ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר , 2009-09-02 10:00

משה גפני: בוקר טוב.

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: על סדר היום השלכות העתקת מפעלים לחוץ לארץ, העדפת רכישת תוצרת הארץ והגברת התעסוקה וממילא גם הסעיף השני, סכנת סגירת מפעל תדיראן בעפולה.

משה גפני: כאמור, בסגירת הכנסת גם דברים חיוביים, אבל לפי דעתי לא היה צריך לעשות את זה ואני חושב לדבר עם יושב-ראש הכנסת.

משה גפני: הדבר החמור ביותר הוא שמדינה שנמצאת באבטלה כל כך גבוהה מאפשרת או לא נאבקת בכל כוחה למניעת יציאת מפעלים לחוץ לארץ, שם כוח העבודה הוא זול יותר.

משה גפני: נכון שמדובר במפעלים פרטיים, אבל המדינה היא חלק מהעניין.

משה גפני: המציאות הזאת בה הממשלה איננה באמצעות משרדיה – בעיקר משרד הביטחון אבל לא רק – רוכשת מוצרים שהם מוצרים של מפעלים תוצרת הארץ, וגם כאשר יש חוק שנועד לעודד את זה, בסופו של דבר מי שזוכה במכרז, רוכש את המוצרים מחוץ לארץ והחוק לא מגביל אותו כך שממילא למפעלים אין שום יכולת – מפעלים פרטיים שהנושא שלהם הוא כלכלי לחלוטין ולא דבר אחר ברוב המקרים – והם עוזבים לחוץ לארץ והעובדים מפוטרים.

משה גפני: אנחנו לא יכולים יותר לעמוד מנגד וצריך לנקוט פעולה בעניין הזה.

ציון פיניאן: תודה ליושב-ראש על שכינסת את הוועדה.

ציון פיניאן: בתחילת אוגוסט הובא לידיעתי שמפעל תדיראן בעפולה עומד להיסגר.

ציון פיניאן: מיד טלפנתי לחבר הכנסת אפללו שהוא תושב העיר עפולה וביחד החלטנו שנגיש בקשה לדיון ואכן אנחנו מקיימים היום את הדיון.

ציון פיניאן: אנחנו מדברים עתה על תדיראן שנמצא בעפולה, מפעל רווחי - לפי מה שנמסר לי, הוא הרוויח בשנה האחרונה 4 מיליון דולר – שהוא מפעל פרטי ולכן רוצה להרוויח סכומים גדולים יותר, והוא מעסיק כ-350 עובדים ומסביבם עוד 200 עובדים.

ציון פיניאן: מדובר ביותר מ-550 משפחות – ואני לוקח בחשבון את המשווקים, על תת-משווקים וכל נותני השירותים שמסביב – וסגירתו מהווה מכת מוות לעיר כמו עפולה.

ציון פיניאן: המפעל משתרע על 26 אלף מטרים מרובעים.

ציון פיניאן: ברגע שהמפעל הולך, העירייה תפסיד את הארנונה בגין המטרים האלה ומדובר בכסף רב.

ציון פיניאן: העירייה תפסיד הכנסות מארנונה של אותם 350 עובדים שלא יוכלו לשלם ושל העובדים הנוספים שמסביב למפעל.

ציון פיניאן: כלומר, הנזק שייגרם גם לרשות המקומית וגם לתושבים, הוא נזק אדיר ובלתי הפיך.

חיים אורון: למה הוא לא קונה?

ציון פיניאן: הוא רוצה לקנות.

ציון פיניאן: היושב-ראש יודע פרטים נוספים בנושא.

משה גפני: אני מציע לא לדבר על זה.

ציון פיניאן: צריך למצוא כאן פתרון יצירתי כלשהו כדי שהאנשים האלה ימשיכו לעבוד.

ציון פיניאן: האנשים האלה הם עובדים נפלאים וגם בעלי הבית אומרים שהם עובדים מעולים ועושים עבודתם נאמנה ומייצרים כחול-לבן.

ציון פיניאן: בואו נעשה את הכל כדי שהכחול-לבן יישאר בישראל כי תדיראן הוא מותג והוא שם דבר.

ציון פיניאן: אין בית במדינת ישראל שאין לו מוצר של תדיראן.

ציון פיניאן: אני מקווה בעזרת השם שנמצא את הפתרון כך שהעובדים כולם ימשיכו לעבוד במפעל.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים ועובדי תדיראן הנכבדים שהגיעו מכל המקומות.

אלי אפללו: אני מאוד שמח לראות את נציגי המפעל וגם את סגן ראש העיר שנמצא כאן.

אלי אפללו: ראש העיר ביקש ממני לומר כמה מלים במעמד זה.

שלי יחימוביץ': לא הבנתי.

אלי אפללו: אני אסביר.

אלי אפללו: קריסטל-אמקור, בכל נושא המקררים קנו את החלק של המפעל ואת כל נושא השיווק היה משותף לתדיראן רוצה להשאיר ביחד כי הם אומרים שהם מחויבים להם.

שלי יחימוביץ': בכמה עובדים מדובר?

אלי אפללו: ב-200-250 עובדים.

אלי אפללו: אני לא יודע את המספר המדויק.

שלי יחימוביץ': מתוך ה-350 עובדים?

אלי אפללו: כן.

אלי אפללו: אם אני טועה, נמצאים כאן אנשי הוועד שיודעים טוב ממני.

משה גפני: את הפרטים נשאל אותם.

משה גפני: דבר על העקרונות.

אלי אפללו: לפחות דבר אחד נודע לי.

אלי אפללו: הוא אומר, לא, הוא מוכן לקחת את זה אבל להשאיר בפס הייצור חלק קטן שהוא רבע מכלל הייצור.

אלי אפללו: אם זה המצב, בעצם לא עשינו כלום, כי הוא מחויב למספר עובדים מסוים ומהצד השני להחזיק רק חלק קטן, לא עשינו כמעט שום דבר.

אלי אפללו: להפוך את המפעל הזה למחסן של מוצרי יבוא, זה דבר שבעיניי הוא פסול לחלוטין.

אלי אפללו: אנחנו צריכים לעשות הכל, לעודד בכל מיני מסלולים, אם זה מסלול תעסוקה, ויש לנו מסלולים.

אלי אפללו: ישבתי עם מרכז ההשקעות כדי למצוא פתרונות שיחזיקו את כל העובדים עד הסוף וזה מה שצריך לעשות.

אלי אפללו: המפעל הזה קיים בזכות העובדים בפס הייצור כי אלה עובדי תעשייה.

אלי אפללו: מה שאחרים עושים, ביבוא ובשיווק, אלה יבואנים.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, אני רואה את המאמצים של כל חברי הכנסת שהגיעו מכל המפלגות ואני רואה שהם באים ונרתמים כדי לעזור בנושא.

אלי אפללו: אני מאוד מעריך את זה.

אלי אפללו: ראש העיר של עפולה הודיע מיד לקונה הפוטנציאלי שהוא יוריד לו את הארנונה, למרות שציון פיניאן אמר שיש בזה הפסד, וזה נכון.

אלי אפללו: הוא מוכן להוריד את הארנונה לכל התקופה ואפילו לקבוע חוק עזר עירוני מיוחד לעניין הזה.

ציון פיניאן: כדי שהמפעל יישאר.

אלי אפללו: בתנאי שהמפעל יישאר.

שלי יחימוביץ': הוא לא יכול לעשות את זה.

אלי אפללו: הוא יעשה מקסימום שהוא יכול לעשות על פי החוק.

שי חרמש: הוא לא יכול לעשות כלום.

אלי אפללו: הוא יכול לשלוש שנים.

ציון פיניאן: נכון.

ציון פיניאן: לשלוש שנים הוא יכול.

אופיר פינס-פז: עיריית עפולה עוד לא באה למפעל לדבר עם העובדים.

אלי אפללו: אתה מדבר לא לעניין.

אלי אפללו: למה אתה אומר את זה?

אלי אפללו: גם סגן ראש העיר נמצא כאן.

