הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 18, פרוטוקול מספר 13, 2009-09-14 12:30

דני דנון: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד.

דני דנון: אני מתנצל על ההתרעה הקצרה של מספר שעות ואני מודה לחברת הכנסת אורלי לוי שהצטרפה אלינו.

דני דנון: ראיתי חשיבות בקיום דיון ראשוני כדי לשים את הדברים על השולחן.

דני דנון: בדיוק עכשיו יצאתי מוועדת החוץ והביטחון, שם שוב שמעתי את ראש הממשלה מדבר על תוכניותיו להקפאת בנייה, בגיבוי חברים שונים בבית, ואני חושב שהמטרה שלנו כוועדה לזכויות הילד היא לראות מה המשמעויות לילדים ולמשפחות ביהודה ושומרון.

דני דנון: אנחנו ננסה ללוות את זה בתהליך של סיור ושל דיון בנושא הזה.

דני דנון: לפני חודש וחצי קיימנו כאן דיון בנושא ילדי גוש קטיף ושם ראינו את התוצאות ההרסניות ומה קרה לנפשות הילדים.

דני דנון: בדיון הזה דיברנו על בתים שנהרסו אבל לא דיברנו על המשפחות ועל הנזקים שנגרמו.

דני דנון: אני חושב שבמובן הזה אנחנו צריכים היום לדבר על שני נושאים, כאשר הנושא הראשון הוא נושא שאני קורא לו הנושא הפיזי, נושא שכולנו יותר מכירים – לא בונים, צפיפות בכיתות – ולצורך כאן נמצאים כאן שני ראשי מועצות חשובים ופעילים.

דני דנון: יש נושא שהוא חשוב לי – וחברת הכנסת אורלי לוי טובה ממני בו – והוא מה זה אומר שהיום אומרים לעשרות אלפי ילדים ביהודה ושומרון שהם נכנסים לקטגוריה ב', שהם היום נמצאים באיזשהו מצב ביניים, האם יש לזה השלכות ואיך זה אמור להשפיע, האם אנחנו רוצים לטפל בזה ולגעת בזה.

דני דנון: אני חושב שטוב שאנחנו מקיימים את הדיון עכשיו, לפני שראש הממשלה קיבל החלטה בנושא, כי אנחנו רואים את המפונים והעקורים מגוש קטיף וצפון השומרון ורואים שאחרי שהדבר התבצע, הם מופקרים לעצמם וכל השירות הפסיכולוגי והסיוע שמנסים להגיש להם, זאת טיפה בים וזה מאוחר.

דני דנון: אני מבקש את ראשי המועצות שנמצאים כאן לתת לנו סקירה גם בהיבט הפיזי וגם בהיבט הנפשי.

אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, אני מוכרח לצאת ולכן ברשותך, אני רוצה להתייחס.

אורי אריאל: על הצד הפיזי, ראשי המועצות ידברו.

אורי אריאל: יש חוסר גדול בכל הרשויות בגלל עיכובים מצד שר הביטחון וצוותו.

אורי אריאל: דיברנו על זה עם שר החינוך ואני יודע ששר החינוך העלה את הנושא בפני שר הביטחון.

אורי אריאל: נכון לאתמול, לפחות לפי בדיקתי, מכל הרשימה הארוכה שהועברה על ידי המועצות – ושי מכיר אותה לפרטים, אני לא יודע מה בסוף שר החינוך הגיש – נכון לאתמול לא אושרה אף כיתה אחת נוספת ואני אומר זאת כי אתמול בדקתי עם לשכת שר הביטחון ברחל בתך הקטנה.

אורי אריאל: זה מגיע עד מצב שלמשל ברחלים יש גן שם קיימת סכנה בטיחותית לפי כל העוסקים בעניין.

אורי אריאל: זה לא שהגן לא נוח, שזה דבר אחד, אלא הגן מהווה סכנה בטיחותית.

אורלי לוי אבקסיס: כמה ילדים יש בגן?

אורי אריאל: בסביבות ה-25 ילדים.

אורי אריאל: המועצה תכף תפרט.

אורי אריאל: נוצר מצב בו אתה מתדיין עם רשויות ואומרים לך שזה לא וזה כן ואז אתה מבין שהתייחסו אבל חלק נדחה.

אורי אריאל: זה מצב חמור ולכן אני חושב שצריך מהוועדה לא רק יצא קול קורא בעניין הזה אלא שיהיה מעקב צמוד של חברי הכנסת ושל אחרים כדי לפתור את הנושא.

יוחאי דמרי: בדקות הקרובות נראה ממש בקצירת העומר פחות או יותר את השומרון ואת ההתייחסות והפגיעה בילדים בשומרון.

יוחאי דמרי: אנחנו רואים כאן זאת מפה של המועצות האזוריות בכל המדינה כאשר מודגשות המועצות ביהודה ושומרון.

יוחאי דמרי: אפשר כבר להתרשם שאנחנו מדברים על מועצה מאוד גדולה והנה כאן המבנה של המועצה.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על מועצה שפרוסה על 10 אחוזים משטח המדינה, בתוך מרחב החיים של המועצה חיים כ-75 אלף תושבים, חלקם ברשויות מקומיות בשטח המועצה כאשר כולם היו בניי, כולם היו בעצם ישובים של מועצה אזורית שומרון שגדלו והפכו להיות רשויות בפני עצמן שמונות 50 אלף תושבים.

יוחאי דמרי: למועצה האזורית שומרון למעלה מ-25 אלף תושבים.

יוחאי דמרי: בכל יום שאנחנו עוברים, נוספים עוד ילדים בכ-30 ישובים.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על מועצה שחוגגת 30 שנים.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על 10 אחוזים משטח המדינה עם כ-75 אלף תושבים.

יוחאי דמרי: לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מתגוררים במקום 45 אחוזים ילדים עד גיל 17 לעומת ממוצע ארצי של 34 אחוזים.

יוחאי דמרי: שני אחוזים מעל גיל 65 לעומת ממוצע ארצי של 10 אחוזים.

יוחאי דמרי: למועצה יש גם גידול באופן קבוע בין 4 ל-10 אחוזים ותכף נראה את הנתונים האלה.

יוחאי דמרי: 72 אחוזי בגרות, 17 אחוזים הם סטודנטים ומעמד סוציו-אקונומי 5.

יוחאי דמרי: אנחנו רואים כאן איזושהי פריסה שקבעה המדינה לגבי רמת מאוימות ביטחונית ויש לזה משמעויות שתכף נפרט אותן.

יוחאי דמרי: הצירים האדומים, הצירים החומים.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על נגישות מוניציפאלית מאוד גבוהה למועצה כאשר מדובר בלמעלה משעה-שעה וחצי.

יוחאי דמרי: השקף הבא מראה לנו את הגודל המורכב של המועצה שגובלת בכביש ואדי ערה 65 בצפון, חדרה, עפולה, למטה על ציר 1, כביש 6 במערב וכביש 90 במזרח.

יוחאי דמרי: כאן ניתן לראות את הכתם.

יוחאי דמרי: זה 10 אחוזים משטח המדינה.

יוחאי דמרי: יש לנו שלוש חטיבות מרחביות.

יוחאי דמרי: בכל אחת מהרשויות ביהודה ושומרון יש חטיבה אחת, אבל לנו יש שלוש חטיבות.

יוחאי דמרי: אני תמיד אוהב להביא את הדוגמה הזאת.

יוחאי דמרי: בשבי שומרון יש לנו בית ספר אזורי, במרחק של שמונה קילומטרים יש לנו ישוב בשם עינב ותלמידי עינב לומדים בשבי שומרון.

יוחאי דמרי: התלמידים האלה נוסעים מדי יום וצריכים לעבור שלוש חטיבות שונות.

יוחאי דמרי: בכל חטיבה, גבול גזרה וכאן עומד ג'יפ ולא עובר לגזרה של חתמ"ר אפרים, וכאן עומד ג'יפ שלא עובר לגבעה של חתמ"ר השומרון, וכך מוצאת את עצמה מנהלת בית הספר מפקדת של שלוש חטיבות שזה כמעט אוגדה.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על כל אזורי החיוג שנמצאים במועצה ואני מראה זאת כדי להבין את הגודל ואת המשמעות.

יוחאי דמרי: כאן אנחנו מדברים כבר על פריסה של מוסדות החינוך.

יוחאי דמרי: יש לנו כ-30 מעונות, 80 גני ילדים, שני בתי ספר ממלכתיים, 7 בתי ספר ממלכתיים-דתיים, מוכרים שאינם רשמיים, ושימו לב מה קורה כאן ותראו שאנחנו מדברים על מועצה שמסיעה את רוב תלמידיה החוצה.

יוחאי דמרי: זה יסודי ממלכתי, חטיבת ביניים ממלכתי-דתי, חטיבת ביניים בנות, ממלכתי-דתי חטיבת ביניים בנים, ממלכתי עיוני, ממלכתי-דתי עיוני בנות, ממלכתי-דתי עיוני בנים, טכנולוגי, טכנולוגי בנות בדתי, טכנולוגי בנים בדתי, חינוך מיוחד.

יוחאי דמרי: אלה אזורי המיפוי שקבע משרד החינוך למועצה האזורית בגלל המרחב הגדול.

יוחאי דמרי: כאן יש לנו טבלה שיודעת לעשות השוואה בין רשויות שונות.

יוחאי דמרי: ניתן לראות מועצה כמו חבל אילות עם בסך הכל עם 72 קווי הסעה ביום, גליל עליון עם 160 קווי הסעה ביום, עמק חפר – מועצה גדולה – עם 4,800 תלמידים מוסעים ב-300 קווי הסעה ביום ותלמידי המועצה האזורית שומרון, למעלה מ-3,000 השנה, 3,300, שהתחילו לנסוע ב-810 קווי הסעה ביום.

יוחאי דמרי: זה המקום לציין בעיה נוספת.

יוחאי דמרי: בשנים האחרונות משרד הביטחון לא מאפשר מיגון והחלפה של מיגון של רכבים.

יוחאי דמרי: מספר הילדים גדל, בשנים האחרונות המספר גדל ב-10 אחוזים מ-3,000 ל-3,300, אבל כמות הרכבים קטנה.

יוחאי דמרי: אפשר לראות שהתקציב של ההסעות מהווה כ-10 אחוזים מהתקציב של המועצה.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים לא על פדגוגיה, לא על תוכניות לימודיות, אלא אנחנו מדברים על הדבר הטריביאלי והוא להביא את הילד לפתח של בית הספר.

יוחאי דמרי: זה 25 אחוזים מתקציב המועצה.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על גידול מתמשך כאשר מדובר בלמעלה מ-25 אלף תושבים, אנחנו מדברים על המגמות של הגידול שקיימות גם בכל האוכלוסיות של הילדים.

יוחאי דמרי: אפשר לראות שבעשר השנים האחרונות המעונות מ-500 ילדים הגיעו למעל 1,500 ילדים ובגני הילדים הכפלנו את עצמנו וכך גם ביסודי וברוב החתכים.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על גידול מאוד משמעותי.

יוחאי דמרי: מדובר ב-13 אלף תלמידים.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על כך שתלמידים שלנו פזורים ב-400 מוסדות חינוך שונים ב-45 רשויות מקומיות וזה דבר שהוא לא סביר אבל זה חלק מהמשמעות של הגידול ושל המרחב של המועצה האזורית.

