ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 69, 2009-09-03 09:30

דוד אזולאי: רבותי, בוקר טוב לכולם.

דוד אזולאי: אני פותח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה.

דוד אזולאי: על סדר היום העיצומים בשירותי הכבאות וההצלה במדינת ישראל.

דוד אזולאי: מזה כשבועיים לערך שמערך הכבאות וההצלה הכריז על עיצומים בהדרגה ובשלבים, כאשר מידי פעם מחריפים את העיצומים.

דוד אזולאי: כבר נפגשתי עם ועד הכבאים, ועם נציג היו"רים, ושמעתי.

דוד אזולאי: באותו יום התקיימה פגישה בלשכת מנכ"ל משרד הפנים.

דוד אזולאי: שוחחתי עם שר הפנים בנדון, ושר הפנים הודיע שהוא גם מוכן לפגוש את נציגות הכבאים.

דוד אזולאי: אבל, רבותי, אני חושב שפגישות ודיבורים ודיונים לחוד, ומעשים לחוד.

דוד אזולאי: כאדם שמלווה שנים רבות את מערך הכבאות וההצלה במדינת ישראל, אני יכול להגיד שאני לא יודע איך המערך הזה מתקיים.

דוד אזולאי: אומרים שאין סומכים על הנס, אבל כנראה שכאן זה פשוט מתקיים בניסי ניסים, אחרת אי אפשר להסביר את מה שקורה.

דוד אזולאי: מצד אחד, במשך שנים האוכלוסייה הולכת וגדלה, ובניינים רבי קומות נבנים והכול הולך ומשתכלל ומשתפר, ומצד שני מערך הכבאות נדרש ליותר ויותר פעולות.

דוד אזולאי: במקום להעלות את התקנים ולרכוש ציוד חדש, אנחנו שומעים שקורה בדיוק הפוך.

דוד אזולאי: לא רק שאין תוספת תקנים, לא רק שאין תוספת תקציב, אלא שיש נסיגה בכל מה שקשור למערך הכבאות וההצלה.

דוד אזולאי: אני חושב שאי אפשר להתעלם מפעולות אנשי הכבאות, ולא רק בימים כתיקונם.

דוד אזולאי: אני הייתי קרוב לזירת הלחימה שהיתה בזמנו בלבנון, וכתושב הצפון אני יכול לומר כי שירותי הכבאות יחד עם הרשויות המקומיות הם אלה שנשאו בעיקר הנטל.

דוד אזולאי: אני ראיתי מקרוב את העבודה הנפלאה שהם עשו.

דוד אזולאי: אני חייב לומר שאני לפעמים עומד מתפעל ושואל, איך הם עושים עבודה נפלאה בתנאים כל כך קשים.

דוד אזולאי: למשל, ישנן תחנות שמאוישות על-ידי שני אנשים, או תחנה שמאוישת על ידי איש אחד.

דוד אזולאי: במקרי חירום מסוימים יש גם נסיעה של 30 – 40 ק"מ עד הגעה ליעד.

דוד אזולאי: אני גם אתן כדוגמה את האירוע הקשה שהיה בצפת שטופל גם על ידי ועדת הפנים.

דוד אזולאי: אחת המסקנות של הוועדה שהיו היא שיוסיפו תקנים לתחנה בצפת, ואכן הוסיפו תקנים.

דוד אזולאי: אבל, במשך הזמן קיצצו גם את התקנים האלה, ובעצם המצב בצפת חזר לקדמותו כפי שהוא היה לפני האירוע הקשה שבו ילדים נשרפו חיים.

דוד אזולאי: אותו הדבר באיו"ש.

דוד אזולאי: זה לא יאומן שבמקום כל כך רגיש נמצא איש אחד שהוא אמור לחלוש על שטח גדול מאוד עד שתגיע העזרה הראשונה מהתחנה הראשית.

דוד אזולאי: לגבי הציוד – אני יודע על תחנות במקומות מסוימים בארץ שעדיין עובדות עם ציוד מיושן מאוד.

דוד אזולאי: אני חושב שניתן להעמיד את הציוד הזה במקום שמיועד לאספנות.