אופיר פינס-פז: בדקתי את זה.

אלי אפללו: ההערה לא במקום.

אלי אפללו: אם אתה רוצה הערות לא במקום, גם אני יכול להעיר.

משה גפני: חבר הכנסת אפללו, אולי שכנעת.

משה גפני: דיברת לעניין ושכנעת אותי.

אלי אפללו: אני מקווה שגם האחרים השתכנעו.

משה גפני: מר דני גולדשטיין, מנכ"ל החברה, אתה יכול לומר לחברים כאן, לפני שאנחנו מתחילים את הדיון בין חברי הכנסת, מה קורה?

דני גולדשטיין: אני אומר בכמה מלים מה קורה בכלל בתעשיית מיזוג האוויר בארץ ובעולם.

דני גולדשטיין: תעשיית מיזוג האוויר בארץ ובעולם עברה טלטלה החל משנת 2002.

דני גולדשטיין: עד שנת 2002 כל המזגנים שנקנו בישראל יוצרו בישראל.

דני גולדשטיין: משנת 2002 קרו שני דברים: האחד, מדינת ישראל הורידה את היבוא ובעצם את מכסי המגן, והדבר השני, הסינים, כתוצאה מצריכה פנימית, בנו תעשיית מיזוג מפוארת בסיוע ממשלתי, בתמריצים, כולל תמריצי יצוא, והחלו לעשות פוקוס על העולם החיצוני לסין.

קריאה: או תורכי.

דני גולדשטיין: אם 70 אחוזים מסין, נשארו עוד 5 אחוזים שאולי מגיעים מתורכיה.

דני גולדשטיין: נכון להיום הסינים מספקים 80 אחוזים מצריכת המזגנים בעולם.

קריאה: המזגנים הביתיים.

דני גולדשטיין: כן, אבל זה העיקר.

דני גולדשטיין: בארץ נמכרים 400 אלף מזגנים ביתיים, וזה בעצם הנפח הגדול וזה בעצם מה שהמפעל מייצר.

דני גולדשטיין: כתוצאה מזה בעצם המפעל הפסיק לייצר.

דני גולדשטיין: המפעל שמנה 1,000 אנשים בשנת 2000 הפסיק לייצר מזגנים ביתיים וירד לסביבות 200 עובדים.

דני גולדשטיין: נכון להיום הסינים מייצרים 80 אחוזים מצריכת מיזוג האוויר הביתי בעולם וזה לכל מיני חברות.

שלי יחימוביץ': אתה מדבר כאילו אתה משקיף ומתבונן מהצד שמספר על איזשהו תהליך שמתרחש, אבל אתם שותפים לתהליך הזה.

דני גולדשטיין: אנחנו בתוכו.

דני גולדשטיין: לא.

דני גולדשטיין: אנחנו בתוך התהליך.

דני גולדשטיין: התהליך מתחולל בעולם.

דני גולדשטיין: אנחנו לא משפיעים.

שלי יחימוביץ': אתם בוחרים להיות חלק מהתהליך.

שי חרמש: אין לו ברירה.

משה גפני: מה את רוצה ממנו?

משה גפני: מה את רוצה שהוא יעשה?

שלי יחימוביץ': סליחה, זאת לא גזרת גורל.

שלי יחימוביץ': להעביר פסי ייצור לסין, זאת לא גזרת גורל אלא זאת החלטה פנימית עסקית.

שי חרמש: גם להפסיד כסף זה לא גזרת גורל.

שלי יחימוביץ': למשל מגבות ערד המשיך לחיות בישראל מתוך מניעים ציוניים.

משה גפני: אבל יש כמה דברים שאנחנו צריכים להפנות לממשלה.

שלי יחימוביץ': אני יודעת.

משה גפני: את יכולה לדרוש ממנו להיות ציוני ואת יכולה לדרוש ממנו לא להיות ציוני.

משה גפני: זה לא רלוונטי.

משה גפני: הוא פועל על פי החוקים.

משה גפני: יש ממשלה.

שלי יחימוביץ': זאת הייתה סתם הערה סגנונית.

שלי יחימוביץ': במידה רבה הם אחראים למה שמתרחש.

דני גולדשטיין: אני רוצה לומר עוד כמה דברים קטנים.

דני גולדשטיין: המפעלים הקטנים בסין מייצרים כשני מיליון והגדולים כ-20 מיליון מזגנים בשנה וזה מול כמה עשרות אלפים שמיוצרים בישראל.

משה גפני: אתה יכול לומר איפה אנחנו עומדים?

משה גפני: הכל הבנו, כך אני מתאר לעצמי, כי אם אני הבנתי, כנראה כולם הבינו מפני שאני מבין אחרון.

משה גפני: אני רוצה לדעת איפה זה עומד היום.

דני גולדשטיין: החברה כולה מעסיקה 350 אנשים וזה כולל שיווק, מכירות, יצור, פיתוח.

דני גולדשטיין: 350 אנשים כוללים את כל הפעילות שנשארת.

דני גולדשטיין: חלק הייצור אמור להיסגר ב-31 בדצמבר.

משה גפני: המשפט אמור להיסגר, הכוונה שזה נסגר כבר?

משה גפני: העובדים קיבלו הודעה?

דני גולדשטיין: עוד לא.

משה גפני: זאת אומרת, אנחנו עוד לפני גזרת הגזרה הזאת.

דני גולדשטיין: יש החלטה עולמית.

דני גולדשטיין: אנחנו הודענו לעובדים למען הגילוי הנאות.

דני גולדשטיין: יש מעל 200 אנשים שמעורבים בזה כמעגל ראשון ויש עוד במעגלים שניים.

משה גפני: כמה לפי התוכנית ומתי עובדים יפוטרו?

דני גולדשטיין: בערך 200 אנשים.

משה גפני: מתוך ה-350.

משה גפני: מתי?

דני גולדשטיין: ב-31 בדצמבר.

משה גפני: הממשלה דיברה אתכם?

דני גולדשטיין: לא.

משה גפני: כאילו אין ממשלה בישראל?

דני גולדשטיין: לא אמרתי שאין ממשלה.

דני גולדשטיין: אני מבדיל, יש ממשלה אבל לא דיברו אתנו.

משה גפני: לא דיברו אתכם בכלל.

משה גפני: זאת אומרת, יודעים על הבעיה הזאת אבל לא דיברו אתכם.

אלי אפללו: יש אנשים שדיברו אתם, אבל לא הממשלה.

משה גפני: יושב-ראש ועד העובדים או מישהו שמייצג את ועד העובדים.

אלי אפללו: נמצאים כאן שניים.

23597: בוקר טוב.

23597: אני שמח לראות כאן הרבה אנשים.

23597: זה שלכולם איכפת, חם בלב.

משה גפני: אני רוצה לומר לך שהרבה פעמים אנחנו מעבירים כאן בוועדת הכספים חמישה-שישה-עשרה מיליארד שקלים ואין כל כך הרבה חברי כנסת כמו שיש בדיון הזה.

משה גפני: מה גם שאנחנו בפגרה.

23597: שמעתי את זה ולכן אני אומר את הדברים.

23597: מבחינת מדינת ישראל, האיום הקיומי שלה היא איראן.

23597: מבחינת העובדים, האיום הקיומי שלנו היא תדיראן.

23597: אנחנו נלחמים על הבית.

23597: עבורנו 31 בדצמבר, כמו שאמר מר גולדשטיין, זה מחר.

23597: נכנסים החגים, נגמר.

23597: אם אנחנו לא נקבל החלטה כאן היום ואם נמרח את זה או נעשה כל מיני דברים אחרים, נמצא את עצמנו ב-31 בדצמבר בבית.

משה גפני: מדובר ב-200 עובדים, לפי דברי מר גולדשטיין.

23597: 200 עובדים ויש עוד הסכם אישי, כך שהמספר יהיה גבוה מ-200 עובדים.

משה גפני: הוא אומר שחלק יישארו.

23597: אני לא יודע מה נשאר.

23597: בשבילי כולם הולכים.

23597: אם יישארו, נברך.

