הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 18, פרוטוקול מספר 22, 2009-11-10 12:30

דני דנון: צהריים טובים לכולם.

דני דנון: אני מתכבד לפתוח את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד בנושא הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 18) (צילום קטין), של חבר הכנסת אלי אפללו, עם מציעים נוספים.

אורי אריאל: לא נעשו מאמצים, זה לא שהמאמצים לא צלחו.

דני דנון: זו פרשנות, אבל בפועל ניתן היה לזהות את הילדים וזו הפגיעה בהם, ולכן נולד החוק.

דני דנון: אבל החוק, בנוסח הקיים שלו, ופה הבעייתיות, דיבר על איסור של צילום, בניגוד לשידור.

דני דנון: איסור צילום זה דבר גורף מאוד, יש לו השלכות רוחב שאני לא חושב שהמציעים חשבו עליהם בכלל, זה גם כולל צילום בחתונות, צילום במסיבות סיום, צילום באינטרנט וצילום במצלמות טלפון---

אבי אפללו: זה לא נכון.

אבי אפללו: אני אתקן, ברשותך.

דני דנון: אני תיכף אתן לך, חבר הכנסת אפללו, כי אתה ראשון המציעים, ואני רואה חשיבות ופתח להגיע להבנות ולקדם את החוק ולעשות את ההפרדה המתבקשת בין צילום לבין שידור.

דני דנון: אז אני רוצה לבקש מחבר הכנסת אלי אפללו.

דני דנון: בבקשה.

אבי אפללו: תודה, אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, אורחים נכבדים.

אבי אפללו: בדיוק כמו שאמרת, המטרה היא לא לפגוע, לא בצלמים ולא באף אחד אחר.

אבי אפללו: אנחנו באים כולנו להגן על הקטינים ואם צריך לשנות בצורה כזאת או אחרת את החקיקה, כדי להתאים אותה, אין לי ספק שאנחנו נרצה ובשביל זה אנחנו דנים בוועדה וכבר דנו בוועדה ושמענו הערות ואני אשמח לשמוע עוד הערות כדי שנוכל לתקן.

אבי אפללו: אין לנו שום כוונה, אני אומר את זה לכל האורחים הנכבדים שנמצאים פה, להכביד, אלא לשמור על האינטרס של הילדים.

אבי אפללו: לי, ואני חושב שלכל האנשים הנוכחים פה, יש אינטרס זהה, רק שלצערנו הרב לפעמים יש דברים שלא נחקקים בחוק או שבאופן כזה או אחר היו קיימים ולא היו ברורים.

אבי אפללו: אני לא אאריך, כי אנחנו נדון בסעיף-סעיף ו---

שלי יחימוביץ': אתה אמרת שהדברים שנאמרו לא נכונים, כלומר אמרת שזה לא תופס לגבי צילום בבית ספר, במסיבות סיום וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': בוא תסביר לנו איך זה לא תופס.

אבי אפללו: חברת הכנסת יחימוביץ, אני מבקש ממך, אל תבקשי ממני מה להסביר, אני אסביר לך---

שלי יחימוביץ': אני רוצה לדעת בשבילי.

שלי יחימוביץ': אני לא רוצה להתנגד למשהו שאני לא צריכה להתנגד אליו.

אבי אפללו: את כבר התנגדת, שמעתי אותך כמה פעמים שהתנגדת.

אבי אפללו: זה לא דיון בינך לביני.

שלי יחימוביץ': אם הדבר הזה ירד מהפרק, אז נסתתמו טענותיי בחלק מהדברים.

דני דנון: אנחנו כרגע בשלב---

אבי אפללו: זה לא---

שלי יחימוביץ': זה ענייני.

אבי אפללו: אני יודע, אבל לגופו של עניין.

דני דנון: חבר הכנסת אפללו, אנחנו בשלב מקדמי כרגע, שלא דנים בסעיפים.

דני דנון: גם התיקונים שקיבלנו מה---

אבי אפללו: אני חייב לענות למה שחברת הכנסת יחימוביץ אמרה.

שלי יחימוביץ': אבל לא רצית לענות לי.

אבי אפללו: אני לא רציתי, כי אני חושב שזה לא ראוי שנשאל אחד את השני את הדברים האלה.

שלי יחימוביץ': למה?

אבי אפללו: כי באמצע הדיון נשאל את כל השאלות.

אבי אפללו: לגופו של עניין אנחנו מדברים לפי סעיף 24 לחוק לנוער ובסעיף הזה יש מצבים מסוימים שהם רואים...

אבי אפללו: בגלל זה הבאנו את החקיקה הזאת, עם מציעים מכובדים שנמצאים כאן, כדי לתקן את המצבים האלה, כדי שנוכל לטפל בהם וכדי שנוכל באמת לשמור על הדבר הכי חשוב, שלום הילד.

דני דנון: מבחינת

דני דנון: כם המשמעות של השידור והצילום, זה לא המהות.

דני דנון: זאת אומרת, אם נמצא את הכלי---

אורלי לוי אבקסיס: זו המהות, זו הצעת החוק.

דני דנון: לא, הצעת החוק היא בעייתית.

דני דנון: יש בעיה עם לשון החוק היום.

דני דנון: השאלה אם אתם רוצים להשיג את המטרה שהצגת, ופה בוועדה נמצא את הדרכים שננסח את זה כך שנגן על הילדים, אבל לשנות מהצילום לשידור.

דני דנון: השאלה כרגע אם מבחינתך זה מקובל.

נירה לאמעי-רכלבסקי: פרסום.

דני דנון: כן, פרסום, שידור פלוס.

שלי יחימוביץ': אם אנחנו משנים מצילום לשידור...

דני דנון: הגב' נירה לאמעי-רכלבסקי, היועצת המשפטית של הוועדה, בקצרה.

דני דנון: יש פה הבנה לגבי לשון החוק ולגבי ההתחייבות שנתנו.

נירה לאמעי-רכלבסקי: למען הסר ספק, התיקון מתייחס לנסיבות המפורטות בסעיפים 24(א)(1)(א) עד (ח) בחוק הנוער (טיפול והשגחה), וזה לא כולל חתונות.

נירה לאמעי-רכלבסקי: הנסיבות הן אלה שכתובות, לא שינינו אותן, להיפך, אפילו צמצמנו אותן.

נירה לאמעי-רכלבסקי: בכל מה שקשור לעבירות אלימות, אם זה בקשר לתאונות דרכים, פגיעת איבה או מעשה טרור, אנחנו החרגנו את זה מהחוק, כך שמדובר אך ורק בקטין שהובא בפני בית משפט, פקיד סעד שפעל או פועל לגבי הקטין לפי חוק זה, הקטין ניסה להתאבד או התאבד, דבר שיש בו כדי לייחס לקטין עבירה או שחיתות מידות, הקטין הוא בן משפחתו של אדם שמייחסים לו עבירה של שחיתות מידות, נעברה בקטין עבירת מין, אלימות, התעללות, או עבירה בידי אחראי עליו.

אורלי לוי אבקסיס: אז חצי מהעבריינים לא יתועדו כי יש להם ילדים קטינים.

אורלי לוי אבקסיס: זו בעיה.

נירה לאמעי-רכלבסקי: אני מדברת על הנסיבות.

נירה לאמעי-רכלבסקי: החוק מדבר כרגע, וגם במסגרת התיקונים בהצעת החוק, על פרסום שיכול להביא לזיהוי של הקטין.

נירה לאמעי-רכלבסקי: כלומר אם הולך עבריין מוכר ולוקח איתו בכוונה את הילד שלו כדי לא לצלם, התמונה הזאת בעיקרון יכולה להיות משודרת, אם את הקטין אי אפשר לזהות, בנסיבות כאלה או אחרות.

דני דנון: אבל החוק הזה לא עובד.

דני דנון: זו הנקודה.

נירה לאמעי-רכלבסקי: יש פה שני עניינים.

נירה לאמעי-רכלבסקי: עניין הזיהוי שלא עבד ו---

דני דנון: אנחנו נשנה אותו ונגרום לכך שהוא יעבוד.

נירה לאמעי-רכלבסקי: אני רוצה לדבר על הנוסח.

נירה לאמעי-רכלבסקי: שמתי על שולחן הוועדה הצעות נוסח שמסומנות בצהוב ובעוד סימון אחר, שנעשו על הצעת החוק המקורית.

שלי יחימוביץ': יש לי שאלה.

שלי יחימוביץ': אני באמת רוצה להבין.

שלי יחימוביץ': יש כמה דברים שאני מתנגדת להם---

אורי אריאל: אולי אפשר לדבר ואז---

שלי יחימוביץ': אני רוצה לדעת מה...

שלי יחימוביץ': אז תסביר לי אתה---

דני דנון: אני רוצה להמשיך עם המציעים ואולי, חברת הכנסת יחימוביץ, תקבלי את התמונה המלאה.

דני דנון: חבר הכנסת אורי אריאל ואחר כך חבר הכנסת אורלב.

אורי אריאל: תודה, אדוני היושב ראש.

אורי אריאל: כפי שאמר היושב ראש ואחרים, החוק נולד מזה שהתקשורת לא מקפידה על מה שהיא הסכימה בדיונים פה.

אורי אריאל: אין טשטוש ואין עבודה נכונה בכלי התקשורת שאתם מייצגים.

אורי אריאל: היתה הסכמה שהיו פאולים לא מעטים.

אורי אריאל: זה לא תמיד ככה, והרבה פעמים זה בסדר, אבל פעמים רבות שזה לא בסדר.

אורי אריאל: אני אתייחס קודם כל לזה.

אורי אריאל: אחרי זה אני אעבור, חברת הכנסת יחימוביץ, גם לדבר השני, שאולי יותר מעניין אותך.

יצחק קדמן: זה סעיף (א) לחוק.

אורי אריאל: אם דר' קדמן חושב שזה נכון, ואני מציע לשאר החברים גם להסכים על מה שמוסכם ולא לתלות אחד בשני, כי הדאגה לקטינים משותפת פה לכולם, אני לא יותר דואג להם מכל אחד אחר בחדר הזה, אם היה אפשר להסכים ולקדם את זה, זה בעיניי רווח גדול.

אורי אריאל: אני אומר כל בוקר אל תביאנו לא לידי ניסיון ולא לידי ביזיון.

אורי אריאל: יש דברים שאתה אומר, אל תכניס מישהו לניסיון כזה שסופו ביזיון, זה ברור, אז אני לא אומר פה.

אורי אריאל: אני לא יודע את התשובה, אבל אני מציע שגם אם נפריד בין שני הסעיפים, שיהיה לנו פה צוות שכן יחשוב האם אפשר לשנות ולמזער נזקים ושעדיין תהיה תקשורת.

אורי אריאל: אני לא בא להגיד שלא תהיה תקשורת, ואני מאוד מבקש, אם אפשר, כמה שאפשר, לנטרל את הוויכוח הזה.

אורי אריאל: זה לא הוויכוח, אין פה עכשיו הצעה לנטרל את התקשורת, אלא יש הצעה שיכולה להשתנות.

אורי אריאל: רק אני מבקש שלא נגיע למצב שעוד פעם יגידו 'בואו נביא הצעה' וזה יהיה בעוד שנתיים.

אורי אריאל: אפשר אחרת, אבל אתם התבקשתם ואני עדיין מבקש שאם יש לכם הצעות ברוח הזאת, פחות או יותר, מי שמסכים לה, שיביא הצעה אחרת.

אורי אריאל: יש לכם עורכי דין, ויש לכם ראש ויש לכם צוותים, תביאו הצעה, תגידו 'זה לא כך', 'זה לא טוב', 'אבל יהיה כך', טוב, בואו נדון בזה, בבקשה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: נקודת המוצא, כפי שהתקיימו הדיונים בהכנה לקריאה ראשונה בקדנציה הקודמת, היתה התמונה שהיא מאוד ברורה ושלא היתה עליה מחלוקת, שבמצב הנוכחי נגרמו נזקים שלא ניתנים לתיקון לקטינים, עקב פרסום כזה או אחר שהביא לזיהויים.

זבולון אורלב: הדברים האלה ברורים וחדים.

זבולון אורלב: כלומר, במצב החוקי הנוכחי אנחנו עומדים מול מציאות שבה לקטינים נגרמו נזקים חמורים שלא ניתנים לתיקון.

זבולון אורלב: לא ניתנים לתיקון.

זבולון אורלב: אם הסביבה והחברה והכיתה והתנועה יודעת, לא יעזור שום דבר, עם זה הולכים כל החיים.

זבולון אורלב: וגם אם הוא עובר דירה, זה עובר איתו הלאה.