יוחאי דמרי: דיברנו גם על ההסעות, דיברנו גם על הנגישות והאיום הביטחוני, דיברנו גם על המצוקה במבנים ומכאן אנחנו בעצם רוצים להגיע לעיקר הבעיה.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על פגיעה מתמשכת בבנייה של מוסדות החינוך של המועצה וכתוצאה מזה אין בעצם שום מענה פיזי הולם.

דני דנון: הפגיעה מתמשכת נכון לתקופה?

יוחאי דמרי: כן.

יוחאי דמרי: יש לי כאן שקף שמראה את התקופה.

יוחאי דמרי: ראשית אני אומר שחוק לימוד חובה מחייב בסעיף 7(ב) לחוק ואומר: "קיום מוסדות החינוך הרשמיים למתן חינוך חובה לגרים בתחום שיפוטה של הרשות, יהיה מוטל על המדינה ועל אותה רשות חינוך מקומית במשותף", וכך עובדים, אבל אני אומר מה קרה בארבע השנים האחרונות.

יוחאי דמרי: לפני ארבע שנים, כדי לאשר מבני חינוך, היה צריך להביא תב"ע גם כאשר היא הייתה בהליך משום שהבינו שבישובים שגדלים, אורך החיים או ציר הזמן של אישור תוכניות לוקח בין שבע ל-21 שנים וברגע שיש תוכנית, גם אם התב"ע הייתה בהליך, אישרו לנו.

יוחאי דמרי: החוזה של הקרקע, הסתפקנו בחוזה של החטיבה להתיישבות.

יוחאי דמרי: לאחר דוח טליה ששון, הכל נעצר וכולם בחזקת עבריינים עד שיוכח אחרת וזה במשך תקופה מאוד ארוכה.

אורלי לוי אבקסיס: מה זאת אומרת בחזקת עבריינים?

יוחאי דמרי: זאת אומרת שבעצם גם ישובים שיש להם תב"ע בהליך, הם בעצם מוגדרים כמאחז בלתי חוקי וגם ישובים שיש לנו בהם צורך לייצר כרגע פתרונות נקודתיים, אין אפשרות לייצר פתרונות נקודתיים.

יוחאי דמרי: היום דורשים מאתנו תב"ע בתוקף וחוזה שכירות מהמינהל.

יוחאי דמרי: השקף הבא מחדד את הבעיה ושם את האצבע על עיקר הבעיה.

יוחאי דמרי: הבעיה היא לא משרד החינוך.

יוחאי דמרי: משרד החינוך, ותכף נראה כאן את הנתונים, לדעתי רואה את הדברים עין בעין.

יוחאי דמרי: אנחנו מעבירים את הבקשות והבקשות האלה נבדקות, ותכף נראה אותן.

יוחאי דמרי: הבעיה לטעמי היא שר הביטחון, הבעיה לטעמי היא כל הגופים שנוגעים באישורים שקשורים לקרקע.

יוחאי דמרי: ראשית, כאשר אין תב"ע, אין אפשרות לא לתת תב"ע כללית וגם לא תב"ע נקודתית למוסדות חינוך.

יוחאי דמרי: זה דבר שהוא אפשרי.

יוחאי דמרי: כדי להתקדם בשלבי האישור, יש צורך באישורים פוליטיים ולעתים שבע פעמים צריך להגיע לחתימות של שר הביטחון, בעוד שברשויות אחרות מספיק פעם או פעמיים כדי לקבל את האישורים האלה.

מיכאל בן-ארי: גם ברשויות אחרות צריכים תב"ע כדי לקבל את האישורים?

יוחאי דמרי: בכל מקום צריך תב"ע אבל התהליך של האישור של התב"ע לא לוקח שבע פעמים שר הביטחון.

יוחאי דמרי: כאשר כבר מוכנים לתת לנו אישור של תב"ע נקודתי, צריכים אישור של צוות קו כחול שהוא עצמו לא מתכנס.

בני כשריאל: אין צוות קו כחול.

יוחאי דמרי: כאשר התב"ע גם בתוקף, למרות שהיא בתוקף, מבקשים צוות קו כחול, ראשי הרשויות אמרו להם שהם מוכנים לממן את הצוות הזה, אבל אמרו לנו שזה לא עניין שלנו.

דני דנון: יש צוות או אין צוות?

שי רנסקי: אין.

שי רנסקי: אני ישבתי בשבוע שעבר על כל הרשימה.

קריאה: בעיקרון לגבי צוות קו כחול, לנקודה הספציפית הזאת, כמו שאני מבין, יש צוות אחד.

קריאה: אם יהיו שלושה צוותים – וזה רק עניין תקציבי, ההליכים יוכלו להיות מהירים יותר.

דני דנון: מישהו בחדר יודע על החלטה שהתקבלה בשנה האחרונה של צוות קו כחול ?

קריאה: לא.

דני דנון: מישהו מראשי הרשויות או ממשרד החינוך?

קריאה: אין צוות קו כחול.

דני דנון: יכול להיות שיש אבל הוא לא מקבל החלטות.

יוסי דגן: הבעיה היא לא תקציבית, כי אנחנו הצענו לתת להם את הכסף.

קריאה: במקרה הטוב אנחנו מקבלים פטור מצוות קו כחול וזה דבר שמוריד אותך מדרך החתחתים.

קריאה: לפעמים, כשהם רוצים, הם נותנים פטור מקו כחול.

יוסי דגן: הם המציאו צוואר בקבוק ייחודי רק לשומרון והם דואגים שאף פעם אי אפשר יהיה לעבור דרך צוואר הבקבוק הזה ואז זה לא פוליטי אלא משפטי.

יוחאי דמרי: כיוון שאנחנו יושבים בוועדה למעמד הילד, אני רוצה שנבין במה אנחנו פוגעים.

יוחאי דמרי: ראשית, דחיסה של מאות תלמידים במבנים ארעיים ותכף נראה את זה.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על השקעות מיותרות בהסעות יקרות ממוגנות ירי.

אורלי לוי אבקסיס: אמרת שאין מספיק הסעות.

יוחאי דמרי: נכון.

יוחאי דמרי: אני מדבר אתך על מצב בו יש לי תלמידים שמתחילים את ההסעות שלהם בארבעה סבבים, ב-6:00 בבוקר, כדי להספיק להגיע לבית הספר בסבב הרביעי בשעה 8:30 בבוקר.

אורלי לוי אבקסיס: אלה אותן הסעות שהולכות וחוזרות?

יוחאי דמרי: כן, והן עושות מספר מסלולים.

יוחאי דמרי: יש לי 3,300 תלמידים.

אורלי לוי אבקסיס: אם זה כך, יש ילדים שמגיעים מוקדם ופשוט מחכים לפני הכיתות הסגורות?

יוחאי דמרי: כן.

יוחאי דמרי: לא סגורות, אבל בכיתות.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על כך שיש לנו 3,300 תלמידים שמוסעים ב-53 אוטובוסים בלבד.

יוחאי דמרי: תעשו את החשבון כמה נכנסים באוטובוס – 50.

יוחאי דמרי: יש לנו עוד 60 טרנזיטים ברכבים של החינוך המיוחד.

דני דנון: במה זה שונה מההסעות במועצות אזוריות אחרות כמו בנגב?

יוחאי דמרי: אדוני היושב-ראש, זה פשוט מאוד.

יוחאי דמרי: ברגע שזאת מועצה אחרת, היא יכולה להתקשר עם קבלנים כאוות נפשה בתנאי שהם עומדים במכרז של משרד החינוך.

יוחאי דמרי: זאת אומרת, היה ומספר הילדים גדל, הקבלן לא מסוגל עם השניים-שלושה אוטובוסים שלו להסיע את הילדים והוא יכול להתחבר עם עוד שניים-שלושה קבלנים אחרים ולהסיע את הילדים עם שבעה או עשרה אוטובוסים.

יוחאי דמרי: במקרה שלנו אנחנו לא מסוגלים להתחבר עם קבלנים אחרים כי כמות האוטובוסים היא מוגבלת והיא נתונה כאשר מדובר באוטובוסים ממוגני ירי כאשר משרד הביטחון מחייב אותנו להסיע אך ורק בהם, ובצדק.

יוחאי דמרי: כתוצאה מכך מצד אחד מספר הילדים גדל כל הזמן בצורה מדהימה ומצד שני משרד הביטחון לא נותן מענה לחליפות מיגון לא לאוטובוסים, לא לטרנזיטים, וכך יוצא שרכבים נשארים במוסך במשך תקופה ארוכה, ילדים מגיעים באיחור לבית הספר, ילדים של החינוך המיוחד, במקום לנסוע ברכבים מתאימים עם מעלון, נדרשים לנסוע ברכבים שלא מתאימים להם כי אלה הרכבים שיש.

יוחאי דמרי: לפעמים אני לוקח ילדה קטנה בת שלוש מהחינוך המיוחד באוטובוס כי אין לי שום רכב אחר ממוגן ירי.

יוחאי דמרי: אלה חלק מהדברים שפוגעים בילדים.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על אי שוויון ואפליית תלמידים של השומרון ותכף אנחנו גם נראה את הדברים באי-מימוש חוק חינוך חובה.

יוחאי דמרי: אני מגיע לנתונים.

יוחאי דמרי: זה צילום של בקשה של אגף החינוך במועצה אזורית שומרון בתקציב 2009.

יוחאי דמרי: אנחנו מדברים כאן על עשר בקשות חדשות לבנייה חדשה עבור בתי ספר ולגני הילדים אנחנו מבקשים 18 בקשות חדשות.

יוחאי דמרי: שימו לב לתשובת משרד החינוך.

יוחאי דמרי: יש כאן טיוטת צרכים לתקציב 2009, מה שנקרא א', ותשובת המשרד אומרת: 19 תשובות חיוביות, אבל 16 שלא ניתן לממש בגלל חוסר במסמכי קרקע, וזה לגבי 2009 כאשר דבר לא התקדם.

אורלי לוי אבקסיס: מסמכי הקרקע, מאיזה משרד צריכים להגיע?

יוחאי דמרי: ממשרד הביטחון.

יוסי דגן: שחוסם את זה בדברים שציינו קודם כמו צוות קו כחול ואישור שר הביטחון.

יוחאי דמרי: בשנת 2010 בקשות המועצה הן לבינוי קבע של כ-90 כיתות וכ-24 גני ילדים.

יוחאי דמרי: מכאן אני מגיע אל ההיקפים במועצה אזורית שומרון.

יוחאי דמרי: במעונות אנחנו מדברים על בעיה של כ-400 ילדים שלא נמצאים במבנים קשיחים, בגנים אנחנו מדברים על כ-450 תלמידים, מתוכם שני גנים של חינוך מיוחד, שלא נמצאים במבנים בבניית קבע.

יוחאי דמרי: בתי ספר יסודיים, 36 כיתות, כ-1,100 תלמידים, ובבתי הספר העל יסודיים מדובר ב-16 כיתות עם כ-500 תלמידים.

יוחאי דמרי: זה אומר שלמעלה מ-2,000 תלמידים לא נמצא להם שום מענה סביר באופק.