משה גפני: אין צורך לחזור על מה שנאמר.

23597: אני אומר מה בקשתנו.

23597: כולם דיברו ואני מסכים עם כולם.

23597: יש כאן לובי גדול עבורנו ואני אשמח שהלובי הזה גם יעזור לנו.

שלי יחימוביץ': הבעלים רוצים את המפעל?

23597: הבעלים אמרו שהם ישלחו אנשים מטעמם כדי לשבת עם הצוות.

שלי יחימוביץ': אני מדברת על הבעלים הקיימים.

23597: מי אלה הבעלים הקיימים?

שלי יחימוביץ': תדיראן.

שלי יחימוביץ': יש עם מי לדבר?

23597: כרגע מתקיים משא ומתן עם רוכש.

משה גפני: שואלת אותך חברת הכנסת שלי יחימוביץ – אתה מציע להקים צוות שולחן עגול וכולי – האם בעלי המפעל היום מעונינים בזה.

23597: מעונינים בזה וגם הרוכש מעונין בזה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: זאת השאלה וזאת התשובה.

23597: כולם מעונינים.

23597: לפני ישיבת הוועדה יצא שמדינת ישראל יוצאת בהכרזה לגבי כחול-לבן.

23597: זה נשמע טוב אבל המבחן האמיתי הוא לא לצאת בסיסמאות אלא בואו נראה יום את המבחן האמיתי לעם ונראה שמדינת ישראל באמת מתכוונת להשאיר כחול-לבן במדינת ישראל.

משה גפני: אני חייב לציין שחבר הכנסת אופיר-פינס דיבר עם מנהל הוועדה כבר מזמן לגבי הרוכש הזה.

משה גפני: אנחנו נצטרך להמשיך את הדיון הזה בגלל הסיפור המתמשך.

משה גפני: מה שעצוב כאן היא עמדת הממשלה.

מירי רגב: ביקרתי יחד עם חברי במפעל תדיראן ואני רוצה לברך כאן את האנשים שהגיעו לכאן.

משה גפני: סליחה.

משה גפני: מי ממשרדי הממשלה נמצא כאן?

משה גפני: משרד האוצר נמצא?

טמיר כהן: כן.

משה גפני: משרד התעשייה נמצא?

טמיר כהן: כן.

טמיר כהן: שניים.

חיים אורון: אולי נשמע אותם לפני כן?

משה גפני: חשבתי לשלב.

מירי רגב: אני לא רוצה לחזור על דברים שאמרו כאן חבריי.

מירי רגב: אני חושבת שאפשר להתקדם.

מירי רגב: אני שוחחתי אתמול גם עם עופר עיני, עם מנכ"ל משרד ראש-הממשלה, עם ערן פולק מהאוצר ועם סגן שר האוצר.

מירי רגב: אני חושבת שכולם מסכימים ורואים בחיוב את האפשרות להקים צוות מקצועי של רוכשים פוטנציאליים עם המפעל ועם המשרדים כדי לשבת.

מירי רגב: צריך לתת להם תאריך סיום, תוך שבועיים, ושהם יבואו עם איזה שהן הצעות, עוד לפני החגים, כדי למצוא פתרון לאותם 250 עובדים שלהם לא יימצא פתרון באמצעות רוכש כזה או אחר.

מירי רגב: במקביל אני חושבת שצריך לקיים דיון על אותם מפעלים שמקבלים סיוע במדינת ישראל ואחר כך נוסעים לסין.

מירי רגב: צריך לשבת ולחשוב איך בכלל מדינת ישראל מתייחסת לאותם מפעלים, איזה תנאים אנחנו נותנים להם ומה קורה בסוף כאשר הם עוזבים.

משה גפני: היום התחלנו את הדיון הזה.

מירי רגב: אני מבקשת לפתוח סוגריים ולומר משהו שהוא לא בנושא הזה.

מירי רגב: ביקשתי לקיים דיון דחוף בנושא מחירי המים הדיפרנציאליים.

משה גפני: יהיה דיון.

משה גפני: ישבתי עם מנהל הוועדה לפני הישיבה ואנחנו נקבע מועד לדיון.

ערן פולק: אני חושב שצריך להפריד את הדיון - גם אם בסוף הוא מתחבר לאותה בעיה - למרכיבים השונים.

ערן פולק: אני חושב שמבחינת מדינת ישראל בכל סיטואציה, במיוחד במשבר כלכלי, לנסות להתחרות עם תמריצים ועם יכולת כלכלית של סין במקומות בהם לסין יש יתרון, זאת יומרה שיכולה להוביל למסקנות מאוד בעייתיות מבחינה כלכלית.

ערן פולק: אני חושב שהממשלה בגדול בהיותה משק תחרותי גלובלי מבינה את המגבלות האלה, חיה בתוך מגבלות כאלה, חיה בהסכמי סחר בינלאומיים שמאפשרים מצד אחד לתעשייה הישראלית וליצוא הישראלי לנצל את היכולות הגלובליות ואת השווקים הגלובליים, והיצוא לסין הוא יצוא במספרים גדולים ביותר.

ערן פולק: מצד שני יש לזה חסרונות והחסרונות הם שהיכן שאין לך יתרון יחסי בכלכלה הישראלית, אל מול מדינות אחרות, כנראה שבטווח המיידי או בטווח הארוך הפעילות בה אתה חלש לא תהיה בישראל.

ערן פולק: אפשר לדחות את זה, אפשר לשדרג טכנולוגיות, אפשר לשדרג מפעלים, יש הרבה מאוד מהלכים ולזה בדיוק מכוונת אותה תוכנית כלכלית שציינת שהפנתה הרבה מאוד משאבים להתמודדות עם המשבר הגלובלי, גם בהיבטים של סחר חוץ, גם בהיבטים של עידוד השקעות, גם בהיבטים של מסלולי תעסוקה כאלה ואחרים, גם בהיבטים של משברי אשראי ושל קרנות אשראי וכל מיני מסלולים שנפתחו ספציפית לכל הסגמנטים שנפגעו מהמשבר או לפחות לרובם.

ערן פולק: אלו הניסיונות של הממשלה להתמודד עם הסיטואציה.

משה גפני: משהו פשוט.

משה גפני: לקבל החלטה שכל המזגנים שהממשלה רוכשת יהיו רק מתוצרת הארץ.

קריאה: היא לא יכולה.

קריאה: יש הסכמי סחר.

משה גפני: אבל אני לא יכול להעדיף את התוצרת של הארץ?

משה גפני: למה אי אפשר לקבל החלטה?

משה גפני: הרי יש חוק שצריך להעדיף תוצרת כחול-לבן.

משה גפני: למה אי אפשר לקבל החלטה שמשרדי הממשלה והחברות הממשלתיות, ואלו שמתוקצבים על ידי הממשלה, רוכשים מזגנים כחול-לבן.

משה גפני: במשך שנתיים-שלוש תהיה העדפה לתוצרת הארץ.

משה גפני: הרי יש חוק כזה למרות שיש בחוק פרצה.

שי חרמש: ההעדפה היא 10 אחוזים.

משה גפני: השאלה למה אי אפשר לקבל החלטה כזאת?

משה גפני: הרי מדובר באזרחי מדינת ישראל שבסופו של דבר עלולים ליפול לנטל על משרד האוצר.

משה גפני: למה אתם לא יושבים ליזום?

משה גפני: זאת ממשלה שעומדת מהצד?

משה גפני: היא משקיפה ויושבת על הטריבונה?

שלי יחימוביץ': שאלה מצוינת.

אלי אפללו: התשובה לא תהיה מצוינת.

ערן פולק: במקרה הזה התשובה נאמרה כאן על ידי מנכ"ל המפעל.

ערן פולק: אם מחירי המזגנים מסין ירדו ב-40 אחוזים, אז מה הציפייה, שהממשלה עכשיו תשלם 40 אחוזים יותר על כל מזגן?

ערן פולק: זסה 40 אחוזים יותר מכספי ציבור.

משה גפני: אתם רוצים להיכנס לעניין הזה?