דוד אזולאי: הציוד הזה יותר מתאים למוזיאון ופחות להצלת אנשים.

דוד אזולאי: רבותי, אני אומר את הדברים האלה מתוך דאגה.

דוד אזולאי: לא צריך לחכות לזה שתקום ועדת חקירה שתמצא ליקויים.

דוד אזולאי: מבקר המדינה כבר דיווח על תפקוד מערך הכבאות במדינת ישראל, על הליקויים, על חוסר הציוד.

דוד אזולאי: בזמנו, הכנתי גם חקיקה להפיכת שירותי הכבאות לשירות ממלכתי על סמך דוח גינוסר שנכתב בשנת 98.

דוד אזולאי: אבל, אני חושב שהדוח הזה הוא כבר לא רלוונטי.

דוד אזולאי: גם אם רוצים ליישם אותו היום, הוא כבר לא רלוונטי.

דוד אזולאי: הוא דיבר אז על העלייה במספר האוכלוסייה במדינת ישראל, והגדלה של הציוד והתקנים.

דוד אזולאי: אבל, אם נדבר לפי הנתונים של היום אז זה כבר לא רלוונטי.

דוד אזולאי: אני שואל את כל הגורמים, ואת מקבלי ההחלטות – אם זה משרד האוצר, אם זה משרד הפנים, אם זה הנציבות – רבותי, עד מתי אתם רוצים להמשיך ולסמוך על הנס?

דוד אזולאי: האם אתם רוצים לחכות עד שיקרה חס ושלום אסון ואז תקום ועדת חקירה ממלכתית שתבדוק?

דוד אזולאי: האם רק אחר כך נתחיל לבכות על החלב שנשפך?

דוד אזולאי: בכל אופן, אני מקיים את הדיון הזה כדי להתריע וכדי להזהיר, את כל אותם מקבלי החלטות.

דוד אזולאי: אני רוצה שהם ידעו שצריך לבוא ולתקן את המצב.

דוד אזולאי: זה אומר הוספת תקנים, זה אומר רכישת ציוד.

דוד אזולאי: אני לא רוצה להיכנס לנושא שכר הכבאים כי זה לא הנושא שעומד על סדר היום.

דוד אזולאי: ישנו הסכם שנחתם בהסכמת ממשלת ישראל, ההסתדרות והעובדים בכל מדינת ישראל, לגבי אותה תוספת של 36% שחלה על כל העובדים.

דוד אזולאי: כולם הסכימו לזה, מרצון או מאונס.

דוד אזולאי: אבל, כולנו הסכמנו על זה, והממשלה והכנסת תמכו בזה.

דוד אזולאי: ישנם יחידים שמשום מה לא מקבלים את זה, וזה לא יעלה על הדעת.

דוד אזולאי: אני לא יודע למה זה קורה.

דוד אזולאי: הרשויות אומרות שהן לא קיבלו את הכסף כדי להעביר, והכבאים בינתיים לא קיבלו את זה.

דוד אזולאי: השאלה היא, עד מתי אנחנו נמשיך במצב הזה.

דוד אזולאי: יושבים כאן נציגים של משרד האוצר ומשרד הפנים.

דוד אזולאי: אני יודע שהדרג שיושב כאן

דוד אזולאי: משני משרדי הממשלה הוא לא דרג של קבלת החלטות.

דוד אזולאי: יחד עם זאת, לא יכולתי להרשות לעצמי לשבת ולהמתין עד שיושבתו כליל שירותי הכבאות וההצלה במדינת ישראל.

דוד אזולאי: לכן, החלטתי ליזום את הדיון וזאת לפחות כדי שאנחנו ככנסת, כוועדת הפנים, נוכל להגיד: אנחנו כינסנו את הוועדה, קיימנו דיון, התרענו על כך.

דוד אזולאי: אם בכל זאת הכבאים יחליטו להחריף את העיצומים, אני מודיע לכם שהם צודקים בכל מה שהם דורשים מפני שהגיע הזמן שמדינת ישראל תיתן איזושהי קדימות למערך הצלת החיים הזה, ושחלילה לא נחכה לאסונות שלא יקרו.