זבולון אורלב: כלומר מדובר פה בנזק שאדם ישא אותו כל ימי חייו.

נירה לאמעי-רכלבסקי: זו רשימה קיימת בחוק מאז שהוא חוקק.

זבולון אורלב: נדון עליה, נראה אם כל מקרה זיהוי כאן גורם נזק או לא גורם נזק.

זבולון אורלב: בכל מקום שזה גורם נזק, ואני אומר שוב שזה נזק לכל החיים, עליו צריכים לדבר, לצמצם את זה לאותם מקרים.

שלי יחימוביץ': אותם דברים שבהם ברור שחל נזק אם אתה שם את תמונתו של הקטין, או זיהויו בכל דרך אחרת, האם אז אתה מבקש שלא לאפשר למצלמות להיכנס לשטח?

שלי יחימוביץ': או שאתה מבקש להדק את איסור הפרסום?

זבולון אורלב: אני אסביר לך.

זבולון אורלב: אני רוצה להגיע לתוצאה מאוד ברורה, שלא יהיה פרסום של אותו נער.

שלי יחימוביץ': אתה יודע מה שאלתי.

זבולון אורלב: אז אמרתי, לקריאה הראשונה, נכון, הלכנו לאיסור פרסום.

זבולון אורלב: אם יתקיים פה דיון ויתברר שאפשר להגיע לאותה תוצאה בדרך אחרת, אמר את זה גם חבר הכנסת אפללו ואמר את זה, נדמה לי, גם חבר הכנסת אוריאל וגם אני אומר לך את זה.

זבולון אורלב: .. לנו אין עניין, אגב, יש לנו עניין שתקשורת כן תדווח על המעשה.

זבולון אורלב: אנחנו חושבים שזה חשוב לדבר, שאם קרתה פגיעה מינית בקטינים, יש לנו עניין שזה יפורסם, כי הפרסום של זה והעלאת המודעות והשמת העניין על סדר היום זה דבר חיובי.

זבולון אורלב: על זה בואו נדבר.

זבולון אורלב: אני מסכים, כדי להגן על קטינים אחרים שזה לא יקרה, צריך לשים את זה על סדר היום של החברה ולדבר על זה שהיתה פגיעה במקום מסוים.

זבולון אורלב: אתה יודע?

זבולון אורלב: לא במקום מסוים, כי אולי זה חלק מהזיהוי, אבל צריך לדבר.

זבולון אורלב: על זה אני אמרתי, בואו נדבר ונראה איך מגיעים לאותה תוצאה, אבל מוכרחה להיות הסכמה בינינו, ועל זה לדעתי לא צריכה להיות שום פשרה; אם נתרשם שיש דרכים אחרות, לא יודע מה, אנחנו הצענו דרך מסוימת, אני לא נעול עליה, אני אומר את זה בצורה גלויה, כי לא הדרך חשובה, חשובה התוצאה, ואם נשיג את התוצאה בדרך אחרת, היא החשובה ועל ידי כך אנחנו נמנע זיהוי.

דני דנון: אני רק רוצה להוסיף.

דני דנון: אנחנו, בוועדה לזכויות הילד, מטפלים המון בבעיות של ילדים ואחד הכלים החשובים זה על ידי כך שילדים או בני נוער מדברים ומספרים את הסיפור שלהם, אם זה בעיית אלכוהול, בעיות סמים, כל הבעיות שאנחנו מטפלים בהם ביום יום, ולכן אנחנו רואים באיסור גורף חרב פיפיות.

דני דנון: זה יחזור אלינו כבומרנג, אנחנו נשלם מחיר כבד, כמי שרוצים לסייע לילדים.

זבולון אורלב: הצעת החוק מסדירה גם דרכים אחרות.

זבולון אורלב: אמרתי, האינטרס הוא מאוד ברור ואנחנו גם רוצים למנוע מקרים אחרים, אז צריכים להיות בחוק אותם הסדרים שבמקרה כזה או במקרה אחר, טובת הילד וטובת הציבור זה כן לפרסם.

דני דנון: בהחלט.

דני דנון: לגבי ההידברות, ההידברות היא פה.

דני דנון: מר אבי וייס ואחרים, פה הזמן שלכם, לדבר גם על הסדרה עצמית, שאני לא חסיד גדול שלה, כי היא לא עובדת לצערי אחרי שיוצאים מחדר הוועדה, אבל מה כן אתם רואים כנכונות ורצון להביא את השינוי ואני רוצה לשמוע את הצד שלכם.

שלי יחימוביץ': סליחה, אני ביקשתי גם.

דני דנון: אני אתן לכל חברי הכנסת, אבל אני רוצה גם לשמוע קצת נציגים של הצד השני של המתרס.

שלי יחימוביץ': יש אצלנו גם נהלים מקובלים.

דני דנון: אנחנו בוועדה אוהבים יותר זיגזג.

זבולון אורלב: בוועדה הזו קודם הילדים.

שלי יחימוביץ': אני לא רואה פה אף ילד אחד, אולי בגלל שאסור להכניס מצלמות.

שלי יחימוביץ': אבל אני רוצה להשתתף בדיון הזה.

דני דנון: בוודאי, את תשתתפי, אבל אני רוצה לשמוע איש תקשורת ואז חבר כנסת, שנוכל לשמוע גם את הצד השני.

אביטל מולד: העברנו איזה שהיא הצעה חלופית.

דני דנון: הנייר שלכם הוא מאוד בעייתי.

נירה לאמעי-רכלבסקי: הוא מונח כאן.

נירה לאמעי-רכלבסקי: כל השינויים מההצעה המקורית סומנו.

נירה לאמעי-רכלבסקי: צירפתי אליהם שינויים אחרים.

נירה לאמעי-רכלבסקי: הכל מונח בפני כל מי שיושב כאן.

שלי יחימוביץ': לפני שממשיכים, ולפני שאני אומרת את מה שיש לי להגיד, עדיין לא קיבלתי תשובה לשאלה אחת ספציפית.

שלי יחימוביץ': לחוק הזה יש המון פרצות והמון דברים שהם לא תקינים בעיניי, אני רוצה לדעת למה אני מתנגדת ועוד לא קיבלתי תשובה לשאלה, האם אפשר---

דני דנון: אולי את לא מתנגדת.

שלי יחימוביץ': זהו, אני רוצה לדעת, אולי אני יכולה ללכת מהחדר והכל בסדר.

שלי יחימוביץ': האם אפשר, אחרי שהיתה אלימות בבית ספר, לבוא ולצלם באותו בית ספר, לראיין מורים ותלמידים?

שלי יחימוביץ': אני שואלת.

זבולון אורלב: זאת שאלה.

זבולון אורלב: אין לי כרגע תשובה.

זבולון אורלב: לפי דעתי, אם היה אפשר להביא את המורים ולהחשיך אותם באופן שלא יזוהה איזה בית ספר ולא יזוהו את התלמידים, אני חושב שזו מצווה לפרסם.

זבולון אורלב: מצווה לפרסם.

שלי יחימוביץ': יש תחקיר על מכירת אלכוהול לקטינים, מעמידים מצלמות ליד פיצוציות ומצלמים ומתעדים עבריינים שמוכרים אלכוהול לקטינים כדי לחשוף את התופעה, ומטשטשים, האם יכולה להיות מצלמה או לא יכולה להיות מצלמה לצורך ביצוע התחקיר הזה?

זבולון אורלב: התשובה מאוד פשוטה.

זבולון אורלב: לא יכולה, אלא מצווה שתהיה שם מצלמה, אבל לא באופן שהיום עושים את זה ורואים אותו, רואים איזה חולצה הוא לובש ורואים את הכובע שלו ורואים את הכל, אלא בהליכים אחרים.

שלי יחימוביץ': המצלמה יכולה להיות שם?

שלי יחימוביץ': עוד לא הגעתי לטשטוש.

זבולון אורלב: מצווה שהמצלמה תהיה שם, אבל היום הפרקטיקה מאפשרת שמצווה לצלם את זה והוא מזוהה.

דני דנון: תודה, אני חושב שהדברים ברורים.

דני דנון: לשון החוק היום היא לא הכוונה של המחוקקים ואנחנו כאן מנהלים את הדיון על מנת שנגבש את הכיוון של לשון החוק.

מוטי שקלאר: אני רוצה לדבר בשני הכובעים, ובמקרה זה הם גם לא סותרים.

מוטי שקלאר: יש בעיה, כולנו מודעים לבעיה, הניסיון אולי לא מצליח בשל האילוצים, לחצים וכן הלאה, אבל אני לא חושב שבשל כך נכון לשפוך את התינוק עם המים, במקרה הזה.

מוטי שקלאר: צריך לאפשר כן ליישם את מה שאתה אומר שנכון לעכשיו אתה לא רואה שהדבר נעשה בהצלחה מרובה.

זבולון אורלב: הוא לא בעייתי, כל עוד---

מוטי שקלאר: הוא בעייתי ביישום שלו והשאלות של חברת הכנסת יחימוביץ מצביעות על כך ואני יכול לשאול שאלות נוספות ולהצביע על הבעייתיות שבאיזה שהוא מקום שכרכם או שכרנו, בהנחה שלכולנו יש אינטרס משותף, לשמור על שלום הילד וכל מה שאמרת חבר הכנסת זבולון אורלב, שכרנו יוצא בהפסדנו בסופו של דבר, כי אתה אולי תצליח, כפי שהחוק כפי שהוא, למנוע באמת זיהוי של קטין זה או אחר.

מוטי שקלאר: ..

מוטי שקלאר: אני לא יודע למה קטין זה עד גיל 17, זו שאלה בפני עצמה, בעולם שבו הקטינים הם מעורבים פוליטית, מעורבים באין סוף דברים אחרים, גם זה מעמיד שאלה, מה קטין היום.

מוטי שקלאר: אי אפשר לתפוס את המקל משני הקצוות ולדבר על נערים בני 17, 18 כמבוגרים ובוגרים ובשלים, ומצד שני להתייחס אליהם כאל קטינים, אבל זה דיון בפני עצמו.

מוטי שקלאר: אני בא ואומר כרגע, בפער העצום לכאורה שישנו, שבעצם כרגע יש הסכמה שיש פער, וזה מה שחשוב, בין היכולת להגן לבין התוצאות והמשמעויות התקשורתיות, כי זה אומר שאתה תמנע הרבה דברים אחרים.

מוטי שקלאר: מה שאני מציע פרקטי, לכן אמרתי שאני בשני הכובעים, דיברנו על זה השבוע בוועדת העורכים; תוך 30 יום נשב בוועדת העורכים, אם מותר לי גם בשם מר אריק בכר ממועצת העיתונות, בנושא עקרוני מהותי ומשמעותי ובעייתי.

מוטי שקלאר: תוך חודש, 30 יום מהיום, נבוא אליכם עם הצעה שתסגור על הפערים.

מוטי שקלאר: אם נצליח לסגור על הפערים, מה טוב, אם לא, תמשיכו בדרככם ונראה מה עושים.

מוטי שקלאר: ועדת העורכים תתכנס לנושא הזה.

מוטי שקלאר: שהחקיקה לא תביא לכך ששכרנו ייצא בהפסדנו.

אבי אפללו: שאלת ביניים, ברשותך, לעניין עצמו.

אבי אפללו: אני חושב שההצעה כשלעצמה, אם תביאו לכאן, אני חושב שזה יהיה חיובי, זה צעד הרבה יותר מתקדם לקראת העניין הזה, אני רק מבקש שתתייחסו בנושא הזה לגבי האינטרנט גם כן.

קריאה: אין להם שליטה על זה.

אבי אפללו: יש שליטה.

קריאה: ועדת העורכים אחראית על העיתונות והמדיה האלקטרונית.

אבי אפללו: לכל מערכות העיתונים יש אינטרנט משלהם.

אבי אפללו: אם נוכל להציע הצעה, ותוכלו להציע הצעה ונטפל באינטרנט בנפרד ואז תקראו בחזרה געוואלד, על זה לא דיברנו.

אבי אפללו: אני מציע שתתייחסו גם לאינטרנט כחלק מתוך ההצעה הכוללת.

דני דנון: מר שקלאר, כמו שציינתי, דיברתי עם השופטת דורנר היום בבוקר.

דני דנון: אני רוצה שתשבו ותבואו עם מסקנות ונשמע גם את מר אריק בכר בהמשך, אבל זה לא נוגע רק לטלוויזיה, זה נוגע גם לעיתונות, זה נוגע גם לאינטרנט, זה נוגע לעוד גופים שלא יושבים בחדר פה.

מוטי שקלאר: קטונתי מלהגיד לכם שזה במקום החוק או לא.