חיים אורון: ערן, כאן מדובר על כך שיש קונה.

ערן פולק: עוד לא התייחסתי למקרה הספציפי.

חיים אורון: תתחיל מהקונה.

ערן פולק: אני עונה לשאלות לפי הסדר.

ערן פולק: הציפייה היא שהממשלה מכספי הציבור, מכספי מסים, תסבסד ב-40 אחוזים מוצר ספציפי?

אלי אפללו: אתה רוצה לתת להם דמי אבטלה ולהשאיר משפחות רעבות?

אלי אפללו: לזה אתם רוצים להגיע?

אלי אפללו: מה האלטרנטיבה שלך?

אלי אפללו: מה הפתרון שלך לגבי העובדים?

אלי אפללו: זה לא סבסוד מה שאתם נותנים דרך אבטלה?

ציון פיניאן: רק דמי האבטלה יעלו לך יותר.

משה גפני: ערן, משרד האוצר מוכן להיכנס לעניין הזה?

ערן פולק: אני אתייחס.

אלי אפללו: אני יכול לתת לך את התשובות של האוצר.

חיים אורון: עם כל הכבוד, יכולתם להשאיר אותנו בבית.

חיים אורון: נסענו 200 קילומטרים לכאן.

חיים אורון: אתה רוצה להשתלט על הדיון, תשתלט.

אלי אפללו: אני לא יכול יותר.

אלי אפללו: אני יודע את התשובות שלהם.

משה גפני: אם כן, לשם מה הדיון?

משה גפני: אתה רוצה לתת לי להגיע לאיזשהו פתרון?

אלי אפללו: אתה צודק.

אלי אפללו: אני מסכים אתך.

אלי אפללו: מרגע זה והלאה, אני מבטיח לא להתפרץ.

משה גפני: ערן פולק, תתייחס.

ערן פולק: שתי התייחסויות בהקשר להצעה שעלתה כאן.

ערן פולק: ראשית אומר שלא הבעתי הסכמה להשתתף בצוות כלשהו.

ערן פולק: אם הובנתי אחרת, אני מתנצל.

ערן פולק: גם בהצעה יש איזושהי בעיה.

ערן פולק: לצורך העניין באה הממשלה – נניח שאין כאן מעורבות של כנסת – ורואה החלטה עסקית שהתקבלה במפעל ספציפי, היא אומרת שהיא תלך עכשיו לאותו מפעל קיים, תחפש לו רוכש ותשאל אותו מה הוא רוצה?

ערן פולק: המשמעות של הדבר הזה במעורבות הממשלתית ובכלל בנושא של עשיית עסקים בישראל, היא ברורה לכולם.

אופיר פינס-פז: גם אני ביקרתי השבוע במפעל.

אופיר פינס-פז: אני לא מקבל את הגישה הזאת שאנחנו ממשלה, אנחנו כנסת, פטורים מכל העניין.

אופיר פינס-פז: יש כאן אבטלה שלצערי עדיין הולכת וגדלה, אמנם בקו יותר מתון, אבל היא כבר מגיעה ל-8 אחוזים וזה לא משחק ילדים.

אופיר פינס-פז: אני עושה הבחנה בין תעשייה מייצרת לבין כל מיני דברים שמספקים שירותים שאלה הם דברים אחרים.

אופיר פינס-פז: המדינה הזו בנויה על תעשייה ועל התעשייה צריך לשמור כמה שאפשר.

אופיר פינס-פז: אני לא אומר שצריכים ללכת עם הראש בקיר.

אופיר פינס-פז: בדקתי את הדברים וראיתי מה קורה שם וברור שבעניין של המזגנים הקטנים התחרות מול סין היא בלתי אפשרית, זה ביחס של 1 ל-3 נדמה לי במחירים והמפעל בעצם בפועל לא באמת מייצר אלא הוא יוצר מעטפת, הוא משווק, הוא עושה הרבה דברים אבל לא את הייצור.

אופיר פינס-פז: לכן מה שמטריד אותי הוא יחס הממשלה.

אופיר פינס-פז: הממשלה, כמו שאני מסתכל על הממשלה, הדוברים הראשיים שלה בעיקר נותנים לציבור את הסטטיסטיקה של רמת האבטלה, נותנים פרשנות למצב ומסתפקים בזה.

אופיר פינס-פז: סליחה, הממשלה היא לא הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

אופיר פינס-פז: הממשלה צריכה להיכנס לעובי הקורה ולבדוק מה קורה.

אופיר פינס-פז: בעובדה, עד כמה שאני יודע, ותקנו אותי אם אני טועה, לא נעשה שום מהלך אקטיבי של הממשלה לבדוק מה קורה עם המפעל, מה קורה עם העובדים, יש סיכוי למפעל, אין סיכוי למפעל.

אופיר פינס-פז: הממשלה כאילו באו"מ.

אופיר פינס-פז: הממשלה כאילו צופה על הדברים מרחוק.

אופיר פינס-פז: המפעל הזה הוא אחד המפעלים הגדולים באזור, זה מפעל שיש לו זכות קיום חלקית אבל יש לו זכות קיום, ולפי דעתי הממשלה צריכה להיכנס לעובי הקורה וצריכה להיפגש עם המנכ"ל, צריכה לשמוע את העובדים, צריכה לראות אם יש פתרונות מחוץ לקופסא או בתוך הקופסא.

אופיר פינס-פז: בעובדה, אני התרשמתי שאת המפעל הזה אפשר להציל במתכונת כזאת או במתכונת אחרת, ואני חושב שאם הדבר הזה לא ייעשה, זה מחדל חמור וזה מצביע על סוג של התנהלות שהוא לא מקובל עלי.

אופיר פינס-פז: אדישות, אטימות, חוסר אכפתיות, כאילו שכאן באמת מדובר במדינה אחרת.

אופיר פינס-פז: אני מצפה שמהדיון הזה בוועדת הכספים תהיה תוצאה בה הממשלה קוראת למנכ"ל החברה, יושבת עם העובדים, רואה אם אפשר לעשות דברים.

משה גפני: איפה מנהל מרכז ההשקעות?

שי כהן: בחופש.

שלי יחימוביץ': אתה יכול לומר לנו כבר בהתחלה כמה כסף קיבל תדיראן במהלך השנים?

שי כהן: שאלתם מה הממשלה עושה.

שי כהן: לפחות משרד התעשייה, בחודשים האחרונים, לאחר אישור תקציב המדינה וגם לפני, אישרנו 90 חברות במסלול תעסוקה שחבר הכנסת אלי אפללו מכיר והוא היה בין היוזמים.

שי כהן: אישרנו 90 מפעלים בפריפריה והעסקה של כ-2,000 עובדים, שזה דבר מאוד יפה.

שי כהן: הוא אולי לא ידוע למרות שזה פורסם ולכן אני מבשר על זה.

משה גפני: זאת אומרת, אחרי הדיון הזה אני בכלל יכול ללכת מרוצה הביתה.

שי כהן: לא אמרתי.

שי כהן: זה דבר אחד שאנחנו עושים דברים.

משה גפני: אני בעד אופטימיות.

משה גפני: את זה אתה תסביר לעובדי המפעל שם.

שי כהן: אני רוצה לציין שאת הדברים האלה עשינו ביחד עם משרד האוצר, בנינו כלים ואנחנו מתמודדים ועושים זאת יום יום ושעה שעה.

שי חרמש: זאת הנקודה.

שי חרמש: זה תקוע.

שי כהן: ברגע שיהיה צו אזורי עדיפות, אנחנו נשב על מסלול מענקים ונאשר בקשות לחברות רבות בפריפריה שמשוועות לזה וצריכות לקבל את זה.

מירי רגב: בוא נצא מנקודת הנחה שאפילו לא מדובר באזורי עדיפות.

אלי אפללו: גם זאת הבעיה.

מירי רגב: עפולה היא לא באזורי עדיפות.

שי חרמש: גם האחרים לא מקבלים.

משה גפני: מר כהן, מרגע זה ואילך אתה לא עונה לאף אחד על שום שאלה.