דוד אזולאי: כי אם חס וחלילה יקרה אסון, אז בוודאי שמישהו יצטרך לשלם על כך בראשו, ואנחנו לא רוצים להגיע למצב הזה.

דוד אזולאי: אני מבקש כרגע מנציב שירותי הכבאות מר שמעון רומח להציג את התמונה.

דוד אזולאי: באותה הזדמנות אני רוצה להעלות שאלה.

דוד אזולאי: אדוני הנציב, היו פה בבית הזה ובוועדה הזאת דיוני תקציב.

דוד אזולאי: אני מודה שלצערי הרב קולכם לא נשמע.

דוד אזולאי: שמענו את קולה של המשטרה, ושמענו את קולו של משרד הביטחון, ושמענו את קולם של הנכים.

דוד אזולאי: אני יכול למנות עוד רשימה של גופים ששמענו אותם.

דוד אזולאי: הם באו אלינו, ביקשו, שמו את הדברים על השולחן.

דוד אזולאי: הם אמרו לנו את הדברים, התריעו, הזהירו.

דוד אזולאי: יש כאלה ששמענו את דברם ופתרנו, ויש כאלה שלא – מערך הבריאות במדינת ישראל.

דוד אזולאי: יושבת פה חברת הכנסת שלי יחימוביץ והיא תתקן אותי אם אני טועה בעניין הזה, אולי היא שמעה.

שלי יחימוביץ': לא בוועדת כספים, לא בוועדה שלך.

דוד אזולאי: את חברת ועדת הכספים, אצלכם בוודאי לא היה.

דוד אזולאי: אצלי לא היה.

דוד אזולאי: בכל אופן, אנחנו יודעים שכשהדברים מגיעים הם נשמעים, ויש להם גם הד.

דוד אזולאי: לצערי הרב, הנושא הזה לא היה.

דוד אזולאי: למרות הכול, אני לא מיואש.

דוד אזולאי: אי אפשר להגיד שפספסנו את הרכבת.

דוד אזולאי: יש עדיין מה לתקן, וצריך לתקן לפני שיהיה מאוחר.

דוד אזולאי: אדוני הנציב, בבקשה.

שמעון רומח: בוקר טוב, אני קודם כל רוצה לומר שהשביתה הזאת בשונה משביתות קודמות היא שביתה שכוללת את כל מערך הכבאות.

שמעון רומח: כלומר, זה לא שארגון הכבאים שובת לבד.

שמעון רומח: יחד איתו גם המפקדים וגם היו"רים.

שמעון רומח: זאת אומרת, ההנהלות של שירותי הכבאות.

שמעון רומח: משרד הפנים מזדהה עם המאבק ועם השובתים.

שמעון רומח: זה נאמר גם על ידי המנכ"ל, גם על ידי השר, יותר מפעם.

שמעון רומח: זה מה שמייחד את השביתה הזאת של מערך הכבאות מכל השביתות שקדמו לה בעבר.

שמעון רומח: לפני שאתייחס לשאלתך לגבי השמעת הקול, אני אצייר תמונת מצב שבעצם שרטטת בצורה די טובה חלקים גדולים ממנה, ולכן אני אשתדל לא לחזור על דברים שנאמרו קודם.

שמעון רומח: התקן של היום הוא תקן שבו חסרים לנו במצבה לעומת התקן קרוב ל-200 כבאים.

שמעון רומח: צריך לומר שהתקן הזה הוא תקן חסר.

שמעון רומח: אם הזכרת את ועדת גינוסר שב-98 קבעה שיהיו 2,400 כבאים בארץ, התקן של היום הוא הרבה פחות מזה.

שמעון רומח: אנחנו הרבה פחות מ-2,000.

שמעון רומח: כלומר, כשמדברים על השלמת המצבה – ועל זה אני הולך לדבר תיכף – צריך לזכור שגם אם משלימים את המצבה ומתאימים אותה לתקן, אנחנו עדיין בפער מאוד גדול.

דוד אזולאי: אתה מתכוון לדוח גינוסר.

דוד אזולאי: הם השלימו את זה לדוח גנוסר.

שמעון רומח: לא, לא.

שמעון רומח: התקן שיש לנו היום הוא הרבה פחות מדוח גינוסר.