מוטי שקלאר: כל היתרון של ועדת העורכים שהיא מקבלת דברים בהסכמה.

מוטי שקלאר: אם נצליח להגיע להסכמה מסוימת, בסופו של דבר היא תשפיע ומזה ייגזר סעיף כזה או אחר, אז תמתינו---

אורי אריאל: בסדר, מר שקלאר, אם צריך לשבת 30, נשב 30.

דני דנון: אנחנו ניגע בזה בסיכום, אולי נקצר את המועד, וגם יש את הנוסח הקיים של המציעים, שעליו תצטרכו לדון, שלא יהיה דיון אקדמי.

אריה אלדד: תודה אדוני היושב ראש.

אריה אלדד: חברת הכנסת יחימוביץ צודקת בהיבט אחד.

אריה אלדד: האירועים שאנחנו עוסקים בהם, הרבה פעמים הם אירועים לא סטריליים, יש בהם בוגרים ויש בהם עבריינים ויש בהם קורבנות ויש בהם קטינים ואף אחד לא מתכוון לסגור את העולם כי גם ילדים מסתובבים בו.

אריה אלדד: מהצד השני אנחנו מבינים שהעובדה שהחוק היום לא מתקיים זה לא תקלה מקומית, זה כמעט מגמה, כי כשמפזרים כמה קוביות על פניה של ילדה שנפגעה מינית וכל הכיתה מזהה אותה כי היא היחידה עם הצמה בכיתה, אז גמרנו עם העניין.

אריה אלדד: וכאשר אחד מהקורבנות של מי שמועמד להיות מועמד לדין, אליאור חן, מתפרסמת היום תמונתו באינטרנט, היום, עם כל הפרטים המזהים, אז הדברים הללו נרמסו מזמן.

אריה אלדד: אני מציע שתבחנו, גם בהצעה שלכם, אנחנו ודאי נבחן אותה, שהכלי יהיה החמרה מאוד מאוד משמעותית בענישה למי שמפרסם.

אריה אלדד: למי שמפרסם כל דבר שיכול להביא לזיהוי, לזיהוי פנים, לזיהוי סביבה, ויכול להיות שהכלי לא יהיה איסור צילום בכלל, אלא החמרה בענישה על הפרסום.

אריה אלדד: תודה רבה.

שלי יחימוביץ': קודם כל אני אגיד את זה, כי זה צריך להיאמר, כמובן שהרצון הטוב של המציעים ברור לחלוטין והכוונה שלהם ברורה, וכוונותיי זהות לכוונותיהם.

שלי יחימוביץ': גם אני כועסת ולבי נחמץ ואני מאוד ערנית לזיהוי קטינים בצילום שלא מטשטש מספיק את זהותם.

שלי יחימוביץ': לפני כמה ימים ראיתי כתבה על הקורבנות של אותו עבריין מין סדרתי שהיו לו כמה קורבנות ילדים וראו שם ילדים מטושטשים בעינינו.

שלי יחימוביץ': אני לא הייתי מזהה את הילדה הזאת ברחוב אבל ברור לחלוטין שהשכנים שלה יודעים איך הנעליים שלה נראות ואיך השמלה שלה , שמגיעה עד הקרסוליים---

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לך שגם לפני הפרסום סביר להניח שהשכנים שלה יודעים במה מדובר.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים, אבל במציאות שבה אנחנו חיים---

אבי אפללו: סביר להניח, אבל לא כולם.

אורי אריאל: מנסים למזער.

אבי אפללו: אז מה את מציעה, שלא---

אורלי לוי אבקסיס: לא, חלילה, זו ממש לא כוונתי.

אורלי לוי אבקסיס: שלא ישתמע חלילה שכוונתי היא לפגוע בילדים, אני חושבת שאני---

אבי אפללו: אז אם השכנים יודעים, זה כל העיר---

שלי יחימוביץ': אדוני היושב ראש, אני מאוד אודה לך אם אני אוכל לדבר.

דני דנון: בבקשה, חברת הכנסת יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': אני נותנת את הדוגמאות הספציפיות האלה כי אני אומרת באופן אותנטי, ולא מן השפה ולחוץ, שהרגישות שלי היא לפחות זהה לשלכם בעניין הזה, ואני מודעת לנזקים הבלתי הפיכים שבוודאי שיש לקורבנות תקיפה מינית כשהם רכים בשנים ואחר כך זהותם ידועה לכל הסביבה.

שלי יחימוביץ': המגמה שלנו היא משותפת ואנחנו רוצים לגונן על הילדים, נקודה, על זה בכלל אין מחלוקת.

שלי יחימוביץ': אני נתתי שתי דוגמאות בשאלות שלי ואני בטוחה שאנשים כאן יוכלו לתת עוד דוגמאות.

שלי יחימוביץ': אתה אמרת בעצמך, חבר הכנסת אורלב, זאת מצווה שיהיו מצלמות כדי לתעד את התופעה, כדי לחשוף את העבריינים.

שלי יחימוביץ': למשל, אני ממציאה עכשיו, נערות שעוסקות בזנות, לצלם את הדבר הזה, לרבות הסרסורים ולרבות מי שנמצא שם בסביבה ולרבות הלקוחות אולי אפילו, אבל לטשטש את תמונות הנערות.

שלי יחימוביץ': זה ברור לחלוטין.

שלי יחימוביץ': או למשל קטינים שצורכים אלכוהול.

שלי יחימוביץ': כמובן שלטשטש את תמונתם, אבל אני רוצה לראות כתבות תחקיר על מקומות שמוכרים אלכוהול לילדים.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שזה חשוב לדיון על שימוש באלכוהול.

שלי יחימוביץ': שוב, אנחנו צריכים לחשוב איך עושים את זה ובמקביל לא פוגעים בקטינים.

שלי יחימוביץ': אבל לפני כן אני רוצה לציין עוד סעיף אחד בחוק, שהוא אבסורדי והוא בלתי מתקבל על הדעת לחלוטין, וחברת הכנסת אורלי לוי זרקה את זה ככה בקטנה, וזה העניין שאסור לצלם קטין עם קרוב משפחתו החשוד בפלילים.

שלי יחימוביץ': הרי אנחנו מייצרים כאן סיטואציה שהיא קטלנית.

שלי יחימוביץ': כל עבריין יידע שהוא צריך להיות חמוש בקטין כדי שלא יהיו מצלמות.

שלי יחימוביץ': אם אכן נגיע לדבר הזה, שלא להכניס מצלמות---

אורלי לוי אבקסיס: לא, הוא אפילו לא חייב להסתובב עם הקטין, לפי הצעת החוק הנוכחית.

דני דנון: לא, אנחנו התקדמנו קצת.

דני דנון: אני חושב, שאנחנו מדברים על לפרסם ולא לצלם.

דני דנון: אנחנו בשלב הזה.

שלי יחימוביץ': בינתיים החוק עוד לא שונה.

שלי יחימוביץ': סליחה, בינתיים אנחנו כן מדברים על עצם הצילום וחשוב שהדברים ייאמרו כדי שחס וחלילה לא ניפול למקום הזה.

שלי יחימוביץ': אתם יודעים מה?

שלי יחימוביץ': צוות צילום מתלווה לבניזרי כשהוא הולך לכלא, אין דבר לגיטימי יותר מזה מבחינה ציבורית ועיתונאית.

שלי יחימוביץ': חלילה בניזרי לא יעשה דבר כזה, אבל הוא יכול ללכת ולידו אחד מילדיו הקטנים ו---

יצחק קדמן: זה מה שהיה וראיינו את ילדו הקטן בפנים גלויות.

קריאה: טשטשו את תמונתו כשהקטין לידו, מה הבעיה?

יצחק קדמן: אבל לא טשטשו.

שלי יחימוביץ': שוב אני אומרת, אין לנו מחלוקת.

שלי יחימוביץ': אם המצלמה תוכל ללוות אותו לכלא, ואחר כך אנחנו נקפיד הקפדה יתרה ואנחנו נדבר כאן על איך מקפידים הקפדה יתרה על כך שהפרטים של הילד לא יפורסמו, בסדר גמור.

שלי יחימוביץ': אבל אם אתם אומרים לי שהמצלמה לא תוכל להתלוות אליו---

אורי אריאל: אבל אין ויכוח.

שלי יחימוביץ': אומרים לי שאין ויכוח, אבל זאת לשון החוק.

אורי אריאל: אבל עכשיו דנים כדי לשנות.

אורי אריאל: למה את עושה מזה עניין?

שלי יחימוביץ': אני עושה מזה עניין, כי זאת הסיבה המרכזית שבגללה אני מתנגדת לחוק וזאת הסיבה העיקרית שבגללה רציתם את החוק הזה.

אורי אריאל: לא נכון, את טועה.

אורי אריאל: רק משפט אחד.

אורי אריאל: תקשיבי, את מציינת בפתיח של דברייך שכל המציעים אמרו את מה שאמרו, ואז את פותחת את כל---

שלי יחימוביץ': חבר הכנסת אריאל, אתה יכול בבקשה לאפשר לי להגיד את מה שאני רוצה להגיד?

אורי אריאל: את אמרת.

שלי יחימוביץ': אבל עוד לא סיימתי.

שלי יחימוביץ': קודם כל, אם יש לנו הסכמה והיא צריכה להיות מחודדת, כי אני שמעתי גם מצד שני שיש בעיה של סיטואציה של מצור, אז אם ככה אנחנו עדיין לא מחודדים מספיק.

שלי יחימוביץ': אנחנו חייבים לחדד כאן בין צילום כן, פרסום לא, בנסיבות מסוימות כמובן, לא באופן גורף.

שלי יחימוביץ': מכאן הדרך פתוחה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה להפנות את הדוברים והחברים, יש נוסח שחולק, ואנחנו בשלב פרקטי של כן לדבר על החוק עצמו וכרגע הכיוון ששמענו, מעבר ל-30 יום של לקבל את הרעיון הוא גם הנושא של פרסום במקום צילום, שהוא מהותי ושישונה, אבל גם חשוב לנו מבחינת האכיפה.

יצחק קדמן: ברשותך, אני קודם כל רוצה להסביר את המצב הקיים וגם מה החוק הזה מציע.

יצחק קדמן: אפשר להתנגד לו, אפשר להסכים איתו, אבל צריך לדעת מה הוא מציע, כי כשאני שומע פה---

דני דנון: לא, בוא נעבור הלאה.

דני דנון: עברנו את הקטע של הצילום.

יצחק קדמן: תן לי משפט אחד להסביר את המצב הקיים.

יצחק קדמן: היום אין איסור על צילום בכלל.

יצחק קדמן: יש איסור על פרסום זהותו של קטין לא בכל מקרה.

יצחק קדמן: הרבה פעמים פונים אליי מ אמצעי התקשורת ושואלים האם אפשר לצלם קטין, שוודאי אפשר לצלם אותו, כמובן כשיש הסכמה של אפוטרופסו ואם הוא יותר גדול, שלו.

יצחק קדמן: מותר לצלם קטין בבר מצווה, מותר לצלם את זה שעבר מבחן בפיזיקה במקום הראשון בעולם, גם היום מותר לצלם, וגם על פי החוק הזה יהיה מותר לצלם אותו.

יצחק קדמן: יש בחוק הנוער (טיפול והשגחה) סעיף 24 (א) שורה סגורה של סיטואציות, סגורה, זה לא כגון, שורה סגורה של סיטואציות שבהן אסור לחשוף את דמותו של הקטין, את זהותו של הקטין, כל דבר שיכול להביא לזיהויו.

יצחק קדמן: הרשימה הזאת היא רשימה סגורה ומצומצמת.

יצחק קדמן: הבעיה היא שהיום לא הוגדר בדיוק מה זה בצורה שתביא לזיהויו.

יצחק קדמן: זה לא הוגדר מספיק ולכן אתמול אתה פותח טלוויזיה, אתה רואה במהדורת חדשות צילום קבוצתי של הילדים שאליאור חן לכאורה, לפי האישומים, התעלל בהם ואתה רואה אותם בצורה כזאת שאתה קצת צריך לכווץ את העיניים אתה יכול לזהות אותם בקלות יתרה.

יצחק קדמן: יש מי שאמר, אבל עשינו פיקסלים, זה בסדר.

יצחק קדמן: לא, זה לא בסדר.

יצחק קדמן: זה תחום שאגב, לפי מיטב הבנתי וגם בדיונים קודמים פה, היתה הסכמה גם עם נציגי אמצעי התקשורת וזה סעיף (א) לחוק שבא לומר, איסור פרסום וזיהוי של הקטין, צריך לחדד אותו יותר ממה שהוא היום, כדי למנוע כל אפשרות של זיהוי גם בסביבתו הקרובה.