יוחאי דמרי: אני רוצה להראות לכם שתיים-שלוש תמונות.

יוחאי דמרי: אלה תמונות שצולמו בחלק מגני הילדים.

יוחאי דמרי: כך נראה מבנה מבחוץ, כך נראה מחסן בין שני מבנים בקרוואנים, כך לצערי נראים שירותים באחד הפעוטונים.

יוחאי דמרי: אלה הם המבנים.

יוחאי דמרי: על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אנחנו רואים כאן את מספר הלידות במועצה אזורית שומרון בשנת 1990, זאת אומרת זה לגבי מי שנמצא היום בכיתה י"ב.

יוחאי דמרי: אנחנו רואים כאן את מספר הלידות בשנת 2007, ילדים שנמצאים היום בפעוטון.

יוחאי דמרי: אנחנו יכולים לראות שבשנת 1990 אנחנו מדברים על כ-190 לידות בשנה, וכאן, בשנת 2007, אנחנו עוברים את ה-730 לידות בשנה.

יוחאי דמרי: אין לנו עדיין את הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2008.

יוחאי דמרי: להערכתי, ברגע שהנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שייכים למועצה, לדעתי הם כן כלולים כאן אבל אני אומר את הדברים כהערכה ולא מתוך ידיעה.

יוחאי דמרי: זאת ועוד.

יוחאי דמרי: במשך התקופה הזאת נפרדו ממועצה אזורית שומרון מועצות כמו קדומים, קרני שומרון, עמנואל.

שי רנסקי: בכל יהודה ושומרון, לא רק מועצה אזורית שומרון, ילדי כיתה א', אם אנחנו מסתכלים בשמונה השנים האחרונות, יש גידול של 50 אחוזים.

שי רנסקי: קרי, אם היו לנו בכיתה א' בשנת תשס"א 4,700 תלמידים, השנה, שנת תשס"ט, יש לנו 7,400 תלמידים.

בני כשריאל: זה כולל את המגזר החרדי?

שי רנסקי: כן.

שי רנסקי: זה כולל את כולם.

שי רנסקי: אתה יכול לראות בשמונה שנים גידול של 50 אחוזים בכיתות א'.

יוחאי דמרי: אני אומר שוב שלדעתי הפגיעה היא קודם כל בתחושת האפליה והקיפוח.

יוחאי דמרי: אני חושב שהחינוך הטוב ביותר הוא בעצם חינוך דרך חוויה.

יוחאי דמרי: כאשר תלמיד מגיע לכיתה א' והוא יודע שהוא נמצא כאן בקרוואן ולא במבנה משום שהדם שלו אדום פחות מאשר דמו של תלמיד אחר, זה צורב בתודעה שלו בצורה הכי חווייתית כי זה כאילו שאומרים לו שהוא אזרח סוג ב'.

יוחאי דמרי: זאת אפליה ואת התחושה הזאת אי אפשר יהיה לשנות.

יוחאי דמרי: מעבר לזה, קשה מאוד לנהל מערכת מפוזרת ולא מרוכזת.

יוחאי דמרי: אנחנו מתמודדים עם בעיות של מוגנות של ילדים שפזורים ברכבים שהם לא תחת מבנה, עידוד של אלימות ופגיעה פדגוגית ודידקטית כאשר אנחנו מדברים על מרחבים וכאשר אנחנו מדברים על תלמידים שנמצאים במקומות אחרים.

יוחאי דמרי: אם אנחנו לא רוצים להגיע לשם בקרוב או לשם בקרוב בפעם הנוספת, וגם כדי להתברך בהישגים חינוכיים כמו גן ניסויי בנופים, כמו בית ספר שמקבל פרס חינוך וקולט עלייה בלי להתלבט ובלי להתבלבל, בית ספר שזוכה בפרס המחוז ובית ספר וגן שזוכה בפרס הנשיא ומדמה כאן תורה ועבודה, משהו שהוא מאוד מאוד ייחודי, אנחנו צריכים למצוא את הדרכים היצירתיות על מנת שהילדים לא ייפגעו.

דני דנון: לפני שמשרד החינוך יתייחס, אני רוצה לומר שמשרד הביטחון הוזמן לישיבה אבל הם קיבלו הנחיה לא להגיע לישיבת הוועדה וזה כנראה מסיבה מובנת.

דני דנון: אנחנו נתייחס לזה בהודעת הסיכום של הישיבה.

מיכאל בן-ארי: זאת שיטה של שר הביטחון.

מיכאל בן-ארי: הוא לא מאשר להם להגיע, הוא לא רוצה לתת תשובות לאף אחד ואני מציע שנזמן את שר הביטחון בעצמו לדיון על הנושא הזה.

בני כשריאל: אם לא, יש לנו את מבקר המדינה.

מיכאל בן-ארי: לא, שר הביטחון.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אתה יכול להביא אותו לכאן.

דני דנון: אני מקבל את העמדה הזאת וזה יבוא לידי ביטוי בסיכום הישיבה.

דני דנון: נציגי משרד החינוך, אנחנו מכירים אתכם אישית ומעריכים, אבל גם לכם יש אחריות.

דני דנון: אני קיימתי דיון בוועדה על זכויות ילדי העובדים הזרים, היכן הם לומדים, ומשרד החינוך בא וסיפר כמה הוא עושה ופועל עם ילדים שהם לא חוקיים בארץ.

דני דנון: אני מבין את הפלונטר של משרד הביטחון.

דני דנון: בוועדה הזאת ובכנסת מדברים הרבה על הזכויות של ילדי העובדים הזרים ואנחנו נדרשים גם לסוגיה הזאת, אבל יש גם זכויות לילדים ביהודה ושומרון.

דני דנון: אני חושב שהבנו למה קיים הפלונטר הזה ואני שואל את משרד החינוך מה הוא עושה כדי שילדים לא ילמדו בתנאים האלו כפי שהם לומדים היום.

גרשון מסיקה: לפני דוח טליה ששון היה הרבה יותר פשוט מצב הדרישות ממשרד החינוך לבניית כיתה.

גרשון מסיקה: מספיק שהייתי מביא חתימה של ההסתדרות הציונית, וזה הספיק.

גרשון מסיקה: היום הם רוצים את האפוטרופוס וברגע שהכניסו אותי לשדה של משרד הביטחון, הכניסו אותי לשדה בלתי אפשרי.

גרשון מסיקה: השאלה אם משרד החינוך יכול לחזור לסיכום.

גרשון מסיקה: דוח טליה ששון הוא דוח פוליטי שלא קיבל שום אישור.

דני דנון: אין לו אישור.

גרשון מסיקה: אבל כולם פועלים לפיו.

דני דנון: מי קבע שזה יהיה כך?

יוסי דגן: סתם, התנדבות.

גרשון מסיקה: יולי תמיר החליטה ללכת לפי דוח טליה ששון.

גרשון מסיקה: אני חושב שהיום צריך לחזור למצב שהיה לפני ארבע שנים.

שי רנסקי: אני אשתדל להיות תמציתי וקצר.

שי רנסקי: מבחינת משרד החינוך, היכן שיש תלמידים, אנחנו מכירים בצורך.

שי רנסקי: קרי, אם יש ברחלים מספר מספיק לפתיחת גן ילדים, אנחנו מכירים בצורך ומבחינתנו ניתן גם לתקצב אותו אחרי גמר התהליכים.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה אומר מספר מספיק?

אורלי לוי אבקסיס: 12 ילדים כמו בקיבוץ למשל?

שי רנסקי: תלוי בגיל.

אסף דטנר: ברגע שהמחוז שלנו נותן תקן, אנחנו צריכים לתקצב את הגן.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה תקן?

אורלי לוי אבקסיס: 12 ילדים זה אומר תקן?

אסף דטנר: אין אפליה בתקנים.

שי רנסקי: התשובה היא חיובית.

שי רנסקי: כן.

שי רנסקי: אני בכוונה נותן כאן את הדוגמה של רחלים.

שי רנסקי: מבחינתנו אנחנו מכירים בצורך.

שי רנסקי: בשבוע שעבר ישבתי עם משרד הביטחון על רשימה של פרוייקטים ואני מתעדכן למה הם לא מאושרים, אומרים לי שרחלים זה בכלל ישוב לא מוכר.

שי רנסקי: זאת אומרת, מבחינת משרד הביטחון - אמרתם שללא תב"ע לא יינתן אישור - אם הישוב לא מוכר על ידו או כך גם לגבי הישוב ברוכים, בחיים לא ייבנו שם כיתות כי משרד הביטחון לא ייתן אישור למקומות הללו ולכן אנחנו לא נוכל לתקצב אותם.

אסף דטנר: אנחנו באים, רואים בתים, רואים ישוב, רואים ילדים, רואים שהם גרים שם, רואים שהם לומדים וצריך לפעול לפי כל התקנים שלנו.

אסף דטנר: ברגע שאני מכיר בצורך, הכדור עובר למועצה.

אסף דטנר: המועצה צריכה להביא לי מגרש ומבחינה משפטית אפשר לבנות עליו.

אסף דטנר: לזה יש שתי דרישות עיקריות: האחת, שיש לו תב"ע בתוקף שמאפשרת לבנות עליו מבנה חינוך, והשנייה, שהמגרש הזה, הזכויות בקרקע שייכות למועצה.

אסף דטנר: אלה שני הדברים שנכונים גם לכל מקום בארץ, בתל-אביב, ברחובות, בנגב ובשומרון.

אסף דטנר: ברגע הזה הכדור יוצא ממני ואני לא מתעסק בזה יותר.

אסף דטנר: אנחנו גם לא יושבים בוועדות מחוזיות ובודקים אלא הכדור אצל הרשות והרשות צריכה להביא לנו את המגרש הזה מוכן.

דני דנון: כך תמיד היה?

אסף דטנר: תמיד זה היה כך.

אסף דטנר: ביהודה ושומרון יש בעיה מערכתית כאשר כל הרשויות כמעט ולא מצליחות להביא לנו מגרשים, בעיקר הרשויות האזוריות.

אסף דטנר: כאשר אתה בא ומברר מה הבעיה, אתה מבין את הבעיות שהועלו כאן קודם.

שי רנסקי: השינויים שחלו בשנתיים-שלוש האחרונות הם שאם בעבר היה צריך את חתימת שר הביטחון בתחילת התהליך ובסוף התהליך, הרי שהתהליך הוקשח כרגע וצריך ארבע-חמש פעמים את חתימתו, בכל שלב.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

קריאה: כך הוחלט.

אורלי לוי אבקסיס: למה זה שונה?

יוסי דגן: כי הוא החליט.

בני כשריאל: אני אתן לך כדוגמה מרכז מסחרי.

בני כשריאל: אנחנו באנו להוציא אישור לשטח מסחרי נפרד ואמרו לנו ששר הביטחון ביטל את זה.

בני כשריאל: ערערנו על זה ואז אמרו לנו שראש המינהל האזרחי אישר את זה, וראש המינהל האזרחי שלח למינהל מקרקעי ישראל את האישור, מינהל מקרקעי ישראל פתאום אמר שהוא צריך את אישור שר הבינוי והשיכון, שזה דבר חדש.

בני כשריאל: זה הגיע לשר הבינוי והשיכון והבוקר הודיע לי השר שהוא צריך את אישור שר הביטחון.