שמעון רומח: דוח גינוסר דיבר על 2,400, ואנחנו בתקן נמצאים בפחות מ-2,000.

שמעון רומח: גם אם נשלים את התקן של היום, אנחנו עדיין נהיה חסרים בכמה מאות כבאים לעומת ההמלצה של דוח גינוסר.

שמעון רומח: המאבק כרגע הוא קודם כל להשלים את התקן הקיים, ולתקן הקיים חסרים היום כ-200 כבאים.

שמעון רומח: המשמעות של המחסור הוא שיש שני כבאים במשמרת ב-42 תחנות בארץ, וישנו כבאי אחד במשמרת ב-7 תחנות.

שמעון רומח: צריך לומר שבעולם המושג הזה לא קיים.

שמעון רומח: אין מושג של כבאי אחד או שניים.

דוד אזולאי: מה הכבאי הזה צריך לעשות?

דוד אזולאי: האם הוא צריך לעלות על המשאית, לנהוג, להגיע ולכבות?

דוד אזולאי: הוא צריך להיות מלאך, לא בן אדם.

שמעון רומח: הוא צריך להיות וירטואוז, הוא צריך להיות מלאך.

שמעון רומח: הוא לא מסוגל.

שמעון רומח: כבאי אחד שמגיע מתפלל בדרך.

שמעון רומח: הוא פשוט סומך על הנס.

שלי יחימוביץ': שלא נדבר על זה שעלולה לפרוץ גם שריפה אחרת במקום אחר, ואז בכלל הוא צריך להתפצל לשניים.

דוד אזולאי: לכן אמרתי, חברת הכנסת יחימוביץ, שאנחנו חיים פה בניסים.

שמעון רומח: הוא לא מתפצל לשניים.

שמעון רומח: לשריפה השנייה לא יגיעו, או שיגיעו מהעיר הסמוכה שזה עניין של 30 – 40 דקות, תלוי במיקום העיר.

שמעון רומח: כמו בהרבה תחומים אחרים, תמיד בפריפריה המחסור הוא יותר גדול, והתקנים הם יותר מצומצמים.

שמעון רומח: שירותי הכבאות הם יותר עניים בפריפריה.

שמעון רומח: אנחנו התאמנו את תורת הלחימה שלנו למציאות הישראלית, לא למציאות האמריקאית.

שמעון רומח: אנחנו דורשים שלכל שריפה יגיעו לפחות ארבעה כבאים.

שמעון רומח: אבל, ברוב המקומות שני כבאים מגיעים מאותה עיר, ושני כבאים יוצאים לדרך מעיר אחרת.

שמעון רומח: לפעמים הם מגיעים בסופה של המלאכה, או שלפעמים מחזירים אותם כי המרחק הוא גדול מהצורך.

שמעון רומח: במקרה ולא צריך את שני הכבאים הנוספים אז זה בעיקר בזכות זה ששני הכבאים שנמצאים באותה עיר עושים באמת עבודה יוצאת מהכלל.

דוד אזולאי: כנראה שהם גם התפללו טוב בדרך.

שמעון רומח: וגם התפללו טוב בדרך כי בלי זה לא הולך.

שמעון רומח: זאת המציאות שבה אנחנו חיים.

דוד אזולאי: גם מי שלא מאמין יודע שבמקרה הזה הוא חייב להתפלל, אחרת אי אפשר להסביר איך אפשר לצאת לאירוע כזה עם כבאי אחד ומשאית אחת.

דוד אזולאי: זה לא נתפס.

יואב גדסי: אדוני היושב ראש, אני חייב לך את הסיפור הבא.

יואב גדסי: כבאי שעובד לבד אמר לי שהוא מתפלל להגיע לזירת האירוע בזמן שבו הפצוע יהיה לפחות ערני כדי שהוא יעזור לו לחלץ אותו.

יואב גדסי: אם פצוע תאונת דרכים יהיה קצת ערני אז הוא יכול להחזיק לו את הציוד, והוא יכול יעזור לו קצת לנטרל.

יואב גדסי: האם הבנת לאיזה מצב הגענו?

יואב גדסי: תראה לאיזה מצב הגענו.

