.

ליה שמטוב: תודה.

שמואל סטיפן ביסק: אני מאוד שמח לשמוע מה ששמעתי.

שמואל סטיפן ביסק: שמעתי שכולם מודעים לבעיה ומכירים בכך שיש הידרדרות.

שמואל סטיפן ביסק: יש ילדים בגיל 14 שהולכים ברחוב חמש פעמים בלילה באמצע השבוע – ילד עד שיהיה בן 17, 18, הוא יהיה בבעיה.

שמואל סטיפן ביסק: אז מצאנו את ציר הבעיה – ילדים בני 14, 15 שמסתובבים כל לילה שצריכים מבוגר שיהיה אתם.

שמואל סטיפן ביסק: זה שיש מספר עמותות שמטפלות בזה, זה צריכים לייחד.

שמואל סטיפן ביסק: עכשיו יש מחקר שמראה, יש ניסיון של כל אחד וההיגיון, שהנה יש הידרדרות.

שמואל סטיפן ביסק: מניעה יותר טובה מטיפול אחר כך.

שמואל סטיפן ביסק: אנו מנסים לגייס כמה שאנו יכולים כסף לתמוך בפרויקט.

שמואל סטיפן ביסק: הפרויקט הזה צריך להגיע לכל עיר ועיר.

שמואל סטיפן ביסק: אנו צריכים לדאוג שכל עיר ועיר, שצריך להיות חמש פעמים בלילה באמצע השבוע לפחות, שיהיה מבוגר בכל אזור שילדים מתרכזים בלילה.

שמואל סטיפן ביסק: או דובר רוסית או עברית, לא משנה, שתהיה ההכשרה שצריכים, שכל האגודות שעובדות בעניין וכל אנשי הצוות המקצועיים שיש להם מה לעשות, לתת את ההכשרה, לבנות את התוכנית בינינו.

ליה שמטוב: תודה.

30746: אני מרכז נושא חבר העמים במשרד לביטחון פנים.

30746: המקום של המדינה קיים בעבודת רחוב.

30746: בעמותת על"ם משרד הקליטה, למשל, מממן שני רכזים בכל מקום, שהם גם בנושא חבר העמים וגם בנושא עולי אתיופיה.

30746: יכול להיות שלא ישירות, אבל בדרך עקיפה המדינה שם.

30746: עמותת על"ם, למשל, בגלל שהם כאן, יש לה מערך הכשרות מעולה שנעשה שנים רבות גם בתחום מניעה בתוכניות לעולים.

30746: זה חשוב, ולדעתי, זה יכול לתת לכם המון.

30746: תוכנית שמיד, נכון להיום, שקיימת, חשוב שתכניסו לספר הפרויקטים את הפרויקט שלכם.

30746: או דיברת, למשל, על אגף קליטה ברשות העירונית.

30746: בספר רשום בפירוש שאגף קליטה יכול לתת כספים לפרויקטים דומים לאלו למניעה בקרב בני נוער עולה.

30746: חשוב שתבדקו את העניין.

30746: בספר הכללים, נוהל של קליטה אגף בקהילה- -

רומן פרס: אתה מודע לקיצוץ של 200 מיליון שקל במשרד הקליטה?

רומן פרס: מאיפה ניתן כסף?

רומן פרס: קיבלנו 15 אלף שקל לשנתיים לחינוך הלא פורמלי.

רומן פרס: מאיפה נממן את זה?

30746: מתוך העיר שהייתי שם וקצת קראתי בספרים, כן ראיתי מאיפה אפשר להשיג.

30746: צריכים לדבר גם עם אגפים נוספים, שיש אפשרות לעבוד בשטח.

30746: ועוד פן חשוב עבורי – של רב-תרבותי.

30746: בנוער חמה יש המון קהילות, ואם הצעירים שהולכים לעבוד עם הנערים האלה לא מכירים בנקודות החשובות, אלא אפילו להפך, גדלו לדעות קדומות שקיימות בארץ, זה יכול להיות לא עזרה אלא בעצם בעייתיות.