יצחק קדמן: הסעיף הזה, שאני, אגב, מציע לאדוני, אם יש חילוקי דעות ויהיו חילוקי דעות לגבי סעיף (ב), לקדם באופן בלתי תלוי---

דני דנון: אתה לא יכול לקדם, אנחנו נקדם את החוק כולו עם הערות---

יצחק קדמן: אני אומר שוב, לגבי סעיף (א)(1) דומני שגם אמצעי התקשורת מסכימים שצריך למנוע אפשרות זיהוי.

יצחק קדמן: זה לא נעשה מספיק היום, החוק בלשונו היום לא מכסה את העניין עד הסוף וחוץ מזה יש גם בעיות של אכיפה.

יצחק קדמן: את זה אפשר לקדם בהסכמה, זה ישפר את המצב כפי שהוא קיים היום.

שלי יחימוביץ': זה לא קיים היום?

יצחק קדמן: לא, הוא לא קיים היום.

יצחק קדמן: זה סעיף (א).

נירה לאמעי-רכלבסקי: זה 24(א)(1)(3).

יצחק קדמן: פה צריך מאוד, אני אומר את זה עכשיו כמי שמגן על שלומם של הקטינים, להיזהר.

יצחק קדמן: מפני שאם אסור לצלם בכלל, אנחנו לפעמים נביא למצב כזה שתופעות שצריך להיות מעוניינים לחשוף אותן, אי אפשר יהיה בכלל לחשוף אותן.

יצחק קדמן: אני רוצה עיתונות חוקרת, אני רוצה עיתונות שלא מוותרת לממסד, אני רוצה שאם יש ילדות זרוקות ברחוב, בניגוד לחלק מעמדת נציגי הממשלה, סליחה שאני חולק עליכם, אני רוצה שאם יש נערות זרוקות ברחוב, כי אין מקומות במעונות חסות הנוער והן מחכות חצי שנה זרוקות ברחוב, אני רוצה שהתקשורת תפרסם את זה.

יצחק קדמן: הבעיה שהתקשורת לא רוצה לפרסם את זה, כי היא מתעצלת, כי זה לא מעניין אותה, כי נושאים חברתיים נדחקים לשוליים.

יצחק קדמן: הלוואי והייתם מרימים את הכפפה בצורה הרבה יותר רצינית, גם היום כשאפשר עוד לעשות את זה.

קריאה: לדעתי אתה מופיע באחת ממהדורות החדשות לפחות פעמיים בשבוע.

יצחק קדמן: אני לא מדבר על עצמי.

דני דנון: דר' קדמן, מה ההערות לגבי הנוסח?

דני דנון: אני רוצה שניגע בסעיפים.

יצחק קדמן: לכן אני אומר, את סעיף (א) שבו מכבידים מאוד בהגדרות על מה זה נקרא מפרסם, כלומר לעשות טשטוש הרבה יותר גדול, עם ענישה יותר אפקטיבית, אני מציע להשאיר כלשונו בהצעת החוק.

יצחק קדמן: לא לוותר עליה בשום אופן, ודומני שיש גם הסכמה לפחות של חלק מאמצעי התקשורת בעניין הזה.

אורלי לוי אבקסיס: גם לגבי הדמויות הקרובות לקטין?

אורלי לוי אבקסיס: גם לגבי הסעיף הספציפי הזה?

אורלי לוי אבקסיס: כי זה בעצם מעקר לנו את כל הדיון הציבורי, כי לכל אחד יש איזה שהיא דמות שקשורה, לכל עבריין יש דמות---

דני דנון: סליחה, חברת הכנסת לוי.

דני דנון: דר' קדמן, אני מבקש להתקדם לקראת סיום.

אורלי לוי אבקסיס: אם הוא שר ידוע ויש לו קרוב קטין, לפי החוק הזה פה ישנה בעייתיות, אתה לא יכול לפרסם.

יצחק קדמן: לא נכון, זה לא נכון.

אורי אריאל: חברת הכנסת לוי, את לוקחת את זה למקום לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אז תטפלו בזה.

אורלי לוי אבקסיס: אם אני, ואני משפטנית, ויש לי פה שאלה שעולה, אז צריך לדאוג לכך שלא יהיו שאלות.

אורי אריאל: מאה אחוז, זה מה שעשינו שם.

יצחק קדמן: את יכולה להמשיך לפרסם את שמו וזהותו של שר פלוני או שר אלמוני, שנכנס לכלא, גם אם יש לו ילדים.

יצחק קדמן: זה לא חסינות זה שיש לו ילדים, אבל לקחת ולצלם אותו ולראיין אותו כשילדו נמצא על הברכיים שלו והוא חשוף לטלוויזיה---

שלי יחימוביץ': אבל זה גם החוק היום מונע.

שלי יחימוביץ': אז יש לנו פה בעיית אכיפה וענישה.

יצחק קדמן: אז אמרתי, יש גם בעיה של אכיפה, יש גם בעיה של צורת ההסתרה וצורת ההסתרה היום לא מספיקה.

יצחק קדמן: שאלת אותי שאלה, אני אענה לך בדוגמה אחת.

יצחק קדמן: אני רואה בעייתיות עצומה במצב שבו נערה שעברה אונס קבוצתי מתנפלים עליה צלמים בלי שום רגישות, מפני שהם עושים את שליחותם, וצרים על הבית שלה---

דני דנון: מתי זה קרה?

דני דנון: אני לא מכיר מקרה כזה.

שלי יחימוביץ': מישהו זוכר מחזה כזה של מצור של צלמים על ילדה שנאנסה?

יצחק קדמן: בואי אני אספר לך.

יצחק קדמן: אני אספר לך, מפני שהנערה הזאת היתה מלווה על ידינו בפרויקט ליווי ילדים נפגעי עבירה והיא ואמא שלה צלצלו אלינו בוכות---

שלי יחימוביץ': מי צילם אותן?

קריאה: לפני שנתיים או שלוש או ארבע, דוקטור?

יצחק קדמן: עזוב אותך, באמת.

קריאה: אבל זה בדיוק העניין, סיפרת את הסיפור לפני שנה.

יצחק קדמן: אני סיפרתי את הסיפור הזה וסיפרתי אותו לפני שנה, נכון.

אביטל מולד: אני אספר סיפור מיום שישי האחרון.

דני דנון: מהסנגוריה הציבורית, אני רוצה לשמוע.

אביטל מולד: ביום שישי האחרון קטינה ששוחררה ממאסר, עברה חוויה מאוד קשה, נמצאת במצב נפשי לא פשוט, התקשרו אליי בשתיים בצהריים ממשרד הרווחה שעדת עיתונאים, עדת צלמים, צובאת על פתחי ההוסטל שבו היא נמצאת וההוסטל לא מסוגל, לא להגן עליה ולא להגן על שאר הילדים מפני העיתונאים, ורוצים להבריח אותה משם בגלל העיתונאים.

אביטל מולד: ואני שואלת, מה אנחנו אמורים לעשות כדי להגן על הילדה והילדים האחרים שנמצאים בהוסטל?

אביטל מולד: ואיך אנחנו מונעים לא רק---

אורי אריאל: אבל זה היה לפני ארבע שנים.

אביטל מולד: זה היה לפני ארבעה ימים.

מיכל ברייטמן: אני מדריכה וחוקרת ילדים.

מיכל ברייטמן: הבוקר, לא לפני שנה, דיברה איתי אחת המודרכות שלי וסיפרה לי על מקרה שהיא חקרה הבוקר של ילד שסיפר לה על פגיעה מינית שהוא חווה, ופנה אליו גורם תקשורתי, שניים, ואמרו לו שהם יצלמו אותו, ההורים הסכימו, והם אמרו שהם יצלמו אותו ושזה לא יפורסם ושזהותו כמובן לא תפורסם.

מיכל ברייטמן: הוא סיפר לה בחקירה שצילמו אותו, נכון, טשטשו את קולו, הוא צולם מאחור ללא טשטוש והגיע היום בבוקר לבית הספר, הוא צולם, זוהה, ילדים בבית הספר אמרו לו 'אה, זה אתה שהיית אתמול?

מיכל ברייטמן: ' הילד לקח את עצמו וברח מבית הספר.

דני דנון: תודה.

יצחק קדמן: סעיף (א) צריך לאמץ כלשונו, הוא יפתור חלק מהבעיות, חלק חשוב מהבעיות, חלק שיש עליו הסכמה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לבקש ממר אריק בכר, המנהל הכללי של מועצת העיתונות, בבקשה.

אריק בכר: אני פה כדי לשמור על כבודה האבוד של ההסדרה העצמית.

אריק בכר: בנוסף לחוק הפלילי, בתקנון האתיקה של מועצת העיתונות יש סעיף ברור שאוסר במקביל לחוק פרסום פרטים מזהים בכל הנסיבות הללו.

אריק בכר: אני לא זוכר מתי בפעם האחרונה דר' קדמן, או מישהו מכם, פנה אלינו בתלונה.

אריק בכר: הרי אתם טוענים שזה קורה כל יום, מדוע לא פונים אלינו בתלונה?

יצחק קדמן: אתם לא אפקטיביים לחלוטין.

יצחק קדמן: כל פעם שפנינו אליכם, מצאתם סיבה מדוע לא לעשות כלום ואני לא מדבר על---

דני דנון: כמה תלונות התקבלו אצלכם בשנה האחרונה?

אריק בכר: בעניינים כגון אלה?

אריק בכר: היו"ר דני דנון:

אריק בכר: אחת לא.

דני דנון: אז זה בעייתי.

דני דנון: יש פה בעיה.

אבי וייס: בחוק הקיים יש חוק שאוסר עלינו לשדר, ואנחנו לא מטשטשים וקורים מקרים כאלה וזה אסון וזה נורא ואסור שזה יקרה, אבל אם יש חוק קיים ששולח את העבריינים לשנת מאסר, למה מעולם המועצה לשלום הילד ומשטרת ישראל ומשרד הרווחה ומשרד המשפטים, לא הגישו תלונה אחת נגד כלי תקשורת אחד?

אבי וייס: יש חוק ששולח אותי לשנת מאסר אם זה קורה.

אבי וייס: חוק, אז אתם יכולים לעשות עוד חוק, אין שום בעיה, אבל אם לא תהיה אכיפה על החוק הזה, אז אפשר עוד שבעה חוקים ושום דבר לא יקרה.

אבי וייס: יש חוק שהוא מאוד מאוד מאוד מחמיר, מאוד מחמיר---

אריק בכר: יש חוק שאוסר העלמת מס, אז מכיוון שאנשים מעלימים מס, אתה לא הולך ועושה חוק שאסור לגנוב מקופת המדינה, זה חסר אפקטיביות.

אריק בכר: החוק הזה הוא די דרקוני כפי שהוא.

אריק בכר: ההצעה המקורית, רק כדי לסבר את האוזן, לא בכדי אין מקום בעולם שאין בו מקבילה, משום שזה ניסיון ייחודי להמציא גלגל מרובע.

אריק בכר: אבל אני שמח שעברנו מעבר לכך.

אריק בכר: דר' קדמן, אני רק שנה במועצה ואני לא זוכר שקיבלתי ממך תלונה ואתה טוען שזה קורה חדשות לבקרים.

דני דנון: יש לי שאלה.

דני דנון: מועצת העיתונות, מה הכלים שלכם?

דני דנון: עכשיו שודרה אצל אבי כתבה, העורך התרשל וחשפו ילד, מה הכלי שאתה יכול להטיל עליו היום?

אריק בכר: הוקעה של עיתונאי היא לא דבר שצריך להקל בו ראש, זה בהחלט אפקטיבי.

אריק בכר: יש לך את הציר השני.

אריק בכר: לא הצליח אצלנו, שלח את העיתונאי לשנה, תקנוס אותו במאה אלף שקל.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה הוקעה?

אריק בכר: הוקעה אצלנו זה הוקעה פומבית של העיתונאי בעקבות הליך משפטי בבית בדין לאתיקה.

אורלי לוי אבקסיס: את העורך, את העיתונאי, את מי שמביא את זה לשידור?

אריק בכר: כולם, זה כל שרשרת הפיקוד.

אורלי לוי אבקסיס: אז את כולם תוקיע?

אריק בכר: אכן כן.

אורלי לוי אבקסיס: אתם עשיתם פעם, אולי אפילו בנושאים אחרים, איזה שהיא סנקציה דומה, שאפשר להסתכל עליה?

אריק בכר: כן, בהחלט, אני אפנה אותך לאתר שלנו ואת תראי שם.