בני כשריאל: כלומר, אני עשיתי את כל המעגל וחזרתי בחזרה לשר הביטחון.

אורלי לוי אבקסיס: בכל שלב, הוא יכול בדרך לעצור את התהליך.

שי רנסקי: אני אתן לך דוגמה.

שי רנסקי: בית ספר בהר אדר – הר הדר גם שייכת ליהודה ושומרון – לפני כשלוש שנים הכרנו בצורך לבנות שם בית ספר חדש.

שי רנסקי: מדובר במגרש במרכז הישוב יחד עם בריכת שחייה וספרייה ועוד כל מיני דברים שאמורים להיבנות שם מסביב מתקציבים אחרים.

שי רנסקי: יש תב"ע שהיו צריכים לקבל עליה תוקף, התב"ע כבר בין חצי שנה לשנה מחכה למתן תוקף ורק עכשיו, בסבב האחרון של ה-455 יחידות, אישרו לתת תוקף לתב"ע וביום רביעי אמורים לתת לה תוקף.

שי רנסקי: בית הספר כבר מתוכנן, אבל זה מחכה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן זה מחכה?

שי רנסקי: כשלוש שנים.

דני דנון: מה קורה אם המצב הזה נמשך?

דני דנון: כמו שראינו, ברוך השם, כולנו שמחים, יש ילודה בקצב מבורך ביהודה ושומרון.

דני דנון: מה ההיערכות שלכם כמשרד חינוך?

דני דנון: יש כאן מבוי סתום.

דני דנון: עכשיו מדובר ב-42 ילדים, אבל בעוד שנה המספר יהיה גדול יותר.

דני דנון: מה הפתרון לברוכים, לרחלים, לכל אותן נקודות שהועלו כאן?

דני דנון: כאן אני מבקש להוציא ממרכז המחקר והמידע סקר על כל יהודה ושומרון, מה שהועלה כאן לגבי המועצה האזורית בבחינת הבקשות.

קריאה: למרכז המידע יש נייר מוכן.

דני דנון: לא, יש על מוסדות החינוך אבל אני רוצה לראות אם יש להם התייחסות לנושא הזה ושיאמרו לנו כמה בקשות הוגשו וכמה מקומות תקועים כרגע.

שי רנסקי: התלמידים לא נמצאים ברחוב.

שי רנסקי: משרד החינוך נאלץ לבזבז כסף ולתקצב בנייה יבילית למוסדות החינוך הללו.

דני דנון: מבנים יבילים לא דורשים אישור שר הביטחון?

שי רנסקי: זה דורש אבל כנראה זה בהליך יותר קל.

יוחאי דמרי: מתוך 14 מבנים יבילים שביקשנו לקיץ, שאושרו על ידי משרד החינוך, קיבלנו אישורים ב-31 באוגוסט לארבעה בלבד.

יוחאי דמרי: מדובר באישור שינוע שקיבלנו לארבעה בלבד וזה היה ב-31 באוגוסט.

מיכאל בן-ארי: ממתי אתה יודע שמשרד הביטחון לא נותן אישורים?

מיכאל בן-ארי: אני מרגיש שהדיון הזה הוא עקר.

דני דנון: הוא לא עקר.

דני דנון: אנחנו נתייחס בתקיפות למדיניות של שר הביטחון.

דני דנון: אני כן רוצה לנסות למצות את הבעיות כדי שנוכל להמשיך בנושא הזה אנחנו גם מול משרד הביטחון וגם מול משרד החינוך.

שי רנסקי: אני אייצג את עמדת משרד הביטחון בנושא הזה.

שי רנסקי: נכון לשבוע שעבר, אנחנו עודכנו - העברנו לשר הביטחון רשימה של 40 פרוייקטים לגביהם אנחנו מבקשים את אישורו ותמיכתו – שלגבי 13 פרוייקטים הבנתי שהתהליכים כרגע ממתינים לאישור השר.

שי רנסקי: כלומר, הפרוייקטים אושרו והובאו להמלצת השר.

שי רנסקי: ברגע שהוא נותן להם חתימה, התהליך הסתיים.

אורלי לוי אבקסיס: לא יצטרכו לבוא אליו עוד שש פעמים?

שי רנסקי: לא.

שי רנסקי: התהליך נגמר.

שי רנסקי: זאת הפעם השישית.

שי רנסקי: התהליך נגמר לגבי 13 הפרוייקטים.

שי רנסקי: לגבי 11 הפרוייקטים הנוספים, הם אומרים שמבחינתם הייתכנות שזה יגיע לסוף מסלול בין חודשיים לשנה היא הגיונית ובסוף התהליך יינתן אישור.

שי רנסקי: לגבי כ-20 פרוייקטים נוספים, הם לא רואים בזמן הקרוב שיהיה אישור בגלל שהישוב לא מוכר, התב"ע לא בתוקף, לתב"ע ייקח תקופה ארוכה יותר כדי להיכנס לתוקף וכולי.

שי רנסקי: זה המצב נכון להיום מבחינת המידע שמשרד החינוך יודע ממשרד הביטחון.

דני דנון: אתם כמשרד חינוך יודעים כרגע על כמה פרוייקטים שתקועים ועל כמה בקשות שביקשו המועצות ואין להם את המסמכים הרלוונטיים?

אסף דטנר: פחות או יותר לא.

אסף דטנר: מדובר ב-41 אבל זה דבר שמשתנה.

אסף דטנר: אנחנו דינאמיים כל הזמן ועכשיו למשל אנחנו מכינים את התקציב של שנת 2010 ורואים שיש דברים חדשים.

אסף דטנר: פתאום משהו משתנה ואנחנו מכירים בעוד פרוייקט.

אסף דטנר: יש דברים שהם בתהליך ולא הוכנסו לפרוייקט הזה.

דני דנון: אני מבקש לקבל העתק מהרשימה של הבקשות להקמת מוסדות כי גם שר הביטחון וגם ראש הממשלה בדבריהם בכל מקום מדגישים היום – אנחנו לא נכנסים כאן לעניין מדיני – שבנושא מוסדות חינוך, לא תהיה הקפאה.

אורלי לוי אבקסיס: שאלה למשרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: יש איזשהו תקן לגבי מספר הילדים פר מטר?

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שיש תקן לגבי מטפלת.

אסף דטנר: יש פרוגרמות סטנדרטיות.

אסף דטנר: בית ספר יסודי למשל, כיתת אם היא בגודל של 53 מטרים היום.

אורלי לוי אבקסיס: כמה ילדים לומדים בה?

אסף דטנר: זה תלוי.

אסף דטנר: עד היום היו 40 ילדים והיום חלק מכיתות ג', גם חלק מכיתות א' וחלק מכיתות ז', הן עם פחות תלמידים.

בני כשריאל: 39 ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: יש משהו דומה לגבי גני ילדים?

אסף דטנר: כן.

אסף דטנר: 125 מטרים עם 35 ילדים.

דני דנון: שי, יש לך המלצה בנושא הזה?

שי רנסקי: ההמלצה, כמו שכולם כאן הבינו, היא שאנחנו נשמח מאוד אם משרד הביטחון ישחרר את החבל וייתן לנו לבנות.

שי רנסקי: הרי בסך הכל כל התהליך זה, גם מבחינתנו, הוא בזבוז כסף והוא לא רצוי מכל בחינה.

שי רנסקי: אם אנחנו נוכל לתקצב בנייה ביהודה ושומרון כמו שאנחנו עושים בכל המקומות במדינת ישראל.

שי רנסקי: מבחינתנו זה היה חוסך לנו מיליוני שקלים.

יוחאי דמרי: משרד החינוך מתקצב בסכום מאוד מסוים.

יוחאי דמרי: על כל שקל ששם המשרד על מבנה יביל, אני נדרש לשים פי שלוש כדי לייצר את המבנה בפועל.

בני כשריאל: זה בתשתיות והתשתיות נופלות עלינו.

דוד אלחיאני: אני רוצה להציע הצעה שאולי המשרד יוכל לאמץ אותה.

דוד אלחיאני: באותם ישובים בה התב"ע נמצאת בהליכים של חתימה על ידי שר הביטחון, המעמד של הקרקע ידוע.

דוד אלחיאני: זאת אומרת, זה עבר את כל ההליכים בכל המשרדים ואין שום עילה בעלות של הקרקע להקים של מבנה שהוא מוסד חינוכי, אבל הכל תקוע בגלל ששר הביטחון מעכב, אבל מבחינת הקרקע היא קרקע שאין עוררין עליה שמדובר באדמות מדינה.

דוד אלחיאני: למה שהמשרד לא ייקח על עצמו את האחריות?

דוד אלחיאני: יש ישובים, כמו שציין מנהל אגף החינוך, גם בתחום של הקו הירוק שלקח בין שבע לעשרים שנים לאשר את התב"ע במקום.

דוד אלחיאני: אני מניח שגם עכשיו יש בארץ ישובים שאין להם תב"ע ומשרד החינוך בונה שם.

אסף דטנר: לא בונים בשום שמקום שאין תב"ע מסודרת.

אסף דטנר: בעשר השנים בהן אני עובד באגף המיפוי במשרד, לא בונים במקום שאין תב"ע מסודרת ושהקרקע לא בבעלות או שיש כל מיני סוגי זכויות של הרשות המקומית.

אסף דטנר: אין דבר כזה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על מבנים שהם בעצם מחוץ למתאר של הישוב או בתוכו?

אורלי לוי אבקסיס: לי יש תחושה שיש כאן היתממות של משרדים.

יוסי דגן: בעיקר משרד הביטחון.

קריאה: גם משרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: אין ספק שזה משרד הביטחון.

יוסי דגן: המדיניות של השר יכולה לשנות.

דני דנון: אני מבקש שתתייחסו גם לנושא הרגשי ולא רק לנושא הפיזי.

דני דנון: כראשי רשויות יש לכם אגפי רווחה.

דני דנון: תאמרו לי מה ההשלכות של מה שקורה היום על הילדים והאם יש תופעות כלשהן.

דני דנון: תאמרו לי האם יש הבדל בין העיר לבין המועצות האזוריות.

בני כשריאל: אתם הצטמצמתם בנושא של משרד החינוך ושכחנו את הבעיות של הילדים כמו ילדים בסיכון וכמו ילדים במעונות יום.

דוד אלחיאני: אני נלחם עם משרד החינוך לפתוח גן שפתי בבקעת הירדן ולא מצליח.

בני כשריאל: אני רוצה להתחיל דווקא מהשורה האחרונה.

בני כשריאל: נתניהו אמר שניתן לאחינו המתנחלים לחיות חיים סדירים ונורמליים, אבל מה שקורה זה שהוא עושה בדיוק ההפך.

בני כשריאל: אני לא יודע מה זה אומר לגביו חיים סדירים.

בני כשריאל: היום אין לנו תקציב לבנות מעונות יום.

בני כשריאל: משרד הרווחה אומר לך שהחלק הארי, 90 אחוזים מהכסף, אתה צריך להביא מתקציבך לבנות מעונות יום.

בני כשריאל: ברוך השם, אין לנו ריבוי טבעי כמו שיש בשומרון, אבל עדיין אנחנו עומדים על ה-600-650 לידות בשנה ואין לנו כיתות מעון כי מאיפה יהיה לנו כסף לכיתות מעון?