משה גפני: אני מבקש ממך לדבר ומי שיפריע, יצא מהישיבה.

משה גפני: יושבים כאן חברי כנסת ולא מדברים.

משה גפני: מר כהן, דבר אלי בבקשה ותרצה את דבריך אבל לא באריכות.

משה גפני: אל תעשה עכשיו יחסי ציבור למרכז ההשקעות כי זה לא רלוונטי לדיון הזה.

שי כהן: אני מסכם ואומר שבנינו כלים שמסייעים ובעקיפין אם מפוטרים אנשים, הם יכולים להיקלט במקומות העבודה.

משה גפני: מה לגבי תדיראן?

שי כהן: בנוגע לתדיראן.

שי כהן: נערכה בדיקה בזמנו, כשזה היה רלוונטי.

משה גפני: מתי זה בזמנו?

שי כהן: בחודשים האחרונים.

משה גפני: מה זה חודשים אחרונים?

שי כהן: אני מעריך לפני חודש-חודש וחצי.

שי כהן: הנהלת המשרד הבכירה טיפלה בזה ולא רק מרכז השקעות.

שי כהן: השר התעניין בזה וכולם נרתמו לעניין.

שי כהן: מבחינת מרכז ההשקעות, החברה הזאת קיבלה מענקים והיא סיימה את כל ההתחייבויות שלה למרכז ההשקעות ולמדינה בהתאם לחוק.

שי כהן: היא פעלה שבע שנים, היא הפעילה את הציוד שהיא קיבלה בגינו מענקים, היא עמדה בכל היעדים שלה והיא לא חייבת שום דבר למדינת ישראל, כך שגם אין לנו שוט עליה.

משה גפני: אני מבין מדבריך עד עכשיו שמבחינת מרכז ההשקעות, מפעל תדיראן עשה את כל מה שנדרש ממנו, עמד בכל הקריטריונים, הפעיל את הציוד בגינו הם קיבלו את המענקים.

משה גפני: נקודה.

משה גפני: נגמר העניין.

משה גפני: עכשיו הם מקבלים החלטה כלכלית שהם מעבירים את המפעל לסין והעובדים הולכים הביתה.

משה גפני: משרד התעשייה על כל שלוחותיו, החל מהשר דרך מרכז ההשקעות ועובדי המשרד שעובדים בעניין, הזה, שתפקידם לדאוג לתעסוקה, עשו משהו אחרי זה?

שי כהן: פנו לחברה וניסו לראות מה הבעיה ואם אפשר לסייע.

שי כהן: אני אישית לא פניתי.

משה גפני: מי מהממשלה פנה למפעל לאחר שהתברר שמעבירים אותו לסין?

שי כהן: בחור בשם רן קיוויתי.

שי כהן: הוא טיפל בכל הנושא.

משה גפני: מאיפה הוא?

שי כהן: מהמשרד שלנו.

משה גפני: מה התפקיד שלו?

שי כהן: הוא כרגע יועץ מנכ"ל.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מודה לך.

חיים אורון: אני חושב שאנחנו סתם מתברברים כאן עכשיו.

חיים אורון: משרד התעשייה, מרכז ההשקעות, לא הולך להשקיע שם כסף משום שהמפעל לא יעמוד בשום קריטריונים.

חיים אורון: כל הכלים הקיימים, לא קיימים.

חיים אורון: צריך לומר באומץ מה שאתה אמרת ואני חושב שזאת הטעות הגדולה.

חיים אורון: אנחנו זזים הצידה ורוצים לראות מה יקרה.

חיים אורון: מה יקרה, ברור לגמרי - יעבירו את המפעל לסין, העובדים יפוטרו, מישהו יעשה קצת עסקה על כמה משווקים כי כדאי לו לשמור על השוק, ובזה ייגמר העניין.

חיים אורון: כל השאר כתוב.

חיים אורון: יתווספו כ-250-300 מובטלים לאזור עפולה.

חיים אורון: השאלה אם במצב הזה יש לממשלה מה לעשות.

חיים אורון: אני לא בא ואומר לך שאתה יכול לסגור את הפער בין קונה ובין מוכר.

חיים אורון: אין כאן קונה מרצון ומוכר מרצון.

חיים אורון: המוכר, יש לו אלטרנטיבה לנסוע לסין.

חיים אורון: הוא עשה את כל החשבון שלו, הוא מימש את כל הרווחים כאן, הוא גמר את כל מרכז ההשקעות, מבחינתו כנראה בשיקול העסקי הנטו זה לנסוע לסין.

חיים אורון: הקונה אומר שהוא מוכן כי יש לו אינטרסים בענף הזה אבל – ואני מוכן להיות ציני – הוא מבין שכאן משגעים אותך והוא מנצל את זה כדי להרוויח משהו.

חיים אורון: לכן יש ממשלה.

חיים אורון: אני אומר בגלוי, לשם זה יש ממשלה.

חיים אורון: כמו שאמרתי, יש מסלול תעסוקה וזה סוג של מסלול תעסוקה.

חיים אורון: לכו תיכנסו פנימה באופן אמיתי עם שניים-שלושה אנשים ותראו אם אפשר לפתור את העניין כי אני יודע מה יקרה.

חיים אורון: אתם תבואו ותסבירו גלובליזציה וכולי.

חיים אורון: בשוק שעובדים בו 80 אחוזים, אף אחד לא יחיה.

חיים אורון: את הסיפורים אפשר למכור לעובדים עד מחר, אבל אני לא מוכר לכם סיפורים.

חיים אורון: בשוק כזה להציל אותם לשנה, בשנה הבאה הם ייפלו.

חיים אורון: השאלה אם יש אפשרות או במזגנים גדולים או במשהו אחר.

חיים אורון: אני גם לא מסתיר ואומר שזה לפרק זמן.

חיים אורון: יכול להיות שמדובר עכשיו בפתרון שהוא פתרון לחמש-שבע שנים ולא לתמיד, והעובדים צריכים לדעת שבזה מדובר.

חיים אורון: אפשר להסכים שמשרדי הממשלה יקנו מזגנים מכאן.

חיים אורון: אני לא אומר שהדיון הזה לא חשוב, אבל אני לא יודע מתי נקיים את הדיון על החלק השני של סדר היום והוא תוצרת הארץ.

משה גפני: אנחנו התחלנו את הדיון.

משה גפני: ביום שני יהיה כאן שר האוצר.

משה גפני: תהיה סדרה של דיונים בנושא הזה וזה ברור לחלוטין.

משה גפני: זה לא ירד עכשיו מסדר היום.

חיים אורון: תדיראן הוא לא משל.

חיים אורון: זאת טעות גדולה תהיה לחשוב כך.

חיים אורון: תדיראן איננו משל לבעיית תוצרת הארץ אקרוס זה בורד התעשייה הישראלית ויאמר לך את זה גם חזקי.

חיים אורון: הבעיה של התעשייה הישראלית, החלק שלא מתמוטט בה, שמפסידים שווקים ב-5 אחוזים, ב-10 אחוזים, ב-20 אחוזים, שמזיזים אותם לפעמים מירוק לאדום, מרווח להפסד, משום שלא מממשים את הפוטנציאל של השוק הישראלי.

חיים אורון: אי אפשר לראות את הנקודה הזאת מנושא מסוים שהוא מאוד מאוד משברי.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני לא מתווכח אתך.

משה גפני: אתה צודק.

שלי יחימוביץ': אני מזדהה מאוד עם הדברים של מאיר שדיבר על האיום האיראני.

שלי יחימוביץ': זאת לא פרזה וזאת לא קלישאה כי אנחנו מתעסקים השכם והערב באיום האיראני אבל לאותן כמה מאות משפחות, מדובר בחורבן מוחלט.

שלי יחימוביץ': ביטחון תעסוקתי הוא חשוב בדיוק כמו ביטחון מפני פעילות עוינת ולפעמים אפילו יותר כי בבוקר כשאנחנו קמים אנחנו לא חושבים על האיום האיראני אלא אנחנו חושבים על הפרנסה שלנו בכבוד ועל היכולת שלנו לפרנס את המשפחות שלנו.