30746: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

דימה טרשצ'נקו: קוראים לי דימה, אני נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית.

דימה טרשצ'נקו: אני תושב נתניה.

דימה טרשצ'נקו: התבקשתי ובאתי לפה כדי להביע את קולי כאותו נער - כל הוועדה מדברת על נערים בגיל שלי, ואני באתי כדי לומר לכם איך אני רואה את המצב.

דימה טרשצ'נקו: אני עליתי ארצה בגיל 7.

דימה טרשצ'נקו: כמו כל משפחה של עולים, גם במשפחה שלי היו וקיימות בעיות כאלה ואחרות, בעיות קליטה, אבל אני חושב שהבעיה הרבה יותר עמוקה וחמורה מזה, כי אני יודע מה החברים שלי לומדים.

דימה טרשצ'נקו: אני הרבה פעמים שומע משפטים כמו: מה זה המדינה הזו?

דימה טרשצ'נקו: אני לא מרגיש שייך, וזה לא בעיה של שפה.

דימה טרשצ'נקו: הם יודעים את השפה מעולה, אך לא מרגישים שייכים.

דימה טרשצ'נקו: לכן זה מוביל למקרי אלימות ולשימוש באלכוהול ובסמים.

דימה טרשצ'נקו: האנשים שפה יודעים מה הולך ברחוב.

דימה טרשצ'נקו: אני חייב לספר איך אני יצאתי מהעניין הזה.

דימה טרשצ'נקו: אני מתנדב.

דימה טרשצ'נקו: אני עדיין עולה חדש, והרבה פעמים חושבים שאולי אני כן אמור להרגיש לא שייך.

דימה טרשצ'נקו: אני מרגיש שייך למדינה, כי אני מתנדב.

דימה טרשצ'נקו: אני מרגיש מעורב.

דימה טרשצ'נקו: במסגרת הפרויקטים שאנו עושים, שאתם עושים, צריך לא רק לתת לאותם בני נוער, אלא לתת להם לתת.

דימה טרשצ'נקו: כלומר אם בני נוער בגילי יתנדבו, הם ירגישו מעורבות למדינה.

דימה טרשצ'נקו: זה ירחיק אותם מאלימות ומשימוש באלכוהול.

דימה טרשצ'נקו: בנוסף, יצא נתון שהזדעז

דימה טרשצ'נקו: עתי ממנו: 20 אחוז מתלמידי כיתה ו' אמרו שהשתכרו לפחות פעם אחת בחיים שלהם, והם שותים פעם בשבוע באופן קבוע.

דימה טרשצ'נקו: אני חושב שהנתון הזה אומר שצריך לטפל בבעיה של האלכוהול ולחנך את הילדים נגד האלכוהול כבר מכיתה א', כלומר לומר לבני נוער בגילי : זה עושה מחלות לב, מחלות כבד - זה לא עוזר.

דימה טרשצ'נקו: אם נבוא לתלמידים בכיתות א', ב', ג' ונגיד למה גורם אלכוהול, אז הם אולי לא ישתמשו בזה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: זה סיום מדהים ונהדר, ואנו מאוד מודים לדימה שהגעת לפה.

ליה שמטוב: אנו מסיימים.

ליה שמטוב: הוועדה מברכת את הפרויקט "ציפורי הלילה" ושמחה לשמוע עליו, המטפל בנוער העולה המשוטט ברחוב.

ליה שמטוב: הוועדה קוראת למשרדי הרווחה, חינוך, הקליטה, בשיתוף עם הסוכנות היהודית לעשות חשיבה מחודשת כדי להקצות תקציב לפרויקט הזה בכל רחבי הארץ.

ליה שמטוב: הוועדה קוראת למשרדי החינוך, רווחה, למשרד לביטחון פנים עם עמותת על"ם, שיש להם ניסיון רב, להכשיר את מדריכי פרויקט "ציפורי לילה".

ליה שמטוב: הוועדה ממתינה לעדכון על הקצאת תקציב משותף לפרויקט הזה בתוך חודשיים.

ליה שמטוב: תודה רבה, הישיבה נעולה.