בני כשריאל: מהאגרות בנייה, מאגרת מוסדות ציבור, מה-10 אחוזים שאנחנו מקבלים ממכירת הקרקעות של מינהל מקרקעי ישראל.

בני כשריאל: היום יש הקפאת בנייה ואין לנו את ההכנסות האלה.

בני כשריאל: לא רק שאין את ההכנסות, אלא יש גם את הקיצוצים של כל המשרדים שהשית שר האוצר, מה עוד שהוא גם קיצץ את תקציב משרד החינוך.

בני כשריאל: שי זוכר את המאבק שלנו ביחד עם משרד החינוך ועם משרד הרווחה.

בני כשריאל: אין לנו עובדים סוציאליים ועכשיו אנחנו מקבלים תושבים עולים מאתיופיה ואין לנו רכזי קליטה ועובדים סוציאליים עבורם.

בני כשריאל: בכל זה מקצצים אבל מבטיחים לנו לחיות חיים כסדרם, למרות שאני לא יודע מה זה חיים כסדרם.

בני כשריאל: אנחנו חייבים מעונות יום לילדים שלנו ואין לנו תקציב למעונות הללו.

בני כשריאל: אי אפשר לשלוח ילדים סתם לכל מיני מטפלות פרטיות כי אנחנו יודעים בדיוק מה קורה בנושא הזה כאשר ראינו בטלוויזיה ובמצלמות נסתרות איך מטפלת פרטית שלא נמצאת תחת השגחה יכולה להתנהג וזה נקרא ילד בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים גם כשהמטפלת תחת פיקוח מתנהגת כך.

בני כשריאל: נכון, אבל כאשר יש לי מעונות יום ואגף הרווחה שלי מפקח עליהם ויש פעוטונים של המתנ"ס, אנחנו מפקחים על המקומות הללו.

בני כשריאל: נכון, אי אפשר להדק את הביקורת עד הסוף, אבל שם זה הרבה יותר טוב.

אורלי לוי אבקסיס: אימהות עובדות גם לא יקבלו השתתפות באותם מעונות כי אלה מעונות פרטיים.

בני כשריאל: שם כל המטפלות עוברות הכשרה ומקבלות את האישורים, אבל במקומות פרטיים זה לא כך.

בני כשריאל: ילדים בסיכון.

בני כשריאל: קיבלתי בחודש זה 35 משפחות אתיופיות, זה לא מספר גדול אבל מספר הנפשות הוא למעלה מ-200.

בני כשריאל: המשפחות האלו גרו במרכז קליטה במשך כשנתיים וחוץ מאשר לדאוג לצרכים הבסיסיים שלהן כמו אוכל ולינה, הן לא עשו כלום.

בני כשריאל: יש לי ילדים בכיתה ו' ו-ז' שהם אנלפאביתים, לא יודעים לקרוא ולכתוב וצריך להתחיל אתם מהתחלה.

בני כשריאל: לא נכניס אותם לכיתה א' כי לא יכולים להכניס ילד בגיל 12 לכיתה א', אבל מצד שני צריך לתת לסייע לו ולעזור לו בלימודים מעבר לשעות הלימוד ולצורך זה אין לנו תקציבים כי משרד הקליטה לא נותן כי אין לו כסף.

בני כשריאל: במשרד החינוך יש בעיה.

בני כשריאל: הוא נותן תקציבים מסוימים מאוד במסורה, רק שלוש שנים או שנה ראשונה, אבל האנשים האלה באים אחרי שנתיים במרכז קליטה ולמרות הקריטריונים של משרד החינוך אני הוא זה שצריך לתת להם.

אורלי לוי אבקסיס: אז כן משתתפים או לא משתתפים?

בני כשריאל: בשנה הראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: שנה ראשונה אצלכם.

בני כשריאל: לא אצלי.

בני כשריאל: הוא כבר היה שנתיים במרכז קליטה.

בני כשריאל: הכל עכשיו נופל עלי.

בני כשריאל: אלה החיים כסדרם שראש הממשלה מדבר עליהם.

בני כשריאל: אני אומר לכם את האמת.

בני כשריאל: אין לו שום תלונה כלפי משרד החינוך ובמיוחד כלפי האנשים האלה שנמצאים כאן כי הם אכן מנסים לסייע ולעזור מן הגורן ומן היקב.

בני כשריאל: יש לנו דלת פתוחה במשרד החינוך, אבל מה לעשות כשאין מספיק תקציבים והמשרד לא יכול לתת את הכסף.

בני כשריאל: המשרד לא אחראי על מעונות היום אלא משרד הרווחה אחראי עליהם וגם שם אנחנו לא מקבלים.

בני כשריאל: יוצא שהילדים בסיכון.

בני כשריאל: אותו נוער שמגיע, המשפחות מתפרקות לגמרי וזה לא רק אצלי אלא בכל הארץ.

אורלי לוי אבקסיס: כי כל התהליך אתם היה קלוקל.

בני כשריאל: כל המעמד הפטריארכלי מתפרק לגמרי.

בני כשריאל: לאבא אין מעמד, הוא לא יודע לדבר עברית, הילד צריך לקחת אותו ממקום למקום והמשפחה מתפרקת.

בני כשריאל: היה לי מקרה רצח של אב שרצח את האם והיינו צריכים לטפל בשבעה ילדים.

בני כשריאל: למצוא מסגרת לשבעה ילדים אצלנו בעיר כי לא רצינו לפצל אותם כאשר מדובר בתינוק בגיל חצי שנה ועד ילדים בגיל 12.

בני כשריאל: אני יכול לספר סיפורים באמת מזעזעים.

בני כשריאל: אין לנו מועדוניות עבורם.

בני כשריאל: אין לנו מועדוניות לילדים האלה.

בני כשריאל: הם לא מקבלים אוכל כמו שצריך, הם לא מקבלים סיוע בלימודים, משרד הרווחה לא מטפל בהם, משרד הקליטה לא מטפל בהם והתקציב איננו.

בני כשריאל: כאשר התקציב איננו ומצד שני יש הקפאת בנייה, כך שאין לנו הכנסות עצמיות.

בני כשריאל: אני רוצה לומר מה אני מבקש מהוועדה.

בני כשריאל: אנחנו נפגשנו עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה והצגנו בפניו את כל הבעיות.

בני כשריאל: אמרנו לו שאנחנו צריכים תקציב.

בני כשריאל: אמרנו לו שעד שיפשירו את הקפאת הבנייה, תעבור חצי שנה-שנה ואנחנו מוקפאים כבר כמה שנים, עוד מהתקופה של ראש הממשלה אולמרט.

בני כשריאל: אין לנו הכנסות ואנחנו לא יכולים לתת את השירותים.

בני כשריאל: לכן ביקשנו ממנכ"ל משרד ראש הממשלה אייל גבאי שיעזור לנו והוא אכן הבטיח שיעזור לנו ופנה גם לשר האוצר יובל שטייניץ.

בני כשריאל: אף אחד מהם לא חזר אלינו, חוץ מהאמירה של ראש הממשלה בעת הרמת הכוסית.

בני כשריאל: צריך לשפות אותנו בצורה מסוימת, חייבים לתת לנו חיים כסדרם, כי אם לא, היכן נשים את הילדים ואיך נטפל בהם?

בני כשריאל: אגב, הילדים בסיכון הם לא רק ילדים אתיופים אלא יש לנו משפחות רווחה קשות מאוד בישוב שלנו, בפרט בישובים העירוניים, ראה אריאל שמצבה קשה מאוד.

בני כשריאל: ביקרתי שם בשבוע שעבר ואני אומר לכם שהמצב שם מאוד קשה והעיר מתפרקת.

בני כשריאל: אריאל מתפרקת.

בני כשריאל: אין שם זוגות צעירים אלא רק מבוגרים וסטודנטים שהם אנשים זמניים, כאלה שבאים והולכים והם לא חלק מהאוכלוסייה.

בני כשריאל: הוועדה הזאת צריכה לדרוש מראש-הממשלה וממשרד האוצר להקציב תקציב מיוחד לכל המשרדים שהזכרתי כדי לתת לנו לנהל את החיים שלנו כסדרם.

בני כשריאל: בעזרת השם נצליח לשכנע את הממשלה הזאת בעזרת

בני כשריאל: כם להפשיר את הבנייה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לשים את הדגש ולומר שאני לא באה לפתור כאן את הנקודה הפוליטית.

אורלי לוי אבקסיס: יש לנו מציאות של ילדים בלי קורת גג ובלי גנים ראויים.

אורלי לוי אבקסיס: ראיתי את הקרוונים האלה שמשמשים כגנים ארעיים, נחמץ לבי.

אורלי לוי אבקסיס: את הילדים שלי לא הייתי שולחת למקומות האלה בגלל הפחד שפתאום יתנתק שם משהו.

גרשון מסיקה: ראש הממשלה היה שם ואחת האימהות שאלה אותו אם הוא היה שם את הבן שלו במקום הזה, והוא אמר שהוא לא היה שם.

אורלי לוי אבקסיס: בלי להידרש לשאלה, אני כבר אומרת אותה מראש.

דני דנון: מתי זה היה?

גרשון מסיקה: השנה, ברחלים.

אורלי לוי אבקסיס: ראיתי את השירותים האלה, וזה פשוט מזעזע.

שי רנסקי: אם היא הייתה שואלת על הבית של אותה אימא, הוא היה אומר אותו הדבר.

אורלי לוי אבקסיס: נשים כאן את הנקודה בעיקר בגלל שאנחנו הוועדה לזכויות הילד ואנחנו לא נדבר על העניין הפוליטי שאולי הוא יותר מעניין.

אורלי לוי אבקסיס: בשורה התחתונה, אנחנו מדברים כאן על ילדים, על צפיפות של ילדים, על תנאים לא ראויים בקרוואנים שאנחנו יודעים שיש להם בלאי והבלאי הזה לא ניתן לשיפוץ אלא בסופו של דבר מדובר בטלאים על גבי טלאים והקרוואן מתפרק ומהווה סכנה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מניחה שהחום והגשת מאיצים את אותו בלאי.

אורלי לוי אבקסיס: בשורה התחתונה, אני חושבת שמשרד הביטחון עשה לא נכון שלא שלח לכאן נציג.

אורלי לוי אבקסיס: יש בזה זלזול בעבודת הכנסת כי הוועדות האלו הן זרועה של הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים להעיר את אותם משרדים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בעצם באים גם לעזור להם לפתור בעיות שקיימות אצלם.

אורלי לוי אבקסיס: משרד הביטחון צרך לדאוג לכך שילדים לא ייסעו בהסעות לא בטוחות או שהילדים לא יגיעו לבית הספר שעה ומשהו קודם כי אותה הסעה ממוגנת צריכה ללכת ולחזור ולהביא ילדים אחרים, מה גם שהיא לא מספיקה לעשות את זה בשעות הנדרשות.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להרחיב את מערך ההסעות.

אורלי לוי אבקסיס: תפקיד משרד הביטחון הוא לדאוג לביטחון התושבים וביטחונם של הילדים בפרט.