שמעון רומח: צריך לומר שגם המצבה שישנה היום היא מצבה ברוטו, כי במצבה הזאת יש מעל 80 כבאים שהם בני 55 ומעלה כשלכל הדעות כבאי בגיל כזה לא מסוגל לבצע את העבודה הפיזית המאוד קשה של כבאי.

שמעון רומח: כבאי בשונה מעובד אחר, נדרש לבצע הרבה מאוד פעולות פיזיות עם ציוד כבד של עשרות קילוגרמים.

שמעון רומח: הוא צריך לטפס במדרגות לקומה שבה השריפה נמצאת, אם זה קומה שישית, שביעית או שמינית.

שמעון רומח: הוא צריך להגיע לשם לא מתנשף וחסר נשימה, אלא עם יכולת להגיב ולהילחם באש, לפרוץ ולהציל.

שמעון רומח: יש בעיה לדרוש את זה מכבאי בגיל 55 פלוס.

שמעון רומח: כמו כן, צריך לזכור שכבאים חולים ונפצעים יותר מהממוצע.

שמעון רומח: העבודה הזאת באופייה היא עבודה שכרוכה בסיכונים וגם באימונים פיזיים.

שמעון רומח: יש אחוז לא מבוטל של חולים ופצועים ביום יום.

שמעון רומח: הכבאים החולים והפצועים האלה יורדים מהמצבה, ולפעמים זה עניין של חודשים.

שמעון רומח: שירותי הכבאות באשקלון זה סדר גודל של 100 עובדים סך הכול, כשמתוכם כ-70 כבאים.

שמעון רומח: 7 כבאים חולים היום זה 10% מכוח-האדם.

שמעון רומח: כשמדברים על זה שהם חולים אז לא מדובר על כאלה שיש להם שפעת ליומיים, אלא אנחנו מדברים על דברים הרבה יותר מסובכים כמו: לב, סרטן לא עלינו, פציעות וכו'.

שמעון רומח: כך יוצא שמתפקדים ב-10% פחות כוח- אדם, וזה בנוסף על כל המחסור שקיים בבסיס.

שמעון רומח: צריך לומר שמבחינת כוח-אדם באמת אי אפשר למתוח יותר.

שמעון רומח: אנחנו נמצאים בתחתית.

שמעון רומח: בשנת 2007 לא גייסנו כוח-אדם, ובשנת 2008 גויסו 30 כבאים כש-15 מהם היו מיועדים לעוטף עזה בגלל הלחימה שהיתה שם לאורך השנה, ועוד 15 לכל הארץ, וזה כשהמחסור היה הרבה יותר מ-200.

שמעון רומח: חלק משירותי הכבאות גייסו כבאים על חשבונם, בלי תקצוב ממשלתי, בלי סיוע ממשלתי.

שמעון רומח: ישנם שירותי כבאות שיכולים למשוך עדיין, כמו שירותי הכבאות של תל-אביב.

שמעון רומח: אבל, שירותי כבאות אחרים שגייסו כבאים על חשבונם כמו יזרעאל וגליל עליון, עומדים היום לפטר את הכבאים האלה בגלל שאין תקצוב ממשלתי מסייע.

שמעון רומח: אם אני צריך להציב את בעיות הכבאות שהן רבות, אני חושב שהמחסור בכוח-אדם היא הבעיה הבולטת והקשה ביותר.

שמעון רומח: נושא ציוד ורכבים – המחסור שלנו ברכבים הוא 170 רכבים מתוך מצבה של 525 שזה בערך שליש שחסרים בתקן.

שמעון רומח: במקומות מסוימים, כפי שאמרת קודם, אנחנו משתמשים ברכבים שהם מבוגרים הרבה יותר מהכבאים שמשתמשים בהם, ובחלק מהערים הרכב הזה הוא הרכב היחיד שנמצא שם.

שמעון רומח: בירוחם ישנו רכב שהוא מתחילת שנות ה-70, אותו הדבר במצפה רמון.

דוד אזולאי: האם לכבאות יש מוזיאון?

שלי יחימוביץ': בקצב הזה כל תחנות הכיבוי יהפכו למוזיאון.

דוד אזולאי: אתה אומר שזה אולי עניין של זמן עד שתחנות הכיבוי יהפכו למוזיאון.