שלי יחימוביץ': למדינה יש מחויבות לא רק להיי-טק שלה אלא גם ללאו-טק שלה ואני לא מקבלת גם את הפרשנות הקלאסית הניאו-ליברלית שכבר הרבה כופרים בה שכוחות השוק עושים את שלהם ובמקום שיש יתרון יחסי, אין לנו מה לעשות.

שלי יחימוביץ': סליחה, אין מדינה היום בעולם שמתנהגת כך.

שלי יחימוביץ': ארצות-הברית הקפיטליסטית, יש לה שתי מדינות שההתמחות שלהן היא טקסטיל, צפון ודרום קרולינה, אז היא מגוננת עליהן באמצעים מאוד לא קפיטליסטיים ובלי כוחות שוק.

שלי יחימוביץ': היא מטילה היטלים, מגינה על העבודה הזאת של הלאו-טק בטקסטיל.

שלי יחימוביץ': למדינה יש אחריות כלפי האזרחים שלה והאחריות היא לא רק לגונן עליהם מפני פיגועי טרור אלא גם לגונן על הפרנסה שלהם.

שלי יחימוביץ': הסכמי הסחר הבינלאומיים, נכון שהם כובלים אותנו ואני מודעת לזה, אבל יש אזורים שלמים בהם הסכמי הסחר לא חלים.

שלי יחימוביץ': למשל, כל התעשיות הביטחוניות.

שלי יחימוביץ': אם כל התעשיות הביטחוניות ירכשו את המזגנים שלהם בתדיראן, ויחייבו אותם לרכוש את המזגנים שלהם בתדיראן כי הם לא אי בודד והם לא מנותקים מהמדינה אלא הם חלק מהמדינה ומהמשימות שלה, אז כבר באופן מיידי אתה מספק מקומות עבודה ואתה מספק תעסוקה.

שלי יחימוביץ': לי יש עכשיו חקיקה שעומדת לפני קריאה שנייה ושלישית שמחייבת את כוחות הביטחון – משטרה, שירות בתי הסוהר וצה"ל – לרכוש טקסטיל רק בישראל.

שלי יחימוביץ': אותו הדבר כאן.

שלי יחימוביץ': משרד הביטחון וצה"ל, הם לא ישות בודדת אלא גם הם מחויבים להירתם למאמץ.

שלי יחימוביץ': שמעתי שתדיראן עמדה בכל הקריטריונים והשתמשה בציוד בגינו היא קיבלה מענקים והכל בסדר והיא לא חייבת אגורה למדינה.

שלי יחימוביץ': גם הפרשנות הזאת היא פרשנות מאוד מוגבלת כי יכול להיות שעל הנייר הם עמדו בכל המחויבויות שלהם, אבל תדיראן לאורך כל שנות קיומה – ולא קיבלתי תשובה לשאלה הזאת, ואני מניחה שאין לך תשובה – מעניין אותי לדעת, מרגע היווסדה, איזה שיעור של מענקים היא קיבלה, כמה מענקים היא קיבלה מהמדינה, מהקרן לעידוד השקעות הון, באמצעות שיפוי מעסיקים, באמצעות הנחות בארנונה, באמצעות מענקים שונים ומשונים.

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שנגיע לסכומים מאוד גדולים.

שלי יחימוביץ': אז תאמר שהיא עמדה במחויבויות, אבל העושר שנצבר של הבעלים נשאר בידיים שלהם, ואז הם סוגרים את הבסטה והולכים להם.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לקבל את הנתון הזה.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לדעת כמה תדיראן קיבלה מהמדינה לאורך השנים והאם בכל זאת היא צריכה להחזיר משהו למדינה.

פניה קירשנבאום: הייתי רוצה לומר שנושא תדיראן הוא בגדר סנונית, אבל זאת לא סנונית כי כבר דיברנו על כמה מפעלים כאן.

פניה קירשנבאום: אני רוצה לרגע לא לדבר על תדיראן ולא על מפעל אחר.

פניה קירשנבאום: אני נזכרת מה קרה בסין לפני עשור-שני עשורים.

פניה קירשנבאום: ממשלת סין, ללא אמצעי ייצור וללא חומר גלם החליטה שהיא רוצה להפוך למעצמה, היא תכננה את עצמה ברכישת חומר הגלם וביצירת אמצעי הייצור.

פניה קירשנבאום: מה שקורה אצלנו, אני הייתי קוראת לוועדה הזאת או לוועדה אחרת שמתכנסת בנושא הזה תחנה לכיבוי אש.

פניה קירשנבאום: אנחנו באופן קבוע מכבים אש ואנחנו לא עוסקים בתכנון לעתיד.

פניה קירשנבאום: אין לנו שום תוכנית לגבי מה קורה עם מדינת ישראל בתחום הייצור הזה או אחר בעשור הבא.

פניה קירשנבאום: בנושא הזה יש מעורבות ממשלתית.

פניה קירשנבאום: חברת הכנסת ליה שמטוב ואני לפני שבוע היינו בסיור בכל המפעלים של עמק יזרעאל וראינו מה קורה שם.

פניה קירשנבאום: יש חלק מהמפעלים שנכון להיום, במצב הקיים, מתחרים עם התוצרת הסינית.

פניה קירשנבאום: מה שקרה הוא שאנחנו כאן בוועדה החלטנו להוציא את הנושא של מפת העדיפות הלאומית מחוק ההסדרים והוצאנו את זה לדיון, היום הדיון שמתקיים, כל הערים האלה כמו יוקנעם, מגדל העמק, עפולה, נצרת עלית, כולן נופלות מתוך המפה הלאומית.

שי חרמש: את מדברת על יוקנעם?

שי חרמש: שדרות נופלת.

פניה קירשנבאום: אני מסכימה שהבעיה היא לא רק שם אלא היא בכל הפריפריה מפני שהמפעלים האלה צריכים להתמודד עם המפעלים שנמצאים במרכז הארץ והם מאבדים את היתרונות שלהם, אלו שהיו להם עד עכשיו.

פניה קירשנבאום: אם זה המצב, בוודאי שמפעלים ייסגרו כי שוב אנחנו מדברים בתמיכה ממשלתית.

פניה קירשנבאום: אם אנחנו נחליט שזה לא חשוב, נסגור ונייבא הכל מסין.

פניה קירשנבאום: יש לנו סחר מצוין וכושר הקנייה אולי יעלה, אנחנו נקנה הכל בזול אבל לאנשים לא יהיה במה לקנות את הדברים הזולים האלה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, יש לנו ניסיון רע בנושא.

מגלי והבה: צר לי על עובדי המפעל, על תושבי עפולה, כי היה לנו ניסיון עם הטקסטיל.

מגלי והבה: מה שמקומם אותי, שמעתי גם את נציג משרד התעשייה, זה שבתקופה שהם היו זקוקים לסיוע הממשלתי, הם עשו כל מה שביכולתם כדי שיהיו עובדים, שהמפעל ישגשג, לפתח פטנטים ושיקבלו כספים.

מגלי והבה: ברגע שהרווחים שלהם הופכים להיות במקום אחר, הם סוגרים את המפעל והולכים לחפש רווחים במקום אחר.

מגלי והבה: השיטה הזאת, אנחנו כל הזמן נותנים לה גיבוי.

מגלי והבה: אם משרד התעשייה אומר שהוא קיבל את הכספים – כמו בזמנו כל הכספים שהושקעו בטקסטיל, ואלה היו מליארדי שקלים ואחרי שהם הרוויחו מספיק כסף, עברו לירדן, עברו להודו ועברו לסין כי שם כוח האדם הוא זול, אבל כאשר אנחנו בודקים את הבריחה מאותם אזורי פריפריה, הוועדה הזאת מנסה למלא את מקומה של הממשלה ולראות כמה מפעלים בחצי השנה האחרונה מתחילים לקרוס, ולנסות להטיל את האחריות תמיד על האחרים.