אורלי לוי אבקסיס: הצפיפות בגנים מהווה סכנה לנפש.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת איך משרד החינוך מאשר דבר כזה ואולי התפקיד של משרד החינוך הוא אפילו לנזוף במשרד הביטחון ולומר לו שדבר כזה לא יתכן.

אורלי לוי אבקסיס: מן הראוי שהדיון יהיה בפורום שרי ממשלה ושם צריך להעלות את הנקודה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשמח מאוד אם משרד החינוך ייקח את זה על עצמו.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להתייחס לאותו ילד ומה קורה בהליך החשיבה שלו כי אלה גם דברים שאחר כך הוא שומע בבית, כי אלה דברים שאי אפשר להסתיר אותם מהילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חוששת שייווצר כאן דור שירגיש שהוא מנוטרל, שהוא שונה, שהוא לא רצוי.

אורלי לוי אבקסיס: היום, כמו שאמרנו, לא פופולרי להיות לצד המתנחלים אלא הרבה יותר פופולרי להיות לצד הילדים הזרים, הילדים של הסודנים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בוועדה כאן לוקחים גם את זה וגם את זה לתשומת ליבנו כי מבחינתנו ילדים הם ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: בעיקר, אם אפשר לומר, בימים האלו, עניי עירך קודמים לכל ולכן אני חושבת שהילדים שלנו קודם כל צריכים לקבל את הטיפול בו אנחנו חייבים על פי חוק.

אורלי לוי אבקסיס: מבחינה סוציו אקונומית, מבחינה נפשית, מבחינה פסיכולוגית, בצפיפות ובתנאים האלו יש גם בעיה בהתפתחות הפדגוגית והדידקטית של הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: צפיפות גורמת לאלימות.

אורלי לוי אבקסיס: כנראה שאין מספיק מקום למשחקים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מביאה דוגמאות מתוך הקיבוץ, ונכון שזה פרטי ואנחנו משלמים כסף רב, למרות שמשרד החינוך משתתף, במיוחד אלה שגרים בקיבוצים, אבל זה חינוך ראוי והחינוך הראוי הזה צריך להיות מנת חלקם של כל האזרחים.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נזכור שחלק מהמתנחלים בסופו של דבר הם שם בהחלטת מדינה.

אורלי לוי אבקסיס: אותי מטרידה המגמה המסתמנת של הכבדה מבחינה פרוצדורלית על אותם מקומות ופתאום צריך שש חתימות של שר הביטחון על מנת שהתהליך יצא לפועל וזה אומר כאילו לעולם זה לא יקרה.

אורלי לוי אבקסיס: האם כך ישברו את רוחם של האנשים והילדים במקום והם יצאו?

אורלי לוי אבקסיס: את זה אנחנו רוצים?

אורלי לוי אבקסיס: בסופו של דבר אנחנו נמצאים באותו מקום עם בעיה קיימת.

אורלי לוי אבקסיס: יש ילדים שאין להם כיתות, יש ילדים שאין להם גנים, יש ילדים שמחובתנו כוועדה לקרוא למשרדי הממשלה ולפתור את הבעיה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: הדעת לא תסבול התעללות במישרין או בעקיפין בילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שגם משרד הרווחה צריך לתת את הדין על זה שהוא לא שלח לכאן נציג.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי תחושה שאולי השמאל רואה בזה איזושהי התנגחות בין ימין לשמאל, אבל לא, הוועדה הזאת היא א-פוליטית והיא קודם כל לטובתם של הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאן ילדים ולכולם צריך לתת גם אם השר מגיע מהשמאל או מהימין.

אורלי לוי אבקסיס: השרים האלה היו צריכים לתת את דעתם לנושא ולשלוח לכאן נציגים.

יוסי דגן: אני לא חושב שיש לנו תלונות למשרד החינוך אלא התלונות הן בעיקר למשרד הביטחון.

יוסי דגן: אגב, גם לוועדת החינוך שקיימה דיון בנושא הזה לא שלח נציגים אלא שלחו את הקצינים מהמינהל האזרחי להתמודד עם הנושא אבל הם אמרו שזאת לא החלטה שלהם אלא זאת החלטה פוליטית.

יוסי דגן: סיור של ועדת משנה לענייני איו"ש במאחזים של ועדת החוץ והביטחון, גם לסיור הזה לא שלחו נציגים.

יוסי דגן: הם פשוט מצפצפים על הכנסת ואולי אם תתנו להם להמשיך לצפצף עליכם, יצפצפו עליכם ועלינו, למרות שאני חושב שהם אלה שעובדים אצלכם ולא הפוך.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שבסופו של דבר אין דבר כזה שמשרד פועל בניגוד להחלטת הכנסת.

יוסי דגן: נכון, אבל בעניין הזה זה קורה פעם שלישית ברציפות.

מיכאל בן-ארי: זה שיטתי.

יוסי דגן: לפי מה שאנחנו רואים במועצה, אנחנו מברכים את האנשים שיושבים כאן ממשרד החינוך ואת המשרד בכלל.

יוסי דגן: יכול להיות שהשר יכול להחליט – וזה לא ברמה של ועדה אלא צריך לדבר אתו - שהוא משנה את ההחלטה הפוליטית, ואני מדגיש, החלטה פוליטית של יולי תמיר, השרה הקודמת, שהלבישה את הדברים של דוח טליה ששון על משרד החינוך למרות שהוא לא עבר החלטת הממשלה, ולחזור למצב הקודם.

יוסי דגן: כמו שהיא החליטה, אפשר להוציא את זה ולחזור אחורה.

אורלי לוי אבקסיס: זה בעצם נופל לפתחו של משרד החינוך.

יוסי דגן: אני חושב שזה הדבר היחיד בדיון הזה שיכול ליפול לפתחו.

אסף דטנר: את רוב הבעיות זה לא פותר.

אסף דטנר: אם אין תב"ע, זה לא משנה.

גרשון מסיקה: ברוב המקומות יש תב"ע.

גרשון מסיקה: הבעיה היא שמבקשים חתימה של האפוטרופוס והוא מתחיל את כל התהליך.

גרשון מסיקה: אם לפני טליה ששון החטיבה להתיישבות חתמה כבעלת הנכס וזה הספיק לכם, אנחנו פותרים חלק גדול מהבעיה.

גרשון מסיקה: כמו שפתרו את נושא היבילים, במחיקת שורה אחת פתרנו את הבעיה.

גרשון מסיקה: אם נחזיר את זה למה שהיה לפני דוח טליה ששון, כאשר ההסתדרות הציונית יכולה לחתום כבעל הנכס, פתרנו חלק מהבעיה.

שי רנסקי: כל מה שאמרת כרגע, אמרת את זה בעבר.

שי רנסקי: נקיים אצלנו דיון ואם זה נכון ונוכל לעזור בתהליך הבירוקרטי ולא להכביד עליו, אנחנו נעשה את זה.

אורלי לוי אבקסיס: זה עדיין לא יפתור אותנו מבעיית משרד הביטחון.

גרשון מסיקה: לא, חלק.

שי רנסקי: בזה לפחות עקפנו.

גרשון מסיקה: היכן שיש תב"ע בתוקף והישוב הוא ישוב של ההסתדרות הציונית, היא יכולה לחתום כבעלת הנכס וזה אמור לגבי חלק גדול מהישובים.

יוסי דגן: אני רוצה להסביר מה קורה לגבי המקומות שם אין תב"ע בתוקף.

יוסי דגן: דיברו כאן על ברוכים ועל רחלים.

יוסי דגן: ברוכים, הוא מקום שממשלת ישראל, בהחלטת ממשלה ויצחק רבין חתום עליה ביחד עם מיכאל דקל, החליטה להקים עיר בשם ברוכים.

יוסי דגן: הישוב עלה על הקרקע באישור של משרד הביטחון, משרד השיכון בנה שם בתים והשלט עדיין קיים, בישוב יש מאה משפחות, מאות ילדים בגילאי גן-מעון, בין 150 ל-200 ילדים והם חיים בתת תנאים – יותר גרוע ממעברה וממחנה פליטים – בקרוואנים מתפרקים עם דליפות בחורף ועם שמש קופחת בחום וזה קורה כי אין את החתימה האחרונה על התב"ע.

יוסי דגן: אני אומר למה הכוונה כאשר מדברים על מקום שאין בו תב"ע.

יוסי דגן: בברוכים חסרה חתימה אחרונה ואין חתימה אחרונה כי שר הביטחון לא חותם.

יוסי דגן: המקום היחיד במדינת ישראל כמדינה דמוקרטית ובכלל בעולם הדמוקרטי שרשות מינהלית מקבלת תוכנית מתאר והיא לא אומרת שיש בעיה אלא אומרת שבבוא העת נדון.

יוסי דגן: יש אצלנו בלשכה שלושה קלסרים שאני יכול להביא לכאן ובהם מכתבים מהשנתיים האחרונות לגבי הישובים כאשר לגבי כל ישוב אומרים בבוא העת.

יוסי דגן: כך הם מתחמקים מלדון, לא חותמים ואז באה הגברת טליה ששון – והיום כולם יודעים שהיא הייתה מועמדת מספר 7 במרצ – והיא מחליטה שהיכן שאין חתימה, זה לא חוקי.

יוסי דגן: זאת אומרת, כאשר מדברים על מקום עם תב"ע לא חוקי, לא מדובר באיזה מקום שהילדים שם הם בני 14 עלו והקימו אוהל – דבר שגם אתו אין לי בעיה – אלא מקום שהמדינה הקימה.

יוסי דגן: גם הישוב רחלים עליו דיברו כאן, עוזר שר הביטחון היה שם.

יוסי דגן: הוא היה שם כי המדינה הקימה את המקום, ואכן יש החלטת ממשלה של נתניהו עוד בממשלה הקודמת להכיר במקום הזה כמדרשה.

יוסי דגן: לא קראו למקום ישוב בגלל האמריקאים.

יוסי דגן: יש תוכנית מתאר אבל חסרה חתימה אחרונה.

יוסי דגן: משרד הבינוי בנה שם 14 בתים ושיווק אותם בבנייה תקציבית, יש שם תכנית מתאר ל-300 בתים והדבר היחיד שחסר, זאת חתימה אחרונה אבל הוא לא חותם וזאת מסיבות פוליטיות.

יוסי דגן: אותם אנשים שרכשו בתים ממשרד השיכון, אין להם גן עבור ילדיהם.

אורלי לוי אבקסיס: אם יתבטל דוח טליה ששון, לא היה צריך את החתימה האחרונה שלו?

יוסי דגן: זה לא היה מתנה את כל החיים הנורמליים בחתימה הזאת.

גרשון מסיקה: בקו הירוק מספיקה תכנית מתארית כדי לתת היתרים.

גרשון מסיקה: כאן אתה צריך תכנית מפורטת, מאושרת, מופקדת שעברה שישה אישורים של משרד הביטחון.

גרשון מסיקה: הדבר הזה קורה רק אצלנו.

יוסי דגן: ההוכחה הכי טובה לפוליטיות המוחלטת של העניין, ולא המשפטיות, היא שגם היכן שיש את התב"ע בתוקף לגמרי, למשל ביקיר – שם יש כבית ספר שגדל עם מעל 500 תלמידים – הילדים שם לומדים בתנאי מעברה.