אריק בכר: אין לנו סמכות לשלוח אנשים לכלא או אפילו לקנוס אותם, ולא לסגור עיתון או כלי תקשורת, אבל בהחלט יש לנו אפשרות להציג את קלונם בקרב הציבור וזה מה שאנחנו עושים וזה בהחלט אפקטיבי.

אריק בכר: אבל יש לכם חוק ברשותכם, פשוט תפעילו אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד, בואו לא ניתמם, ואני פונה---

קריאה: סליחה, חברת הכנסת לוי, אבל אנחנו לא מדברים על החוק הקיים, מדברים על החמרה של חוק קיים ולכן כל הדיון הזה הוא לא רלוונטי אם היתה אכיפה או לא היתה אכיפה.

קריאה: השאלה היא מה קורה בחוק הקיים, אם החוק הקיים מספק או לא מספק.

אבי אפללו: לא מספק.

קריאה: הוא לא מספק, ולזה צריך למצוא פתרון.

קריאה: והשאלה היא שאלה טכנית.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד משהו ואני חושבת שאני לוקחת את הנושא של הילדים באמת בצורה מאוד רצינית, אבל לפעמים כשאנחנו מחוקקים חוקים, הכוונה שלנו היא מאוד טובה, אבל לפעמים התוצאה של אותם חוקים מרחיקת לכת והרבה פעמים אנחנו משלמים את המחיר שאילולא היינו מחוקקים, אולי המצב הקודם היה טוב יותר.

אורלי לוי אבקסיס: בואו לא ניתמם, גם לא אנשי התקשורת, אנחנו נדרשנו בכלל למצב הזה בגלל שאתם לא עמדתם, לא בתנאי האתיקה שהכתבתם לעצמכם וגם לא בגלל שקיימתם את החוק הקיים, כמו שנאמר.

קריאה: אני לא אמרתי שאת לא עם הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מתנצלת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בסופו של דבר אתם הבאתם את זה לפתחכם.

אורלי לוי אבקסיס: אם הייתם עומדים בתוך המסגרת שקבעתם לעצמכם, בתוך המסגרת שהחוק קבע לכם, לא היינו נדרשים בכלל לשאלות האלה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני רוצה לומר ברמה הפרקטית - יש פה הצעת חוק, בתמיכת הממשלה.

דני דנון: דרך אגב, הופתעתי שזה עבר בתמיכת הממשלה, כשנשאר רק נושא הצילום שהוא נושא בעייתי, ועל פניו אם היו באים למציעים ואומרים, אנחנו רוצים היום לקדם את החוק הזה כלשונו ועושים עבודה פוליטית, החוק היה מתקדם כלשונו וזוכה---

אורלי לוי אבקסיס: לא בטוח.

דני דנון: היה מגיע להכרעה בוועדה ובמליאה.

דני דנון: בתמיכת ממשלה עד היום חוקים עוברים בכנסת הנוכחית.

דני דנון: באו המציעים כרגע לפה לוועדה, והם עמדו במילתם, כי לפני שהעברנו רציפות פניתי אליהם אחד אחד ואמרתי להם 'אתה מתחייב שזה לא יהיה מה שכתוב פה?

דני דנון: ' והם התחייבו פה אחד אחד שזה לא יהיה מה שכתוב פה.

דני דנון: במליאה, כשהצגנו את החוק, התחייבנו שזה מה שיהיה, התקדמנו צעד נוסף, שאנחנו מדברים כרגע על לשנות את העניין של הצילום לפרסום.

דני דנון: אנחנו נוגעים עכשיו בפרטים הקטנים הנוספים וכל מי שיש פה, הרבה עורכי דין, תעבירו הערות בסוף הדיון, כל הערה שיש לכם לנושא, אנחנו נשמע את כולם, ואת רוח הדברים נשב ונגבש להתקדם.

נירה לאמעי-רכלבסקי: הם לא רצו 30 יום ל---

דני דנון: נחכה את ה-30 יום האלה.

דני דנון: אני רוצה לשמוע עיתונאים שבפרקטיקה עוסקים בזה.

אבי אפללו: קודם כל אולי נשמע אותם.

אבי אפללו: באמת חשוב לנו לשמוע---

דני דנון: את עמדת הממשלה.

דני דנון: ניתן למשרד המשפטים להציג את העמדה שלו ואחרי זה איתי מהערוץ הראשון.

יפעת רווה: קודם כל לעניין של הסכמת הממשלה, חלק מההערות שנאמרו כאן נאמרו בוועדת שרים ואם יסתכלו על הפרוטוקול של הישיבה הראשונה, הרבה מהדברים נאמרו גם שם.

יפעת רווה: בוועדת שרים היתה החלטה שנקראת 'בתיאום', בתיאום זה דבר מאוד רחב ואנחנו התרענו בזמנו על הרבה מהבעיות שקיימות כאן.

יפעת רווה: אם אתם זוכרים בישיבה קודמת, היו גם חילוקי דעות בתוך משרדי הממשלה על חלק מהדברים.

יפעת רווה: לנושא של הענישה.

יפעת רווה: היום קיים עונש להלכה של שנת מאסר.

יפעת רווה: בביקורים שלי בבתי סוהר לא ראיתי הרבה אסירים שמרצים את עונשם על עבירה על הסעיף הזה.

דני דנון: הוגש כתב אישום נגד מישהו?

אריק בכר: לא, בדרך כלל נפתחות חקירות ואז שחרור בערבות, רישום פלילי ובזה נגמר הדבר הזה.

יפעת רווה: כדאי לשאול את המשטרה, אבל בהחלט אכיפה זה דבר מאוד חשוב פה.

אריק בכר: יש היבט טכני.

אריק בכר: החוק המקורי, בשנת 1960, נולד הרבה לפני שהפיקסלים באו לעולם.

אריק בכר: לקחו אז בימים ההם טוש, מחקו בשחור, ואז זה היה אפקטיבי.

דני דנון: היום בטכנולוגיה אפשר יותר בקלות.

אריק בכר: בדיוק, אז צריך לקבוע כללים חדשים.

אריק בכר: תקבע ממתאר גופו של הילד, כולל נעליו וברכיו, כל זה בחוץ.

דני דנון: אתם צריכים לקבוע את זה בהסדרה העצמית ולא לתת לנו להיכנס לפיקסלים.

איתי לנדסברג: אני רוצה לתת דוגמה שנבחנה בימים אלה בבית משפט לנוער בקרית גת, על סרט שלנו, ולדעתי היא עונה על כל הדילמות שעלו כאן.

נירה לאמעי-רכלבסקי: את פניו?

איתי לנדסברג: תיכף אני אסביר.

איתי לנדסברג: לפני כמה שבועות אנחנו שידרנו סרט שנקרא 'נעדרת' על תופעה של נערות יהודיות קטינות שיוצאות עם בוגרים בדווים ובני מיעוטים אחרים באזור הדרום.

איתי לנדסברג: בתחקיר שלנו מתברר שמדובר על כ-600 מקרים כאלה באזור הדרום, עוד כמה מאות מקרים בצפון, בטח מוכר לכם המקרה של דנה בנט שהיתה מעורבת גם ברצח.

איתי לנדסברג: הסרט עצמו נעשה במשך שלוש שנים, הדרישה שלנו היתה לחשיפה מלאה של הנערה שאותה ליווינו במשך שלוש שנים, בני משפחתה ונערות אחרות שטופלו על ידי מוסדות הרווחה בתופעה הזאת.

איתי לנדסברג: מוסדות הרווחה, העובדים הסוציאליים דרשו לטשטש הכל לחלוטין, על פי סעיף 24(א).

איתי לנדסברג: זה הגיע לבית משפט בקרית גת, אחרי הרבה דיונים השופט קיבל החלטה בין האינטרס הציבורי שבו אנחנו טענו שצריך להזהיר הרבה מאוד משפחות אחרות מפני התופעה ולראות לאן הילדות נעלמות בלילה ולהזהיר אותן מפני היחסים האלה, לבין האינטרס של הפרט, של חשיפת אותה נערה, השופט החליט לטשטש את הנערה מגובה האף ומטה, את האמא מגובה האף ומטה, את האח של הילדה בפנים גלויות, בית הספר שלה לא טושטש.

איתי לנדסברג: לעניין החשיפה שדיברתי עליה בהתחלה, בטלוויזיה בעיקר, כשאנחנו חושפים תופעה כזאת, למשל כמו התופעה של הילדות האלה, אנחנו רוצים גם להעביר לציבור אלמנטים שקשורים לאנושיות, לאינטרסים של אותה נערה לצאת עם בדווי למרות שהיא יודעת את הסכנות, וצריך להראות איזה זווית של פה, איזה עין דומעת, איזה רעידה של קול, איזה חיבוק של אמא.

איתי לנדסברג: אי אפשר לטשטש הכל, זה לא עיתון.

איתי לנדסברג: פה המבחן הוא מבחן של העובדים.

איתי לנדסברג: כל החקיקות האלה לא יעזרו שום דבר, בסופו של דבר עובדה היא שטייסים לא מגלים בכלל, כי אין שם הרבה רגש, אמרו צנזורה, אמרו המודיעין הסורי, כולם מטשטשים.

איתי לנדסברג: במקרה של הנערות זה עניין של עריכה, זה לא עניין של חקיקה.

איתי לנדסברג: זה לא יעזור גם אם עכשיו תעשו פה עשרה סעיפים של פיקסלים כאלה ואחרים.

מיכל ברגר: אני עורכת דין במשרד הרווחה.

מיכל ברגר: אני חייבת לומר שמבחינת הגורמים המקצועיים אצלנו, הנושא של הצילום הוא דווקא לב לבו של החוק הזה, כי הנושא של איסור הפרסום קיים היום בצורה זו או אחרת, אבל הוא קיים.

מיכל ברגר: אנחנו חושבים שהנושא של הצילום חשוב, לא רק בגלל הפרסום שבא אחריו, אלא גם בגלל עצם הנזק שנגרם לקטינים מהצילום עצמו, וניתנה פה הדוגמה על ידי חברתי מהסנגוריה הציבורית על אותה נערה מסכנה.

מיכל ברגר: לי סופר על מקרה אחר שבעשר בלילה היא הגיעה למעון של חסות הנוער, כי לא היו לה הורים שיטפלו בה בבית, ושם במעון הזה חיכתה לה עדת צלמים שלא רק שפגעה בה, אלא גם פגעה ביתר הקטינים ששוהים במקום.

אורלי לוי אבקסיס: בחסות הנוער, בכלל מותר להם לצלם שם?

מיכל ברגר: הם נמצאים מחוץ למעון ומחכים שהיא תגיע.

מיכל ברגר: מישהי שיודעים שהיא תגיע.

מיכל ברגר: כנראה שזה היה מקרה שהיה חשוב לפרסם.

דני דנון: מה האידיאלים שלכם?

מיכל ברגר: סליחה, אדוני, אם יורשה לי עוד כמה דברים.

מיכל ברגר: חבריי מן התקשורת דיברו על הנושא של הסדרה עצמית וחברי איתי הביא את הדוגמה של הסרט 'נעדרת'.

מיכל ברגר: כיוון שאנחנו הופענו בבית המשפט מול רשות השידור, אני יכולה לומר שהעניין נגמר כפי שהוא נגמר, כי אנחנו הסכמנו להוריד חלק מהסייגים שהצבנו קודם, אבל הוויכוחים עם רשות השידור היו ברמה כזאת שהטשטוש היה של חלק מהזמן בחלק התחתון של הפרצוף, וחלק מהזמן בחלק העליון של הפרצוף, בעוד שאת האמא ראו לגמרי ואת האח ראו לגמרי.

מיכל ברגר: היו שם טיעונים כמו 'הסרט לא יעבור מסך אם נשמיט את ההבעות הרגשיות של האמא' וכולי, כאשר ברור שאם האמא מפורסמת, הילדה מיד מזוהה.

מיכל ברגר: אלה היו הרמות של הטיעונים גם באיזה שהוא גישור שניסינו לעשות בפרקליטות המדינה וגם בבית המשפט.

איתי לנדסברג: טענות לגיטימיות או לא?

מיכל ברגר: לא.

מיכל ברגר: עד כאן ההסדרה העצמית של שלום הקטינה לעומת האינטרס האמנותי.

מיכל ברגר: היתה שם מן הרגשה, וגם הדברים נטענו, שמרגע שהסרט צולם זה בעצם רכוש של המפיק, של הבמאי, של הצלם.