מגלי והבה: עם כל הכבוד לחברת תדיראן, כל מה שהיא הרוויחה – וחברת הכנסת יחימוביץ שאלה נכון, כמה סובסידיות עד עכשיו היא קיבלה – היא צריכה להחזיר את הכספים שהושקעו בה על מנת שהמפעל הזה יעבוד.

מגלי והבה: עם כל הכבוד לתיאוריה הכלכלית שלהם שהם רוצים עוד ועוד כסף, לחייב אותם להחזיר.

מגלי והבה: לכן היום אנחנו כוועדה – ועדה מאוד חשובה – לחייב את האוצר, את משרד התעשייה, להתחשבן עם אותן חברות ואת החשבון הזה צריך להעביר כדי שהמפעל ימשיך לייצר, שהעובדים לא ילכו הביתה.

מגלי והבה: אם יש קונה פוטנציאלי, לעזור לו.

מגלי והבה: גם הדיונים על מפת העדיפות יימשכו בממשלה הזאת עוד חמש שנים ורק אז אולי תהיה תשובה.

מגלי והבה: כבר שלוש שנים מדברים על זה.

משה גפני: העובדות הן לא כאלה.

משה גפני: למה אתם מוציאים ישובים מהמפה כאשר המפה עוד לא קיימת?

מגלי והבה: אני אומר שהדיון יארך עוד חמש שנים ובינתיים עובדי המפעל הזה משוועים לפרנסה.

מגלי והבה: אנחנו בפתח החגים ומה הם יעשו?

כרמל שאמה-הכהן: הנושא של מפעלים שלא מצליחים להתמודד עם הגלובליזציה, הוא נושא רחב יותר.

משה גפני: הנושא התחיל היום אבל הוא יימשך.

כרמל שאמה-הכהן: אין ספק שהבעיה שמקום העבודה של מאות אנשים נמצא בסכנה ברורה ומיידית, זאת בעיה של המדינה.

כרמל שאמה-הכהן: על זה אין ויכוח.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא חושב שהפתרון שהמדינה תכניס יד לכיס ותממן את המשך הפעילות של המפעל, הוא הפתרון היעיל ביותר והנכון ביותר.

כרמל שאמה-הכהן: לדעתי זה אולי יציל את העובדים שיושבים אתנו כאן היום, אבל אנחנו זורעים בגישה כזאת יותר מובטלים בעתיד.

כרמל שאמה-הכהן: אם יש פתרון של מדינה אחרת – בטח אם זאת ארצות-הברית שאפשר ללמוד ממנה – שמיושם לאורך שנים ומוכיח את עצמו ומגן על תעשיות שלולא ההגנה הזאת לא היו שורדות, ברור שכולנו ניתן כתף ויד לכך.

משה גפני: חבר הכנסת בילסקי, אתה עומד בראש צוות שהחלטנו עליו כאן לגבי הנושא של הבנקים, בעיקר בנק לאומי אבל גם הבנקים האחרים בנושא של ניצולי השואה.

משה גפני: אתה הגעת לאיזושהי מסקנה שם שאני אבקש ממך להביא את המסקנות בישיבה הבאה של ועדת הכספים.

משה גפני: אני מודה לך על העבודה שעשית.

זאב בילסקי: אני מודה לך ואני מודה גם לחברי הצוות שעוזרים לי בעניין ההוא.

זאב בילסקי: אני הייתי במפעל.

זאב בילסקי: הייתי שם כמה שעות ואני מודיע לך אדוני היושב-ראש שאם המפעל הזה ייסגר, אף אחד מהעובדים שעובד שם היום לא יוצא מהמפעל הזה לדרך חדשה.

זאב בילסקי: זה מפעל שבמשך השנים, בזכותו, נתן לעובדים מקום שהם מכבדים אותו, הם יודעים שהם באים למקום עבודה שהוא הרבה יותר ממקום עבודה עבורם.

זאב בילסקי: לכן אני חושב שהישיבה הזאת והיוזמה שלך היושב-ראש, צריך לברך עליה.

משה גפני: זה נאמר כבר קודם.

זאב בילסקי: יש בעלים.

זאב בילסקי: נניח שהמפעל נסגר מחר – אני לא חושב שלבעלים יש כבר שוכר באותו שכר דירה שהוא מקבל היום.

זאב בילסקי: אם כן, זה אינטרסנט אחד.

זאב בילסקי: אחר כך הלכתי לראש העיר וישבתי אתו.

זאב בילסקי: אמרתי לו שהוא הרי מקבל כאן משהו.

זאב בילסקי: הוא מוכן לעשות כל דבר מכיוון שהוא יישאר עם אפס.

זאב בילסקי: אחר כך הלכתי לשרגא ברוש ושאלתי אותו אם הוא מוכן לתת, והוא אמר שבוודאי הוא מוכן.

זאב בילסקי: אני חושב שהגישה של היושב-ראש והחברים כאן היא נכונה.

זאב בילסקי: אני מתפלא על זה שהממשלה לא עשתה את זה כי כל מה שצריך לעשות וכל מה שהעובדים ביקשו, זה רק דבר אחד.

זאב בילסקי: אף אחד לא ביקש כאן כסף אלא ביקשו דבר אחד והוא להקים צוות שבו ישבו כל האנשים שיכולים לנסות להציל את המפעל.

זאב בילסקי: אם אדוני יעשה כפי שעשה במקרים קודמים, יקים צוות כזה, אני חושב שזאת חובתה של המדינה כלפי אותם 350 משפחות והנלווים אליהם, המשווקים.

שי חרמש: אני רוצה קודם כל להזכיר עובדות היסטוריות כי כדאי גם ללמוד את החומר.

שי חרמש: יקיריי, את הכסף קיבלה כור ולא קיבלו בעלי תדיראן.

שי חרמש: כאשר באים לדיון, אני מציע גם להכין שיעורי בית.

שי חרמש: חבר הכנסת אורון ואני יצאנו ביחד עם הרב ליצמן לפני שלוש שנים לסיור כאורחי ועדת הכספים בסין.

שי חרמש: לא נסענו לשחק כדורגל אלא נסענו כאורחי ועדת הכספים בדין.

שי חרמש: הבנו מה זאת כלכלת סין.

שי חרמש: אני לא ממליץ לאף אחד לקנא בכלכלה הסינית, ואני מציע שזה יהיה המודל אותו נמליץ לממשלת ישראל לאמץ.

שלי יחימוביץ': דולר ליום לעובד.

שי חרמש: אני מתכוון לשיטת העידוד וגם לשיטה לפיה הממשלה קונה חומרי גלם.

שי חרמש: היינו שם וראינו.

שי חרמש: הקרב על תדיראן התחיל ב-1962 בקרב על אתא, באותו רגע שהתברר שאי אפשר להתמודד לאורך זמן בטווח ארוך עם מציאות כלכלית בה לא רק שאין לך שום יתרון אלא החסרון הוא בפערים כאלה שאי אפשר לגשר עליהם.

אלי אפללו: בגלל זה אולי אתה לא יודע שיש פתרונות.

אלי אפללו: ההערה שלך, עם כל הכבוד, אתה מתייחס לא לגופו של עניין.

שי חרמש: אני מציע לא לחלק ציונים.

משה גפני: לא כל חבר ועדה חייב לנסוע למפעל.

אופיר פינס-פז: ברור, אבל אנחנו מספרים מהשטח.

שי חרמש: קראתי חומר.

שי חרמש: הפתרון צריך להיות פתרון שבטווח ארוך לדאבוני הרב ובכאב לה תעשיות שכושר התחרות שלהן בפערים כל כך גדולים, אי אפשר להטיל את זה על היזמים ואי אפשר לבוא לממשלה שתכסה את הפער הזה כי זה לא יחזיק מים.

שי חרמש: יש כאן מציאות שבטווח הקצר והבינוני צריך למצוא פתרון תעסוקתי לאותה אוכלוסייה שאם היא יוצאת החוצה, היא לא משתלבת מחר בכוח העבודה.

חיים אורון: השאלה מה יקרה אחר כך.