יוסי דגן: אולי כדאי שהוועדה תבוא לבקר שם.

יוסי דגן: עוזי לנדאו היה בפתיחת שנת הלימודים והוא הזדעזע.

יוסי דגן: הילדים שם לומדים במקלטים, במסדרונות שסגרו עם קירות גבס וזה בגלל שאין מקום.

יוסי דגן: האנשים ממשרד החינוך שיושבים כאן ועושים עבודתם נאמנה, הם מכירים בצורך אבל משרד הביטחון תוקע את זה במשך שנים.

יוסי דגן: השנה איימנו שאת הקרוואנים שנביא, המבנים היבילים שהם אישרו, נוריד במחסום וכל היום הילדים ייסעו לשם, הם נבהלו וערב לפני התקבל האישור ובתוך 12 שעות הם היו במקום.

אורלי לוי אבקסיס: אולי זה מה שתעשו במקומות האחרים.

יוסי דגן: אנחנו חושבים שאנחנו לא צריכים להיות כמו גנבים בלילה.

יוסי דגן: אף אחד לא עושה לנו טובה.

יוסי דגן: אנחנו אזרחי המדינה, המדינה שלחה אותנו לשם ואנחנו חיים שם כשליחים שלה.

יוסי דגן: גם אם לא היו שולחים אותנו ישירות, אנחנו אזרחים של המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו מדברים על מבנים בתוך המתאר של הישוב?

יוסי דגן: בוודאי.

יוסי דגן: זה מראה על המגמה האמיתית, שגם היכן שיש תחומים אפורים, הכל פוליטי.

יוסי דגן: לגבי צווארי הבקבוק, נושא שהוזכר קודם.

יוסי דגן: תבינו, זאת נקודה מאוד מאוד חשובה.

יוסי דגן: אין פה באמת בעיה משפטית.

יוסי דגן: השמאל הקיצוני חיפש דרך להתנכל להתיישבות והם פשוט ראו שהציבור תומך בהתיישבות ולכן הם הסיטו את הדיון בשנים האחרונות – התחילה בזה טליה ששון וזה ממשיך עם אולמרט והצוות של רמון לצערנו גם בממשלה הזאת – מהסוגיה הפוליטית לסוגיה המשפטית ועכשיו זה בכלל לא פוליטי אלא זה רק משפטי.

יוסי דגן: הם יכולים לרחוץ בניקיון כפיהם.

יוסי דגן: ראיתי את המבטים של חברי הכנסת כשהם סיפרו כאן על קצה המזלג על התלאות וזה נראה כמו חלם.

יוסי דגן: בכל הארץ יש חלם אבל אצלנו זה סדום כי זה בכוונה.

יוסי דגן: יוסי דגן: לגבי הילדים.

יוסי דגן: אני אולי הכי קרוב לגיל של הילדים ואני רוצה לומר לכם כמי שהילד הבכור שלי התחיל ללכת לגן והוא לומד בגן בתנאים לא טובים.

יוסי דגן: אני מזהה בעיה רצינית מאוד.

יוסי דגן: הבן שלי עדיין לא מבין כי הוא בן שלוש.

יוסי דגן: ראינו בעופרת יצוקה ובמלחמת לבנון השנייה את המאחזים כאשר היו צריכים לקחת חברת שמירה כי בין 50 ל-70 אחוזים מהגברים היו מגויסים.

יוסי דגן: אני חושש מאוד שאם זה לא ישתנה, הילדים שגדלים באותם תנאים לא ירצו ללכת לצבא.

יוסי דגן: עמוד השדרה של הצבא יתפרק בגלל זה.

יוסי דגן: אני מגיע לבית הספר ביקיר ומקבל דיכאון כשאני שם חצי דקה, אבל הילד נמצא שם שנה שנייה ואחר כך אימא שלו בבית אומרת לו שזה כך בגלל שהוא מתנחל, הוא לא ילך ליחידה מובחרת.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא בטוחה שהוא לא ילך ליחידה נבחרת, אבל אני מדברת על התחושה של הנידוי.

יוסי דגן: זה ניכור.

אורלי לוי אבקסיס: אחר כך גם בתוך המערכת הצבאית תהיה בעיה ואחר כך נשאל למה.

חנניה צוראני: בשנה שעברה פתחתי גן והמבנה היביל שאושר לי במשרד החינוך אושר לי בזמן אבל לא יכולתי לבנות אותו כמעט עד ה-1 בספטמבר כי המשרד לא חתם לי שהקרקע היא בבעלות והכל בסדר וזה למרות שהקרקע בבעלות ההסתדרות הציונית והכל בסדר.

חנניה צוראני: משרד החינוך נתן בזמן את האישור, אבל ב-1 בספטמבר כמעט עמדתי עם שלושים ילדים בלי גן.

חנניה צוראני: בסוף אנשים טובים מהבית הזה זירזו את העניין אצל שר הביטחון ופתרנו את הבעיה, אבל זאת לא צורה ולא שיטה.

דני דנון: לך יש מקומות שביקשת ולא קיבלת אישורים?

חנניה צוראני: אין לי את המקומות שיש במועצה אזורית שומרון.

דני דנון: יש לך מקומות בהם אתה תקוע?

חנניה צוראני: לא.

גרשון מסיקה: הוא מועצה מקומית.

דני דנון: הבעיה קיימת גם במועצות המקומיות או רק באזוריות?

חנניה צוראני: כן, היכן שיש תב"ע בתוקף והקרקע של ההסתדרות הציונית.

חנניה צוראני: כאשר אני רוצה לעמוד בלוח זמנים כדי להספיק למועד פתיחת שנת הלימודים, אני עלול להיתקל בבעיה כאשר היועץ המשפטי של משרד החינוך אומר שהוא צריך אישור של משרד הביטחון שהקרקע בסדר וזה כאשר הכל בסדר.

חנניה צוראני: כלומר, עד החתימה יכולים לעבור שלושה חודשים.

דני דנון: מה שאפשר לומר, וזה לא פוליטי, שלמרות כל הקשיים והמגבלות, החינוך ביהודה ושומרון – ואני מבקר במוסדות חינוך – הוא לעילא ולעילא ואנחנו יכולים ללמוד ממנו.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע שככל שיעבור הזמן, גם המענה החינוכי לאותם תלמידים יהיה בעייתי כי אתה לא יכול להגיע לכל ילד כאשר חם לו, כאשר קר לו, כאשר צפוף לו, כאשר הוא מתעצבן, כאשר הוא נוסע בהסעות בשעות לא שעות וכולי.

חנניה צוראני: אני רוצה לתת לכם דוגמה.

חנניה צוראני: ילד עם שיתוק מוחין שכל עולמו הוא בית הספר.

חנניה צוראני: ילד שכבר מזמן מאס בחייו, מקרה מאוד קיצוני, שהיום הוא בן 14 ולומד בכיתה ז' בכיתה רגילה.

חנניה צוראני: הוא למד שש שנים ביסודי אצלנו ועכשיו הוא בקרני שומרון.

חנניה צוראני: הילד הזה זקוק להסעה של חינוך מיוחד, ברכב עם מעלון, כי הוא נכה.

חנניה צוראני: משרד החינוך בצדק לא יכול לרדת מההגדרות שמגדיר פיקוד המרכז כי פיקוד מרכז מכיר את המצב הביטחוני.

חנניה צוראני: הבעיה היא שאין רכב מתאים ויוצא שהילד הזה יושב בבית, ואז הוא מגיע אלי.

חנניה צוראני: לי אין יכולת כי אני לא יודע לייצר רכב.

דני דנון: לרכב מוגן ירי אין מעלון?

חנניה צוראני: אין.

חנניה צוראני: לא קיים.

חנניה צוראני: יש, אבל הם עושים שירותים למועצה אזורית שומרון.

דני דנון: אם כן, יש, זה משהו תקציבי.

חנניה צוראני: כן.

חנניה צוראני: זה קיים, אבל כל המצאי הקיים נמצא במועצה אזורית שומרון ולי לא נשאר.

חנניה צוראני: זה מקרה פרטי אבל אני לא רוצה לדון במקרה הפרטי אלא במקרה העקרוני.

חנניה צוראני: כאשר יש הגדרה ביטחונית אל מול משאב לא קיים, מה קורה עם הילד?

חנניה צוראני: הוא נשאר בבית?

חנניה צוראני: וזה המצב היום, הוא נשאר בבית אלא אם ההורים מסיעים אותו כל בוקר.

חנניה צוראני: בעיניי זה מצב נוראי.

שי רנסקי: לגבי המקרה הפרטני, תפנה אלי אחר כך ואני אשמח להתערב

חנניה צוראני: זאת גם סוגיה עקרונית ולכן הבאתי את הדוגמה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: המקרה הזה בטח משקף עוד מקרים אחרים וזה מעלה את התהייה מי אמור לקחת על עצמו את האחריות לאותם ילדים, בעיקר ילדים עם צרכים מיוחדים שגרים באותם אזורים.

חנניה צוראני: בשנה שעברה לקחתי אחריות והילד הזה נסע ברכב לא ממוגן, אבל המשרד לא רוצה לשלם לי על זה כי הסעתי אותו ברכב לא ממוגן בשעה שאסור לי לעשות זאת.

מיכאל בן-ארי: אני לא חבר בוועדה הזאת אבל הוזמנתי לישיבה על ידי יושב-הוועדה, הגעתי ואני מודה לך על ההזמנה הזאת.

דני דנון: הזמנתי את כל חברי הכנסת שגרים ביהודה ושומרון על מנת שהם יספרו על ניסיון אישי.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שלמסקנה היינו יכולים להגיע בדקה הראשונה של הדיון.

מיכאל בן-ארי: מסתבר שיש כאן מדיניות פוליטית של ממשלת נתניהו-ברק ששמה לה למטרה לפגוע בהתיישבות.

מיכאל בן-ארי: אם הפגיעה הזאת בהתיישבות עוברת דרך פגיעה בילדים, זה לא מזיז להם, זה לא מטריד אותם, יש אטימות גדולה.

מיכאל בן-ארי: שוב, זה לא נושא כל כך פופולרי כמו נושא העובדים הזרים כי אחרת היינו רואים בדיון הזה גם את גדעון סער מצהיר הצהרות כאלה ואחרות.

מיכאל בן-ארי: לכל מקום שיש טלוויזיה ויש תמונות, אם זה בבר נוער בתל-אביב או כמובן בנושא האתיופים, הם מגיעים, אבל כאן, כאשר מדובר בבעיה מהותית ועקרונית, זה לא כך.

שי רנסקי: תבוא מחר ותשמע את שר החינוך בודק, מסתכל ותשמע מה הוא אומר.

מיכאל בן-ארי: מדובר כאן בבעיה מהותית ובקיום החוק במדינת ישראל, חוק חינוך חובה כאשר לילדים האלה מגיע לא פחות מאשר מקבלים ילדים במקום אחר.

מיכאל בן-ארי: זה נכון שבשומרון מערכת החינוך הוא בסך הכל מערכת חינוך טובה אבל היא מערכת חינוך טובה בגלל המסירות המאוד מיוחדת של האנשים שהעניין של החינוך עבורם הוא בסדר עדיפות מאוד גבוה והם מקדישים לו ומשקיעים בו, אם אלה ראשי המועצות, אם אלה הם ההורים, אם אלה הם המורים שמשקיעים מעל ומעבר.