מיכל ברגר: מן יצירת אמנות שהיא כבר לא של המשפחה וקצת שוכחים פה שבעצם החיים שאותם מצלמים ואותם מפרסמים הם לא של היוצרים, אלא של בני האדם האלה שהסיפור שלהם מתפרסם והם אחרי זה ממשיכים לחיות.

איתי לנדסברג: המשפחה הסכימה במקרה הזה, לא אתם.

מיכל ברגר: אותה נערה מסכנה שבאה משכבות דלות ואולי לא כל כך מבינה עברית וכולי וכולי, לא הבינה את ההשלכות של הפרסום.

איתי לנדסברג: אבל השופט הבין, עובדה שהוא התיר חלק מהדברים.

מיכל ברגר: בסדר, אבל אתם לא התכוונתם בכלל לפנות לבית המשפט.

אורלי לוי אבקסיס: ממי לבקש אישור?

אורלי לוי אבקסיס: ממשרד הרווחה?

מיכל ברגר: ---עקבת שלוש שנים, אחרי קטינה ספציפית, אפשר להגיש בקשה מראש לצלם אותו ואחר כך בדיעבד---

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רק רוצה להעיר לדוברים הבאים; אנחנו עוסקים בחקיקה, יש לכם הערות, תעירו לגופה של הצעת החוק שמונחת לפניכם, כי בפעם הבאה אנחנו נבוא ונצביע.

מיכל ברגר: רק עוד דבר אחד שרציתי להוסיף.

דני דנון: את אמרת הרבה דברים, אבל לגעת בגופם של דברים, כי זו המהות של הדיון היום.

מיכל ברגר: רק לעניין הטשטוש, אם מותר לי להגיד.

דני דנון: מה את מציעה לגבי החוק הקיים?

מיכל ברגר: אני מציעה את החוק הקיים, זו הצעת הממשלה.

מיכל ברגר: ייתכן שיש מקום לסייג, יכול להיות שיש סעיפים פה בין (א) ל-(ח) שצריך לחשוב אם להוציא אותם.

שלי יחימוביץ': זו עמדת שר הרווחה?

מיכל ברגר: זו עמדת הממשלה, כפי שהיא התקבלה בוועדת---

שלי יחימוביץ': אני שואלת על עמדת משרד הרווחה.

שלי יחימוביץ': את ממשרד הרווחה, נכון?

מיכל ברגר: כן.

שלי יחימוביץ': האם זאת עמדת שר הרווחה, יצחק הרצוג?

שלי יחימוביץ': מיכל ברגר:

שלי יחימוביץ': אני הייתי מציעה לבדוק את זה.

מיכל ברגר: אני רק רוצה להגיד שהנושא של הטשטוש, כפי שהוא מופיע היום בתקשורת, הוא לא רלוונטי למדינת ישראל.

מיכל ברגר: חקיקה שיש במדינות כמו קנדה וארצות הברית, שהן מדינות גדולות שבהן האוכלוסייה היא יותר גדולה, לא רלוונטית לארצנו הקטנטונת, שבהן הסניקרס---

דני דנון: אני לא מסכים איתך.

דני דנון: אם יש רדיו או טלוויזיה מקומית בטקסס, אז זה משליך גם על אותם כללים.

מיכל ברגר: יכול להיות, אבל בגדול הסיכון הוא יותר קטן.

מיכל ברגר: כמו שבארצות הברית למשל האימוץ הפתוח הוא יותר אפשרי מכיוון שזה בקצוות שונים של המדינה.

דני דנון: מר אבי וייס, ערוץ 2, בבקשה.

אבי וייס: יש תחושה בקרב חלק מהיושבים פה סביב השולחן שערוצי הטלוויזיה וכלי התקשורת בכלל יושבים בכל ישיבת בוקר ואומרים איך נהרוס את חייהם של ילדים וזו האג'נדה שלנו וזה מה שאנחנו מתכוונים לעשות.

אבי וייס: אנחנו רוצים את ההיפך, בכל הכתבות, בכל התחקירים.

אבי וייס: אנחנו יודעים שיש חוק שהוא חוק חמור.

אבי וייס: יש בחוק הזה שנת מאסר למי שמפר את החוק הזה, ויש סעיפים מאוד ברורים ויש עונש בצדו.

אבי וייס: אני ממליץ לא להמשיך בחקיקת החוק שאתם מדברים עליו, גם כשמדובר רק בפרסום ולא בצילום, ואני שמח שלפחות זה ירד, אני מציע שמועצת העיתונות וועדת העורכים ביחד יישבו ותוך חודש יגישו מסקנות ויגישו הצעות שלא יהיו בחקיקה, אלא יהיו בהסדרה.

אבי וייס: יש הרבה מאוד מקרים שהסדרה הרבה יותר אפקטיבית מאשר חקיקה.

אבי וייס: כאמור, יש חוק קיים, ואף אחד מכם לא אוכף אותו ורק הסדרה תוכל להגיע למטרה שכולנו רוצים, שלא יזהו את הילדים האלה.

שלי יחימוביץ': זה אבסורד, הרי לא צריך צח"מ כדי להגיש כתב אישום.

שלי יחימוביץ': העדויות מופיעות.

שלי יחימוביץ': אפילו המשטרה לא צריכה משאבים מיוחדים כדי לאכוף את זה כמו בחוקים אחרים---

דני דנון: זה לא יקרה.

דני דנון: אני חושב שצריך קנס כספי גבוה.

אבי וייס: בסדר גמור.

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': שנה מאסר בפועל.

שלי יחימוביץ': מר אבי וייס יכול לשבת שנה בכלא, אבל מישהו צריך להגיש תלונה במשטרה.

דני דנון: יש פה מכתב תלונה לוואלה שמישהי מכן הביאה על ילד שנפגע.

דני דנון: הילד ילך למשטרה?

שלי יחימוביץ': לא הילד.

שלי יחימוביץ': זה לא סכסוך משפחתי.

שלי יחימוביץ': המשטרה תפתח בחקירה והיא יכולה מחר להוציא כתב אישום.

דני דנון: אני אשמח שזה יקרה.

אבי וייס: אני חושב שמהותית אין הבדל בין החוק החדש שאתם רוצים לחוקק, לבין החוק הקיים, כי גם החוק החדש אם לא יאכפו אותו, לא---

דני דנון: אבל אתם חושבים שבחוק החדש גם יהיו קנסות?

אריק בכר: גם היום יש קנסות.

שלי יחימוביץ': אין קנסות, יש חלק.

אבי וייס: לכן מכיוון שהחוק הקיים עקרונית הוא חוק מאוד טוב, רק שבהרבה מאוד מקרים יש חריגות וזה לא בסדר, אז בואו נקים ועדה.

אבי וייס: ..

אבי וייס: אני לא אומר להקים ועדה כדי למסמס את זה, נקים ועדה שאם אתם רוצים חלק מיוזמי החוק ישתתפו בוועדה, שמר מוטי שקלאר יהיה היושב ראש, בתור יושב ראש ועדת העריכה ומועצת העיתונות.

אבי וייס: בואו נקים ועדה כדי להגיע למטרה הזאת שאתם כולכם רוצים.

שלי יחימוביץ': בואו נתחיל מזה שכל אחד שסיפר כאן סיפור מזעזע, יגיש תלונה במשטרה.

שלי יחימוביץ': תלכו תגישו, מה אתם יושבים פה במעגלים ו---

אביטל מולד: גברתי, אני אומַר, כמי שנתקלת בהרבה מאוד תלונות ובהרבה מאוד הפרות, שאנחנו צריכים לזכור שהקטינים שנמצאים ממילא במצב נפשי קשה, אפילו לא בהקשר של הצילום בתקשורת.

אביטל מולד: אני אספר שבאחד מהמעונות שבהם שוהים קטינים אנחנו גילינו מקרים של אלימות ואנחנו לא מוצאים קטינה שתתלונן.

איתי לנדסברג: אבל בכל הכבוד, היא לא צריכה להתלונן, אתם צריכים.

דני דנון: סליחה, זה לא הנושא.

איתי לנדסברג: אתם צריכים לגשת, כסנגוריה.

איתי לנדסברג: זה פורסם, כולם יודעים את זה, עם כל הכבוד---

דני דנון: אני מבקש מנציג המשטרה.

דני דנון: תולים פה הרבה ציפיות ותקוות---

איתי לנדסברג: סליחה, זה פורסם וזה מפורסם באתרים שונים---

דני דנון: סליחה, אתה לא ברשות דיבור.

מאיר ברקוביץ: אני לא בטוח שהבעיה היא האכיפה של המשטרה.

מאיר ברקוביץ: זה יפה שבסוף הוויכוח בין מה נכון לחוקק ולא, הגיע לבעיה של אכיפה של המשטרה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה תיקים כאלה סגרתם מחוסר עניין לציבור?

מאיר ברקוביץ: קודם נראה כמה מקרים של תלונות.

מאיר ברקוביץ: מהסנגוריה, אגב, לא קיבלנו אף תלונה על דבר כזה.

מאיר ברקוביץ: אני רוצה להגיד עוד משהו שהוא הרבה יותר חשוב מהעניין הזה.

מאיר ברקוביץ: בחלק מהמקרים שאנחנו רואים, הבעיה, ופה אני לא מסכים שהחוק כמו שהוא היום הוא מספיק, לעניין הפרסום.

מאיר ברקוביץ: .. כלי התקשורת מסיבות שאנחנו יכולים להבין, מותחים את הגבולות עד למקום שאפשר, ואף אחד מהם לא עובד בצורה שיש לו מגמה לעבור על החוק, לכן לרוב אנחנו רואים את הטשטושים, לרוב.

מאיר ברקוביץ: כשאתה תיכנס לעניין הזה, אתה תראה שאם תתחיל לטעון שהיה פרסום בניגוד לחוק, זה לא כל כך פשוט, ובעיקר הנושא המרכזי שגם עלה פה זה הנושא של זיהוי טתך גורמים המסוימים שמכירים את אותו קטין, ופה ההצעה שיש בתוך ההצעה הממשלתית להשלים פה את הסעיף הזה, אני חושב שהיא נותנת מענה יותר טוב.

מאיר ברקוביץ: על הפרסום אני חושב שדי פשוט, ונראה פה כדבר מוסכם, להשלים את מה שחסר, למרות שזה נעשה בחוק הזה כבר בכמה שלבים, הרי החוק הזה תוקן כמה פעמים, כל פעם בגלל הבעיה שאיך שהגדירו את זה, מצאו פתרון אין להראות בכל זאת.

דני דנון: הטכנולוגיה הקדימה את החוקים.

מאיר ברקוביץ: אוקי, אם נמצא פתרון ובהסכמה גם של אנשי התקשורת, אז מצוין, שהרעיון הוא שלא מזהים אותו.

מאיר ברקוביץ: כמובן זה לא מעניין הזיהוי שלו ברחבי העולם, מעניין הזיהוי שלו כלפי החברה שהיא קבוצת הייחוס שלו וזה הדבר המרכזי.

מאיר ברקוביץ: זה לגבי העניין של הפרסום ובעניין הזה ההצעה הממשלתית היא הצעה טובה ונותנת מענה וגם מוציאה מהכלל הזה את ה---

דני דנון: זו הצעה שמונחת על שולחן הוועדה.

נירה לאמעי-רכלבסקי: כל ההערות שמופיעות כרגע לנוסח הם דברים שהשארנו פתוחים והתחייבנו בדברי ההסבר לדון בהם לקריאה שנייה ושלישית, ולכן הם גם עוגנו עכשיו בנוסח הקיים של---

מאיר ברקוביץ: מצוין.

מאיר ברקוביץ: ההצעה הזאת שמונחת על שולחן הוועדה בהקשר הזה, אנחנו חושבים שהיא הצעה טובה.

מאיר ברקוביץ: יש גם את הסייג לגבי פעולות איבה ותאונות דרכים, ששם זה קצת הקשר אחר ואני חושב שהסייג הזה הוא טוב.

שלי יחימוביץ': אגב, גם לצלם בטלפון הנייד, הופך אותך לעבריין במקרה כזה.

מאיר ברקוביץ: אם זה בהקשר הזה, אז כן, וחשבנו שזה לא נכון.

מאיר ברקוביץ: יש שני סוגי פתרונות שיכולים לתת מענה לעניין של הצילום, אם יחשבו לעסוק בהם.

מאיר ברקוביץ: הפתרון האחד, אם רוצים בכל אופן להשאיר משהו שמתייחס לנושא הצילום בסיטואציות הזה, הוא לנסות להגדיר אותו למקום, או לסביבת ביתו או לסביבת לימודיו.

מאיר ברקוביץ: מקום ששם אתה אומר שאולי לא נכון שתבוא עדת עיתונאים, מכל מיני סיבות שלא קשורות רק לעניין של הצילום ושל הפרסום.