שי חרמש: הפתרון לשלוש-ארבע השנים הקרובות, אפשר להתערב.

משה גפני: מותר לחבר הכנסת שי חרמש לומר כל מה שהוא רוצה.

שלי יחימוביץ': אני למשל מתנגדת לכל מילה שלו ואני לא מגיבה.

אלי אפללו: אני לא יכול שלא להגיב.

משה גפני: היצר הרע שלך מתגבר עליך.

אלי אפללו: נכון אבל זה היצר הטוב.

שי חרמש: הפכנו להיות תחנת טיפול – ואני אומר במובן החיובי – בכל מפעל שנקלע לבעיה.

שי חרמש: פרי הגליל איננו דומה לתדיראן כי שם לא הייתה בעיה של כושר תחרות אלא שם הייתה בעיה אחרת של ניהול כושל.

שי חרמש: נושא עוף העמק לא דומה לתדיראן, משום שברגע שהסדירו את בעיית הבעלות, למפעל יש זכות קיום.

שי חרמש: גם אם צה"ל ישתה את כל המזגנים של תדיראן, בסופו של דבר בכל חדר של מ"כ יהיו ארבעה מזגנים.

שי חרמש: הפתרונות הקצרים אינם פתרונות ארוכים.

שי חרמש: צריך להסתגל לרעיון שבסופו של יום – אוהבים או לא אוהבים – אנחנו נמצאים במציאות של הסכמים בינלאומיים, במציאות של שוק בינלאומי פתוח ולא צריך היום להגן על דברים שאי אפשר להגן עליהם.

ראובן יוקלר: אני נמצא כאן כנציגו של ראש העיר.

ראובן יוקלר: אני מלווה את הבעיה של תדיראן מרגע שהיא התעוררה לאורך כל הזמן.

ראובן יוקלר: העלו כאן את כל ההיבטים השונים אבל היבט אחד לא העלו ואני רוצה להעלות אותו, וזה ההיבט של זה קרייר היא חברה שעושה סחר עם ישראל.

ראובן יוקלר: אנחנו יכולים לאלץ את החברה הבינלאומית הזאת לעשות סחר חליפין.

ראובן יוקלר: להעמיד את הנושא הזה של תדיראן עם המזגנים שלה, וההיבט הזה לא עלה ולכן אני מעלה אותו, כעוד זווית אפשרית להשאיר את המפעל קיים.

קריאה: תבהיר את הדברים שלך.

ראובן יוקלר: קרייר היא חברה בינלאומית שמוכרת לישראל כל מיני דברים בעסקאות של הצבא.

ראובן יוקלר: כל מיני דברים ביטחוניים.

ראובן יוקלר: אפשר לחייב את קרייר כחברת קרייר להמשיך בסחר החליפין בינינו לבין קרייר בנושא הזה.

ראובן יוקלר: כלומר, אפשר לגרום לכך שקרייר כן תישאר במפעל, לא תעזוב אותו ותמשיך לתת לנו את הדברים בתמורה לכל המוצרים שאנחנו קונים ממנה.

חזקיה ישראל: אנחנו הבאנו לכאן מצגת קצרה כדי לאפיין את התופעה שגילינו לפני זמן מה.

חזקיה ישראל: את עיקר הדיון נקיים בישיבה עליה תחליט.

משה גפני: את המצגת תציגו בישיבה הבאה.

איוב קרא: תודה אדוני היושב-ראש.

איוב קרא: חבריי חברי הכנסת.

איוב קרא: מאחר שעלתה כאן טענה שהממשלה לא ביקרה במקום, אני רוצה לומר לכולם שהייתה לי זכות גדולה להיות במפעל כנציג הממשלה וגם ישבתי עם המנכ"ל ועם העובדים.

איוב קרא: מאחר שמדובר על הסכמים ואמנות בין מדינות וגם בהסכמי סחר בין מדינות, צריך לקחת בחשבון שהסוגיה לא פשוטה בהקשר לנתון הממסדי-הממשלתי כאן.

איוב קרא: אם אנחנו מתכוונים לעשות טיפול נקודתי, אין בעיה, אפשר לעשות טיפול נקודתי, אני רוצה שהמפעל הזה ישרוד לדורי דורות, אבל אם הכוונה היא כפי שאני שומע כאן, את כיוון החשיבה, זה ייתן מענה אבל זה בגדר אקמול ולא בגדר ניתוח.

שי חרמש: אי אפשר להאשים בזה את הסכם השלום עם ירדן.

איוב קרא: חברים, קל לבקר אבל קשה לעשות.

איוב קרא: מי שיושב בצד הזה, נוח לו לדבר.

איוב קרא: הממשלה הזאת רוצה יותר מכל אחד מאתנו לטפל בכל הסוגיה הזאת.

משה גפני: אני מבקש לסכם את הדיון.

משה גפני: אני לא מקים עכשיו צוות כי אנחנו לא מסיימים את הדיון בנושא הזה.

משה גפני: אני גם לא רוצה להיכנס לאשליות לגבי מי שאמור לרכוש את המפעל, אם זה כן יקרה או לא יקרה.

משה גפני: זה לא תלוי בנו אלא רק בגורם אחד שזה האיש עצמו.

משה גפני: בשבוע הבא אני רוצה להמשיך את הדיון יחד אתו, אם הוא אכן יסכים לבוא.

משה גפני: מנהל הוועדה יהיה אתו בקשר.

משה גפני: אנחנו רצינו שהוא יהיה היום אבל הוא לא בארץ.

אופיר פינס-פז: בשבוע הבא יש דיון על תדיראן.

משה גפני: כן.

משה גפני: יהיה דיון.

משה גפני: ככל הנראה יהיה דיון.

משה גפני: זה תלוי בכמה גורמים שלא תלויים בנו.

משה גפני: הם יכולים להסכים או לא להסכים.

משה גפני: אני רוצה להמשיך את הדיון הזה לפני שאנחנו מקימים צוות.

משה גפני: אותה בקשה מופנית והפניתי אותה קודם גם למשרד התעשייה.

משה גפני: אני מבקש לדעת לאור הנתונים שאתה הצגת, שהם קיבלו את כל מה שהם קיבלו על פי החוק, על פי הנהלים והם ביצעו את כל מה שהם ביצעו במשך השנים, האם אתם רוצים להיכנס לעניין והאם אתם מוכנים.

משה גפני: אגב, זה יקבע גם מדיניות אצלי, איך אני אתייחס אליכם.

משה גפני: זאת אומרת, אם אתם עושים כל מה שכתוב בספר, אז נתחיל גם אנחנו לעבוד לפי הספר.

משה גפני: אנחנו חושבים שזה לא אוניברסלי, אנחנו חושבים שזה לא אנושי, אבל אני חושב שזה בעיקר לא יהודי.

משה גפני: מי שיודע את מצוות התורה יודע שאסור לנו לעמוד מהצד בעניין הזה.

משה גפני: אני יכול להביא אלף פסוקים.

משה גפני: אנחנו הופכים להיות חברה אטומה.

משה גפני: על פי הקריטריונים ונגמר העניין.

משה גפני: מה לעשות?

משה גפני: אנחנו לא יכולים להתמודד.

משה גפני: 350 משפחות ערב החגים הולכים החוצה והמשמעות של העניין היא קריטית לכל אחד.

משה גפני: אני חושב שזה לא יהודי בנוסף לכל הנושאים האחרים, לא אוניברסלי, לא ציבורי, לא אנושי.

משה גפני: מבחינתי זה לא יהודי במדינה יהודית שככה תתייחס לעניין.

משה גפני: נדבר על זה גם בישיבה הבאה.

משה גפני: בזה אני מסיים את הדיון נכון להיום אבל הדיון הזה יימשך.

משה גפני: אני מבקש ממנהל הוועדה שידבר עם מי שצריך לדבר ואני מבקש לדבר גם יושב-ראש ההסתדרות ועם נשיא התאחדות התעשיינים כי אנחנו רוצים להמשיך את הדיון בנושא הזה.

משה גפני: תודה רבה.