קריאה: זה מוזיאון פעיל אחד - - -

שלי יחימוביץ': פעיל בעירבון מוגבל – לזכר כיבוי האש שהיה פעם במדינת ישראל.

שמעון רומח: יש לנו מחסור של כ-12 רכבי סולם ומנוף.

שמעון רומח: צריך לומר שהבנייה בארץ היא יותר ויותר בנייה לגובה.

שמעון רומח: כמעט ולא בונים היום בניינים של שלוש-ארבע קומות, אלא ברוב הקומות הבניינים הם של שמונה קומות ומעלה.

דוד אזולאי: כמה מנופים יש לכם בכל מערך הכבאות הארצית שבעזרתם ניתן להגיע לבניינים רבי קומות?

שמעון רומח: יש לנו כ-20 מנופים וסולמות בארץ שהם שמישים.

שמעון רומח: יש לנו עוד כמה שהם נמצאים אל-תקניים.

שמעון רומח: למשל, כל בתי המלון באזור ים-המלח נשענים על סולם שהוא משנות ה-70 שהוא יום מתפקד, ושבועיים במוסך וכו'.

שמעון רומח: יש לא מעט ערים בארץ שבהם הבנייה היום היא של שמונה קומות ומעלה - למשל, ביתר עילית, מודיעין עילית ואחרות - ואנחנו אפילו לא חולמים לקנות מנוף כי הוא עולה כמו שלושה רכבי כיבוי.

שמעון רומח: אחד הדברים שנשקלו על-ידי הכבאים הוא פשוט לא לאשר בנייה לגובה בעיר שאין בה מנוף, כי אין תחליף.

שמעון רומח: אתה לא יכול לכבות שריפה בקומה שמינית בזמן ולהציל את האנשים בזמן אם אתה לא יכול להגיע לקומה הזאת בעזרת מנוף וסולם.

שמעון רומח: במציאות שלנו זהו הרכב שפועל בקו הראשון ומציל.

שמעון רומח: הפער הוא 12 מנופים, ו-3 סולמות, ובסך הכול 15.

שמעון רומח: צריך לומר שהפער בנושא הרכבים הולך וגדל.

שמעון רומח: בשונה מרוב מדינות העולם שבהן רכב הכיבוי משמש כעשר שנים, אנחנו קבענו מראש שהוא ישמש כעשרים שנה, כי שוב, אנחנו מתאימים את עצמנו למציאות הישראלית.

שמעון רומח: אבל, קצב התחדשות הציוד הוא איטי יותר מקצב ההזדקנות, ולכן הפער הולך וגדל.

שמעון רומח: אם לפני חמש שנים הייתי מדבר על פער של 25%, היום אנחנו כבר בפער של שליש ויותר, והקצב הולך וגדל.

שמעון רומח: אנחנו לא מצליחים אפילו לשמור על הפער הזה שאיתו אנחנו נגררים כבר הרבה שנים.

שמעון רומח: תקציבי הפיתוח הצטמצמו בשנים האחרונות.

שמעון רומח: אם עד שנת 2002 תקציבי הפיתוח של הכבאות היו בסדר גודל של 18 מיליון שקל, היום הם נעים סביב ה-10 מיליון שקל בשנים טובות.

שמעון רומח: צריך להבין שסכום של 20 מיליון שקל שמיועדים לכל הארץ גם לרכישת רכבים, גם לרכישת ציוד, גם למחשוב, גם לבינוי תחנות, גם לשיפוט של רכבים, גם לתחזוק הקשר ושיפורו, הוא ממש בטל בשישים.

שמעון רומח: זה לא מצליח להשלים את הפער.

דוד אזולאי: בכמה אתם מתוקצבים בתקציב הפיתוח בשנת 2009 – 2010?

שמעון רומח: ב-2009 אנחנו מתוקצבים 10.7 מיליון.

שמעון רומח: 2009 ו-2010 זה פחות או יותר אותו סדר גודל, וזה באמת תקציב שפשוט מגדיל את הפער.

דוד אזולאי: זה כשבשנים עברו הוקפאו בעצם כל תקציבי הפיתוח.