מיכאל בן-ארי: יחד עם זאת, ההתנכלות הזאת שבאיזשהו מקום היא מקרה מבחן להרבה דברים אחרים שנעשים, אבל כאן מדובר באחד הדברים הכי יקרים לנו, ואלה הם הילדים.

מיכאל בן-ארי: לכן אני רואה כאן זלזול ואטימות של שר הביטחון ואי אפשר להתבטא כאן בביטוי אחר למרות שאנחנו בבית המחוקקים ולא ראוי להשתמש בביטויים האלה.

מיכאל בן-ארי: הוא פשוט מצפצף על הכנסת, הולך עם האג'נדה שלו בצורה דורסנית ופועל כדי לחנוק את ההתיישבות.

מיכאל בן-ארי: הוא לא רוצה שמחר ישאלו אותו במרכז המפלגה איך הוא בנה כיתה בקדומים או איך הוא בנה כיתת גן ברחלים וכדי לצאת ידי חובה שם, הוא פשוט מזלזל.

מיכאל בן-ארי: זה מה שקרה בוועדת חוץ וביטחון, בוועדת המשנה בעניין של אכיפה בררנית כלפי יהודים דווקא ולא כלפי ערבי.

מיכאל בן-ארי: כך קרה גם כאשר הוא היה צריך לבוא לדיון בוועדת הכנסת לגבי המעצר שלי וכך הוא נוהג בכל מקום כאשר הוא מתנהג באופן שיטתי ואומר שהוא לא מתייחס אלינו אלא הוא יעשה ככל העולה על רוחו.

מיכאל בן-ארי: לכן צריכה להיות כאן קריאה מכוונת לשר הביטחון, הצהרתית מבחינת הוועדה, ולדרוש ממנו התייחסות עניינית לדבר הזה תוך מחאת הוועדה כי לא יכול להיות דיון כל כך עקרוני, כאשר למשרד הביטחון יש חלק מהותי בה, והוא לא מגיע לדיון.

מיכאל בן-ארי: הדבר הזה לא בא בחשבון מבחינת נהלי הכנסת.

מיכאל בן-ארי: יכול להיות שצריך להעלות את זה בישיבת ממשלה כי מדובר בזלזול שיטתי של שר הביטחון בכנסת ובוועדותיה.

דני דנון: אנחנו מודים למר מסיקה על המצגת שנתנה לנו פתיח יפה.

גרשון מסיקה: העלו את כל הנושאים וכפי שנאמר כאן מדובר בסדום.

גרשון מסיקה: זה סדום כי אתה יכול להתווכח אתי פוליטית אם אתה רוצה שאני אהיה שם או אתה לא רוצה שאני אהיה שם, אבל אתה לא יכול להילחם על הגב של הילדים.

גרשון מסיקה: לא יתכן שמ-28 מוסדות חינוך שהוכרו על ידי משרד החינוך, 4 כיתות יבילות אושרו לי ב-31 לאוגוסט וגם זה אחרי איומים, כך שב-1 בספטמבר, כאשר עוזי לנדאו היה, הפועלים עסקו בשיפוץ המבנים כי כל מבנה כזה צריך לעבור שיפוץ.

אורלי לוי אבקסיס: יש מבנים קיימים וצריך רק לייעד אותם?

גרשון מסיקה: לא.

גרשון מסיקה: צריך לפתח מסביב.

גרשון מסיקה: אנחנו מדברים על המבנים היבילים שרק הם אושרו לי.

גרשון מסיקה: יש בית ספר ממלכתי בברקן עם 12 כיתות בצנרת, שש כיתות ביקיר, שש כיתות באלון מורה, שש כיתות בטל מנשה, עוד כ-15 גני ילדים ואנחנו התחלנו את הטיפול בזמן.

גרשון מסיקה: במינהל אומרים שאין מועצה כזאת שבאה באופן מסודר ויודעת איפה נמצא כל הליך ומה השלב שלו, אבל מעל שנה אני רץ בנושא הזה כדבר ראשון במעלה ולא הצלחתי לפתור אותו.

גרשון מסיקה: אמרת שהחינוך טוב, אבל תדע לך שיש התחלה של פרימה.

גרשון מסיקה: בדוגית יש מאהל של חבר'ה שמרכזים את הנוער ולצערי הרב בשומרון השנה היה ייצוג נכבד מאוד של ילדים שם.

גרשון מסיקה: הם הזדעזעו על כך שבשומרון היה כזה ייצוג של נוער בסיכון מוחשי.

גרשון מסיקה: אם כן, זה מתחיל להיפרם.

גרשון מסיקה: אם אתה לומד בקרוואן בלי מזגן, אני רוצה לראות אותך שעה יושב שם בלי מזגן.

אורלי לוי אבקסיס: זאת סכנה לנפשות.

גרשון מסיקה: אני מברך את יושב-ראש הוועדה שמעלה את הנושא הזה ומציף אותו, אבל חייבים כאן לפעול בלי כפפות כי באמת יש כאן צפצוף ארוך של מערכת הביטחון.

גרשון מסיקה: האבסורד הוא שגם כשהם רוצים לעזור, מרוב פלונטרים שהם עשו, לוקח להם שנה לעזור.

דוד אלחיאני: אני רוצה להתייחס לשתי אוכלוסיות ושתיהן אוכלוסיות חרדיות.

דוד אלחיאני: האחת, החינוך המיוחד, והשנייה, תלמידים של מצוינות.

דוד אלחיאני: יש לנו בעיה אמיתית כי יש תלמידים שרוצים להתפתח ויש להם את היכולות, אבל צריך להסיע אותם.

דוד אלחיאני: הילדים האלה לא יכולים לקבל את אותם תנאים שמקבל הילד שגר בעיר כי יש עלות נסיעה.

דוד אלחיאני: כל קו כזה עולה 300 אלף שקלים בשנה כי זה צריך להיות קו ממוגן ירי.

דוד אלחיאני: יש לי ילדים בחינוך המיוחד והם במסגרות שמשרד החינוך לא מאשר למרות שזה לא רק משרד החינוך אלא חלק מזה במסגרת משרד הרווחה שלא נתן לנו קווים כאלה.

דוד אלחיאני: יושבת ילדה מהחינוך המיוחד בבית ואין לנו את האפשרות להסיע אותה.

דני דנון: תן לי דוגמה ספציפית, בלי שמות, של מקרה כזה.

דוד אלחיאני: ילדה מוגבלת בת 24 שצריכה לנסוע לעפולה ואין הסעה.

דוד אלחיאני: היא בת 24 ומתנהגת כמו ילדה בת 4.

דני דנון: יש לה מעון יום?

דוד אלחיאני: יש לה מסגרת חינוכית מסודרת אבל ההורים נאלצים לקחת אותה, דבר שמהווה נטל עצום.

דוד אלחיאני: יוצא שאין לה מסגרת.

דוד אלחיאני: לקחת ילדה כזאת ממושב רועי לעפולה, העלות היא 120 אלף שקלים.

דוד אלחיאני: אף מוסד בממשלה לא מוכן לקבל את זה.

דני דנון: מה היה קורה אם אותה ילדה הייתה גרה בירושלים או בתל-אביב?

דוד אלחיאני: יש לה מבחר עצום של מסגרות שהיא יכולה להגיע אליהן.

דוד אלחיאני: יש עוד ילדה בנעמה שצריכה לעלות לירושלים.

דוד אלחיאני: האפשרויות שלנו באזורים האלה, לשמחתי או לצערי, מוגבלות.

דוד אלחיאני: זה אמור גם לגבי גני ילדים, שם נמצאים ילדים שאנחנו זקוקים להם כי בבוא היום הם יהפכו להיות אלה שמובילים בשורה הראשונה אבל אנחנו לא יכולים לתת להם את הכלים כדי שיתפתחו מבחינה שכלית והשכלתית והם אלה שיובילו את המדינה.

דוד אלחיאני: אין לנו את היכולות.

דוד אלחיאני: כמועצה אזורית אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להחזיק קווים כאלה שיביאו את הילדים האלה קדימה.

דני דנון: אנחנו מסכמים את הדיון.

דני דנון: אני אפתח באמירה קשה אבל חשובה והיא ששר הביטחון מקדם אג'נדה פוליטית על גבם של הילדים ביהודה ושומרון.

דני דנון: עצם אי הנוכחות של נציגו כאן במכוון, אומר את הדברים האלה.

דני דנון: הילדים שלנו ביהודה ושומרון לא פחות חשובים מילדי העובדים הזרים.

דני דנון: הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון פוגעת בילדים ובמשפחות.

דני דנון: כפי שראינו בוועדה, הילדים נפגעים בחינוך ובמתן שירותים אותם המדינה מחויבת לתת על פי חוק.

דני דנון: הוועדה תלווה ליווי צמוד את המשך בניית מוסדות החינוך ולשם כך אני מבקש לקבל את הרשימה של הדברים התקועים.

דני דנון: אנחנו נוציא מכתב גם לשר החינוך וגם לשר הביטחון ונראה איך הדברים מתבצעים.

דני דנון: בהמשך לבקשתו של בני כשריאל, אנחנו פונים למשרד ראש הממשלה כדי שיקצה תקציב מיוחד לסייע בפעילות חינוכית בעקבות הקפאת הבנייה.

דני דנון: הקפדנו היום בדיון לא להיכנס – למרות שזה קשה לחלק מאתנו – לנושאים הפוליטיים אבל אני שוב אומר את הדברים בהם התחלתי.

דני דנון: אנחנו דנים כאן הרבה מאוד בזכויות של העובדים הזרים, הן מבחינת החקיקה והן מבחינת התקציבים ונרתמים לעזרתם.

דני דנון: יש לכם את המספר המדויק של הילדים שלומדים בבתי הספר היסודיים והתיכוניים ביהודה ושומרון.

שי רנסקי: כן.

שי רנסקי: ביהודה ושומרון בלבד – 2,450 ילדים.

שי רנסקי: לא פתחו את שנת הלימודים בתנאים סבירים.

אורלי לוי אבקסיס: דובר כאן על 4,000 ומשהו ילדים רק בבתי הספר.

דני דנון: אני מבקש לדעת מספרים מדויקים לגבי הילדים שגרים ביהודה ושומרון.

דני דנון: זה סיכום הישיבה.

דני דנון: אני מתחייב שאנחנו נעשה מעקב אחרי הדברים, גם לאור כך ששמענו התחייבויות של שר הביטחון ושל ראש הממשלה.

דני דנון: חבר הכנסת בן-ארי היה אתי בוועדת החוץ והביטחון ושמענו את התחייבויותיהם כאשר אמרו שלגבי מוסדות חינוך אנחנו בונים, אין כאן מחלוקת אלא יש כאן הסכמה מקיר לקיר.

דני דנון: התפקיד שלנו כוועדה הוא לראות שהדברים האלה אכן קורים.

דני דנון: אני רוצה להודות לראשי הרשויות שהגיעו בהתרעה קצרה.

דני דנון: מקרים פרטניים שיש לכם, כמו שהעליתם כאן, נשמח לקבל אותם ולסייע כמידת האפשר.

דני דנון: תודה רבה.