ליאת ברגמן: אני מייצגת את הארץ וידיעות אחרונות.

ליאת ברגמן: יש לי כמה שאלות.

ליאת ברגמן: בואו נתחיל מזה שיש שני חוקים נוספים שלא נזכרו בדיון הזה.

ליאת ברגמן: אחד הוא חוק הגנת הפרטיות, שאוסר דברים מסוימים, והשני, שאוסר גם צילום שלא ברשות הרבים וכן הלאה---

נירה לאמעי-רכלבסקי: הם הוזכרו בדיונים הקודמים הרבה מאוד.

ליאת ברגמן: סליחה, אני קראתי את הפרוטוקול, הוא היה ארוך ומעניין, אבל.

ליאת ברגמן: ..

אבי אפללו: היא לא היתה, היא לא הבינה.

ליאת ברגמן: אני הבנתי.

ליאת ברגמן: לא, אני מבינה, אני רק אומרת שיש עוד חוקים, מלבד החוק הספציפי הזה, שמטפלים גם בעניין של קטינים במצבים שונים.

ליאת ברגמן: דבר ראשון.

נירה לאמעי-רכלבסקי: לא, הכוונה ש-(4) יצטרך להשתנות אם נכניס סייג של הסכמה לצילום.

נירה לאמעי-רכלבסקי: בכל מקרה, (4) התייחס לפרסום של צילומים קיימים.

ליאת ברגמן: אני מסכימה, אבל צריך להכניס אלמנט הסכמה.

נירה לאמעי-רכלבסקי: כל הנוסח הזה כמובן ישתנה ברגע שנחליט על העקרונות.

ליאת ברגמן: אני רק אומרת מה צריך להיות בעינינו.

ליאת ברגמן: ברגע שאתה אוסר על פרסום צילום, איסור פרסום הצילום הוא לא גורף, האיסור הוא על פרסום צילום ככל שהוא מזהה, ואם אתה מטשטש את החלקים המזהים, אתה יכול לפרסם את הצילום.

ליאת ברגמן: זה לא שאי אפשר לפרסם צילום.

ליאת ברגמן: אפשר לפרסם אותו בכפוף לסעיפים קטנים (א) עד (ח).

ליאת ברגמן: זה דבר אחד שצריך להבהיר.

ליאת ברגמן: מיכל ברגר:

ליאת ברגמן: אני לא פותרת שום דבר, אני רק תוהה.

ליאת ברגמן: אני מבינה שיש בעיה, יש בעיות נוספות גם.

שלי יחימוביץ': אני עדיין לא הבנתי למה לא הגשתם תלונה למשטרה עד היום.

שלי יחימוביץ': עדיין לא הבנתי את זה.

מיכל ברגר: ספק המידע היה המשטרה.

מיכל ברגר: אני העברתי את זה ליושב ראש הוועדה, באדיבות משטרת ישראל.

שלי יחימוביץ': את סיפקת לנו מידע.

שלי יחימוביץ': את נתת לנו דוגמאות, למה לא הלכתם והגשתם תלונה?

דני דנון: את לא צריכה לענות.

דני דנון: אנחנו לא באים כאן לפתור את כל הבעיות של היקום, בואו נתמקד ב---

ליאת ברגמן: בנוגע למה שדר' קדמן אמר, בנוגע לסעיף קטן (1)---

שלי יחימוביץ': וגם אתה, אני לא מבינה למה לא הגשת תלונה.

יצחק קדמן: מי אמר שלא הגשתי?

יצחק קדמן: הגשתי הרבה מאוד תלונות.

יצחק קדמן: על מה את מדברת?

ליאת ברגמן: אני מנסה להבין מה פירוש סביבתו הקרובה, האם זה אומר שסביבתו הקרובה שבוודאי תדע על זה, כפי שאמרה חברת הכנסת לוי, יודעים על זה.

ליאת ברגמן: השכנים לפעמים יודעים.

דני דנון: את מסכימה שלא רוצים שיזהו אותו?

דני דנון: לא בסביבה הקרובה ולא הרחוקה.

ליאת ברגמן: בוודאי.

ליאת ברגמן: השאלה היא מה קורה כשהסביבה הקרובה יודעת.

דני דנון: מה זה משנה?

ליאת ברגמן: אני אסביר מה קורה.

ליאת ברגמן: מה שקורה שהסעיף הזה אולי לא מגיע למשטרה, אבל הוא מגיע אלינו.

ליאת ברגמן: ואיך הוא מגיע אלינו?

ליאת ברגמן: באמצעות כללים אזרחיים בתביעה אזרחית, אחר כך הם אומרים 'הפרתם את סעיף 24 (א) לחוק הנוער, הפרתם את חוק הגנת הפרטיות', הפרתם והפרתם.

ליאת ברגמן: ואז אוכפים את זה בדרך אזרחית וזה נגמר בבית משפט---

דני דנון: אני מבין את זה, אבל אם אתם תעשו עבודה ראויה בטשטוש ושלא יוכלו לזהות, אז יתבעו אתכם ותגידו 'תסתכלו על התמונות, זה מוכח, הנה הטלוויזיה', יש לכם כלי הכי טוב להוכיח בבית משפט.

ליאת ברגמן: הם יתבעו לפי סעיף 63 לפקודת הנזיקין.

דני דנון: אז תלכי עם התלונה לבית משפט.

נירה לאמעי-רכלבסקי: ואז הם יצטרכו להוכיח.

ליאת ברגמן: זה נכון, אבל מי יוכל להגיד אחר כך, 'לא, לא זיהו את הלקוח שלי מהפרסום, זיהו אותו כי השכנים שלו כולם יודעים'.

דני דנון: זה שכולם יודעים זה לא עבירה, אבל השופט יצטרך להסתכל על השידור והוא יוכל לדעת אם אפשר היה לזהות או אי אפשר היה לזהות, בלי קשר אם השכנים ידעו או לא ידעו.

דני דנון: יכול להיות שכל השכנים ידעו, אבל---

ליאת ברגמן: אבל השאלה היא מה קורה כשהשכן יודע שזה הוא ואומר---

נירה לאמעי-רכלבסקי: כשאנחנו באים להסביר התנהגות מראש, לא בדיעבד, אנחנו אומרים כאן בהוראה העונשית הזאת איך אנחנו רוצים שההתנהגות תהיה.

ליאת ברגמן: אבל על מה אתם רוצים לענות?

ליאת ברגמן: מה פירוש 'שסביבתו הקרובה לא תזהה'.

יצחק קדמן: תשתמשי במבחן הטייסים שנתנו פה כדוגמה.

ליאת ברגמן: אבל אמא של הטייס מזהה אותו.

שלי יחימוביץ': אבל הטייסים לובשים ג'יסות, והילדים לא לובשים ג'יסות, יש להם בגדים אופייניים, לכל אחד מהם.

ליאת ברגמן: אף אחד לא רוצה לפגוע בילדים, זה מה שאני אומרת, אני רק שואלת מה קורה כשאדם בא לילד ואומר 'זיהיתי אותך מהעיתון'.

ליאת ברגמן: זה שהוא ידע על זה מאמא שלו אתמול זה לא משנה, אבל ההורים של הילד הזה יילכו ויתבעו את העיתון כי הילד אמר לילד, ואז---

אבי אפללו: אבל השופט יראה שאי אפשר היה לזהות אותו.

דני דנון: יש לי שאלה אלייך, מה עמדתכם לגבי מה שעלה פה לגבי צילום בסביבת המגורים או בית הספר.

דני דנון: עדת הצלמים.

דני דנון: היה פה דיון בנושא אחר, בנושא של אסף רמון, מקרים כאלה, יש לכם תשובה או פתרון?

יפעת רווה: אני רוצה לחזור קצת אחורה.

יפעת רווה: אנחנו בסיכומים שעשינו כעמדת ממשלה, כן סיכמנו על נושא הצילום וכשאני רואה שהמגמה פה זה לרדת מהעניין הזה, אני ככה עיינתי בתיק אחורה ואני רוצה לחזור לאחת ההצעות הראשונות שהיו לנו, שקשורה לחוק הגנת הפרטיות.

יפעת רווה: מה שחשבנו שם, בנוסף לנושא שאנחנו עומדים מאחוריו, של הפרסום, שההגנה בחוק הגנת הפרטיות, שמסתמכת על חובה מקצועית שהיתה מוטלת על פוגע, לא תחול כשהבילוש, ההתחקות, או הטרדה אחרת, לפי חוק הגנת הפרטיות, נעשו למטרת צילום קטין בקשר לאחד מהאמורים בפסקאות אלה.

נירה לאמעי-רכלבסקי: אתם רוצים לתקן את חוק הגנת הפרטיות או להוסיף סעיף?

יפעת רווה: לא, להוסיף כאן סעיף שאומר שההגנה שבחוק הגנת הפרטיות לא תחול...

יפעת רווה: ברור שזו פגיעה בפרטיות, אבל יש שם הגנה שזה חובה מקצועית של אדם, אז אפשר לומר 'חובה מקצועית של צלם, חובה ראשונה במעלה זה לצלם במקרים כאלה', אפשר לומר שההגנה הזאת לא תחול, הוא לא יפגע בפרטיות באותם מקרים של הרשימה של חוק הנוער.

ליאת ברגמן: יש משהו שעלה פה.

ליאת ברגמן: כולם דיברו על קורבנות, וליבם של כולם יוצא על הקורבנות אבל יש איזה שהוא הבדל בין לקחת קטין שהוגש נגדו כתב אישום שהוא רצח או אנס, או שדד קשישים, או כל דבר אחר, לבין קורבן של עבירת מין.

מיכל ברגר: למה, כי ילד שביצע עבירה הוא לא ילד?

ליאת ברגמן: לא, כי אפילו אחרי שהוא כבר מורשע, חזקת החפות לא עומדת לו.

אבי אפללו: הוא עדיין ילד, מה זה משנה?

ליאת ברגמן: אני מסכימה שהוא עדיין ילד, אבל יש איזה שהוא עניין ציבורי רב יותר...

יצחק קדמן: יש בסיס רחב יותר לפגוע לו בזכויות.

יצחק קדמן: לא התקשורת תפגע לו בזכויות.

קריאה: אתם העונש שלו?

ליאת ברגמן: חלילה, אבל יש אינטרס ציבורי לדווח על כאלה דברים.

ליאת ברגמן: צריך להתייחס גם לזה.

ליאת ברגמן: אלי אפללו:

אורי לוי: אני רוצה להתייחס רגע לדיסוננס שנוצר כאן בעניין של למה אנחנו בסופו של דבר לא מקבלים תלונות, אם אנחנו עוברים כל כך הרבה עבירות, ואני חושב שאנחנו לא עוברים כל כך הרבה עבירות.

אורי לוי: או שהחוק לא מספיק, זאת אומרת יחסית לחוק, אנחנו עומדים בו.

אורי לוי: אני חושב שכמעט בזה אין ספק, אנחנו עושים מאמץ גדול מאוד לטשטש.

אורי לוי: טשטוש כמו שמופיע כחוק היום מתבצע ב-99% מהמקרים, ואם הוא לא מתבצע, זה במקרים של רשלנות ומקרים נדירים.

אורי לוי: יגיד לכם את זה כל עורך, אנחנו מאוד מקפידים על זה במערכות.

אורי לוי: יש מאמץ על להקפיד על זה במערכות, ואם בסיטואציה הזאת אנחנו פוגעים בילדים, זאת אומרת שיש בעיה בחוק והחוק הוא הבעיה.

אבי וייס: השאלה אם לניואנס הזה צריך חוק או צריך הסדרה של ועדת העורכים---

אבי אפללו: חוק.

אורי לוי: כל מה שאני רוצה להגיד שזה מאוד פרקטי, מאוד מאוד פרקטי.

אורי לוי: בסופו של דבר אנחנו מתעסקים בדבר מאוד טכני.

אורי לוי: הרי כל השולחן הזה מסכים שאנחנו לא רוצים לפגוע באף אחד, וכל השולחן הזה מסכים שהחוק כיום מבוצע.

אורי לוי: למה לא התלוננו?

אורי לוי: כי לא היה על מה להתלונן, זאת האמת.

אורי לוי: אם זו רשלנות, אז אין ויכוח, צריך להתלונן והרשלן צריך לעמוד לדין, זה ברור לחלוטין.

אורי לוי: אם היעדר הטשטוש או הזיהוי קרה משום שהחוק לא מספק, זו סיטואציה אחרת.

אורי לוי: אין על מה להתלונן.

אורי לוי: זה החוק.

אבי וייס: בואו נתמקד בחוק.

אבי וייס: בואו נעשה חוק שמגדיר בדיוק את הטשטושים.

אבי וייס: אבל פה שוב מעלים את העניין של איפה לצלם ומה לצלם ומה...

מיכל ברגר: והעניין של ההטרדה ושל ה---

אבי וייס: הרגע אמרתם שאתם יורדים מעניין הצילום---

דני דנון: אני חושב שיש פה דיון ביניכם שהוא מעולה, אבל אתם תקבלו 30 יום שביקשתם לעשות את הדיון הזה ביניכם ולבוא אלינו עם איזה שהוא נוסח של הכללים, של הפיקסלים, של מה זה הטשטוש, וזה ישולב או לא ישולב בחוק.

דני דנון: אבל לדברים האחרים כן נצטרך להתייחס, בכל הנושא של הענישה, שבפועל אין כתבי אישום ואין קנס כספי שמושת על אף אחד בחדר.

דני דנון: יש, אבל זה לא מבוצע.

נירה לאמעי-רכלבסקי: צריך לזכור שההצעה המקורית אומרת---

אבי וייס: אני שמעתי פה בתחילת הדיון מיוזמי החוק שהם יורדים מעניין הצילום.

אבי וייס: כשמדברים על צילום, אז נתתם פה דוגמה על ילדים ובתי ספר והאם יזוהו בתי הספר, אני חושב שהתפקיד שלנו זה כן להראות בתי ספר שיש שם סמים, כמובן הילדים מטושטשים, אנחנו נטשטש את שם בית הספר, אבל מה לעשות שהילדים בבית הספר יזהו את בית הספר שלהם?

אבי וייס: זה ברור.

אבי וייס: אתם תזהו את המעקה ואת המבנה, מה לעשות?

קריאה: מדובר על איסור של צילום של קטין, לא של בית ספר.

אבי וייס: מדובר על הסביבה.

אבי וייס: אז מה, לא נעשה תחקירים על סמים בבתי הספר, על אלימות בבתי הספר?

מוטי שקלאר: לגבי אכיפה ועונשים, מבחינתנו אין לנו שום בעיה עם זה, אני חושב שזה על דעת כולם.

דני דנון: אני רוצה לעשות סדר.

דני דנון: בנושא הצילום, מה שעולה פה זה שלפעמים מותקפים ילדים בעדת צלמים, אחרי שהם עברו, או חטאו, ונשאלת פה השאלה אם אפשר למצוא פתרון ל---

מוטי שקלאר: רוצחי דרק שהיו קטינים, אנחנו מצלמים אותם בבית המשפט, כמובן מטשטשים אותם, מה אתם רוצים?

מוטי שקלאר: שלא נצלם אותם?

מיכל ברגר: אנחנו רוצים שתשמור על חוק הנוער שחוקק בכנסת הזאת, רק לפני שנה.

מוטי שקלאר: אבל אנחנו לא מראים אותם.

מוטי שקלאר: אנחנו מטשטשים אותם.

מוטי שקלאר: אני טוען שעצם הצילום זה עניין דרמטי לציבור.

שלי יחימוביץ': היושב ראש, כל ההתחייבות שניתנה בתחילת הישיבה מתפוגגת.

שלי יחימוביץ': כל מה שנאמר כאן על ידי המציעים שהם יורדים מעניין הצילום ועוברים לעניין הפרסום, מחקת את זה עכשיו.

דני דנון: לא, לא.

שלי יחימוביץ': אם חזרת לדיון הזה, מחקת.

אורלי לוי אבקסיס: אולי אפשר לקחת את הפשרה של משרד המשפטים שהכניסו פה לגבי הגנת הפרטיות ולהחיל אותו בנושא הזה, עם הסייגים המתבקשים כמובן, אבל אז פתרנו את ההטרדה שרודפים אחרי אותה מסכנה לתוך מעון של חוסים.

אורלי לוי אבקסיס: היו"ר דני דנון:

שלי יחימוביץ': אתה לא מצביע.

דני דנון: לא, היום לא נצביע.

דני דנון: היום אנחנו נקבל את רוח הדברים, בפעם הבאה יהיו ההצבעות.

אביעד נימקובסקי: כמה דברים גם לעניין הרעיונות שעלו פה וזה גם רעיונות שעלו בעבר וגם אז הם ירדו כי הם היו רעיונות רעים.

דני דנון: מה לגבי ההצעה של משרד המשפטים ששמענו פה?

אביעד נימקובסקי: צריך לבחון אותה כעיקרון, גם לגבי ההטרדה, וצריך לקרוא אותה בשקט ולגביה אנחנו נגיב.

דני דנון: אני מבקש, אם תוכלו להעביר לנו את מה שאמרת.

אביעד נימקובסקי: זה יהיה לא רציני אם אני אשלוף עכשיו תגובה, צריך לבחון אותה לגופה.

דני דנון: מתי זה קרה?

אביעד נימקובסקי: זה קורה כל הזמן.

אביעד נימקובסקי: גם בעניין קטינים זה קורה.

אביעד נימקובסקי: אם יורשה לי, זה קורה גם בעניין קטינים, הקטינים זה דבר שעולה יותר למודעות ואנחנו רואים את זה יותר ויותר והם מתקשרים יותר ויותר, וזו סנקציה כספית שיכולה להיות מאוד מאוד משמעותית.

אביעד נימקובסקי: דרך אגב, הרבה יותר משמעותית מרוב הקנסות שתוכלו לקבוע פה, כי פשוט השווי והערך הכלכלי שלה הוא הרבה יותר גבוה ומתדיינים על זה רבות, דרך אגב, גם איתם.

דני דנון: אתם חרגתם בחמש השנים האחרונות?

אביעד נימקובסקי: כן, כן.

אביעד נימקובסקי: קורה.

אביעד נימקובסקי: אנחנו אומרים שזה דבר נורא ואיום ואנחנו לא מקבלים אותו ובגלל זה אנחנו חושבים להגדיל את ההסדרה העצמית ואני עוד שנייה אגע בזה.

אביעד נימקובסקי: המעגל השני הוא דבר חשוב מאוד.

אביעד נימקובסקי: לעניין ההצעה ללכת לשופט במקרים האלה שעולה כל דיון על ידי הסנגוריה.

אביעד נימקובסקי: זו הצעה שהיא בלתי אפשרית, היא לא פרקטית.

אביעד נימקובסקי: הרי אנחנו לא נעמיד צי של עורכי דין שיישבו כל היום בבית המשפט והחדשות כשמן כן הוא, חדשות, אני בשבע מקבל ידיעה, בשמונה אני רוצה לעלות איתה, אם היא חשובה.

אביעד נימקובסקי: איזה שופט יקבל אותי בשבע?

אביעד נימקובסקי: צריך גם לערוך את זה.

אורלי לוי אבקסיס: יש את איסור הפרסום, שזה גם משהו שמשתמשים בו.

אביעד נימקובסקי: אם יורשה לי, דוגמה אחת מהכלי של איסור פרסום, שמשתמשים בו המון.

אביעד נימקובסקי: בשבועות האחרונים לא שודרו חמש כתבות מאוד מאוד חשובות, כי היינו צריכים לפנות לבקש הסרת צו איסור פרסום, עד שהשופט נכנס, עד שקראו לנו לדיון, לא היה חדשות.

אביעד נימקובסקי: דרך אגב, כל הדברים שודרו, וזה מה שאנחנו ניצור פה, אנחנו ניצור פה שוק שחור של הידיעות האלה, כי זה יפורסם בפייס בוק, ויפורסם ברוטר ויפורסם בחדרי חדרים וכל המקומות האלה מפרסמים וזה הכל.

דני דנון: אני רוצה כמו שאמרת, לבחון את ההצעה שהוגשה פה, שעוד לא בשלה.

דני דנון: לפי דעתי יכול להיות שנמצא את האיזון הנכון, שיש מקרים מסוימים שרכז הצלמים שלכם או של הכתבים לא ישלח צלם, כי הוא יידע שבמקרה של תקיפה מינית שהולכת לבית משפט, הוא לא שולח צלם.

דני דנון: יכול להיות שנצליח בצורה מינורית לעשות משהו בשיתוף, שלא יגידו שלא מצלמים, אבל שהעורכים יידעו שלא שולחים צלמים למקרים ספציפיים, נקודתיים, שנוגעים לילדים---

אביעד נימקובסקי: אם אדוני ירשה לי, עוד מלה אחת.

אביעד נימקובסקי: נאמר פה לגבי חוסר שיתוף פעולה, או חוסר היכולת לעשות פול במקרים כאלה ואני לא רוצה לגעת בגופה של ההצעה---

דני דנון: זה לא רלוונטי.

אביעד נימקובסקי: לעניין לצבוא על בתים.

אביעד נימקובסקי: קיים פול, דרך אגב, הוא קורה רבות.

דני דנון: אני הייתי, זה לא עובד.

דני דנון: היום האינטרנט שולח וואלה ו- YNET וכל אחד שולח את הצלם שלו---

אביעד נימקובסקי: אז אני רוצה להגיד שזה עובד.

אביעד נימקובסקי: אני רוצה גם לתת דוגמה היכן זה עובד וזה עובד ביום יום אפילו, זה קורה בבתי משפט רבות, שכל הגופים מסכימים שיהיה צלם אחד שהוא צלם תורן והוא מעביר לכולם את החומר ואפשר להגיע לזה.

שלי יחימוביץ': אותי צילמו בשבוע שעבר בבית משפט בפול, בעדות קצב.

אביעד נימקובסקי: זה קורה וזה עובד.

דני דנון: אבל יש מישהו שמסדיר את זה.

אביעד נימקובסקי: הרי אם 'הארץ' לא יעמוד בזה, אז ייכנסו בו בישיבת העורכים, סליחה על המלה.

דני דנון: זה חלק מהעניין של ההסדרה העצמית שמועצת העיתונות בהמלצות שתביאו---

דניאלה גרדוש: כל ילד הוא צלם והפצה היא ויראלית, ילדים לא קוראים עיתונים וזה לא עוזר.

דניאלה גרדוש: איפה הם רואים את זה?

דניאלה גרדוש: בכל הרשתות החברתיות.

דניאלה גרדוש: איך תשתלטו על זה?

דניאלה גרדוש: ברור שאנחנו אנשים רציניים ויודעים לעשות את העבודה, אבל ההפצה של הילדים היא בינם לבין עצמם, הם אומרים 'הנה, ההוא הגיע לבית הספר', מה זה?

דניאלה גרדוש: מהעיתון?

דניאלה גרדוש: זה מהטלוויזיה?

דניאלה גרדוש: לכל ילד יש את ה---

דני דנון: זה נכון.

דני דנון: בגלל זה בנתניה בשבוע שעבר חברות צילמו אחת את השנייה והפיצו את זה ברשת.

דני דנון: אבל אנחנו פה מדברים על---

דניאלה גרדוש: אבל לא נשתלט על זה.

קריאה: עם כל הכבוד, זה שנעשות עבירות, זה לא אומר שלא צריך ל---

דניאלה גרדוש: בימים אלה, מר קדמן, אנחנו עושים בחדשות לילדים אצלנו סדרת כתבות על אלימות בבתי ספר.

דניאלה גרדוש: הם לא נותנים לנו לצלם שום דבר, אני לא מצליחה לצלם כלום ואני נורא רוצה לחשוף שיש אלימות כלפי ילדים.

יפעת רווה: שתי הערות קטנות.

יפעת רווה: אחד, אנחנו דיברנו בינינו, עוד לא בדקנו, אבל מול מאסר שנה יש קנס של 26,000 שקל, אז אפשר להעלות את הקנס, כי זה עונש יותר ריאלי.

קריאה: אני לא רוצה את בניזרי.

יפעת רווה: להיפך.

יפעת רווה: מה שאני אומרת שזה לא צריך למנוע.

דני דנון: אני רוצה לסכם.

דני דנון: אנחנו נמצאים בהליך חקיקה.

דני דנון: הוועדה לזכויות הילד רואה חשיבות במציאת האיזון הנדרש בין הגנה על זכויות הילדים לבין חופש העיתונות.

דני דנון: אנחנו כן הולכים להליך של חקיקה, עם שינויים שדנו בהם היום שמשנים את נושא הצילום לפרסום.

דני דנון: אנחנו הולכים לנושא של החמרה של הענישה והגדלת הקנס הכספי ובנושא של ההחרגה של הצילום, מקום הצילום, נושא שהוא בעייתי, ואנחנו נבחן את ההצעה שנקבל ממשרד המשפטים.

דני דנון: תודה רבה, הישיבה נעולה.