שמעון רומח: להוציא שנת 2006 שבגלל המלחמה שהיתה בקיץ קיבלנו 12 מיליון, בכל השנים מ-2002 עד 2008 – 2009, אנחנו היינו בסדר גודל של פחות מ-10 מיליון - 8 מיליון, 7 מיליון, 9 מיליון, 6 מיליון.

שמעון רומח: הסכום הזה אפילו לא מאפשר לנו לפנטז ולחלום על דברים שונים.

שמעון רומח: יש פרויקט של קשר לאומי שאמור ליצור מערכת קשר אחידה בין כל הגורמים שעובדים בעורף, אם זה המשטרה, מגן דוד אדום, הכבאות, פיקוד העורף.

שמעון רומח: המשטרה תוקצבה ב-300 מיליון שקל על מנת להוביל את מערכת הקשר הלאומי, ומד"א הצטרפה אליה בלי שום היסוס.

שמעון רומח: אבל, אנחנו עדיין לא יכולים לתת תשובה.

דוד אזולאי: אולי תסביר לנו מה הסיבה.

דוד אזולאי: אדוני הנציב, אני מפנה את תשומת ליבך לדיונים שהיו כאן בוועדה.

דוד אזולאי: צר לי להגיד את זה, אבל קח את הפרוטוקולים ותראה שהדברים חוזרים על עצמם.

דוד אזולאי: אני רוצה לשאול, מה קורה?

דוד אזולאי: בכל זאת, כל מיני גופים במדינה הזאת נמצאים במצבים קשים, מתקדמים מידי פעם - דברים פחות או יותר משתנים.

דוד אזולאי: אבל, לצערי הרב בשירותי הכבאות וההצלה לא רק שאין התקדמות, אלא שיש אפילו נסיגה.

שמעון רומח: זאת מסיבה אחת מאוד פשוטה.

שמעון רומח: הכבאים הם אנשים אחראים.

שמעון רומח: אם הכבאים יחליטו שהם לא יוצאים לפעילות מבצעית, אם הם ישבתו שביתה אמיתית, אז - - -

דוד אזולאי: סלח לי, אני לא מקבל את זה.

דוד אזולאי: זה חוסר אחראיות.

דוד אזולאי: מצד אחד, אתה מצייר את עצמך כאחראי, אבל מצד שני אתה לא מסוגל לתת מענה אמיתי אם חס וחלילה קורה מצב חירום.

דוד אזולאי: בואו נגיד את האמת, ונשים את הדברים על השולחן.

שמעון רומח: זאת המציאות שבה אנחנו חיים.

שמעון רומח: אנחנו צועקים וצועקים, אבל כשיוצאים ומטפלים בכל שריפה ומכבים אותה, ודואגים לזה שמספר ההרוגים בשנה יישאר יציב באזור ה-30, ולא יותר מזה, אז בסך הכול כל מקבלי ההחלטות מרגישים שהכול בסדר.

שמעון רומח: התחושה היא שאפשר להמשיך ולהרעיב את הסוס עד שהוא ימות.

שמעון רומח: אתמול ביקר אצלי דרג מיניסטריאלי שאחראי על שירותי הכבאות במדינתו, ואני לא אזכיר מאיזו מדינה כי זוהי מדינה שלא מקיימת יחסים עם ישראל.

שמעון רומח: מכל מקום, מדובר במדינה שהיא אולי בעולם הרביעי .

שמעון רומח: הוא פשוט לא האמין למה שאני אומר לו.

שמעון רומח: הוא חשב שאני לא מספר לו את האמת.

שמעון רומח: הוא אמר לי שהוא בא ללמוד מאיתנו.

דוד אזולאי: יואב, בבקשה.

יואב גדסי: אני יושב-ראש ארגון הכבאים הארצי.

יואב גדסי: אדוני היושב ראש, קודם כל אני רוצה להודות לך, ולחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יואב גדסי: אני חושב שאתם אולי חברי הכנסת היחידים שמתעניינים בכבאות.

יואב גדסי: אני חושב שהיו צריכים להיות פה באולם עוד חברי כנסת שהנושא היה אמור לעניין אותם, ועוד כמה נציגים של מקבלי ההחלטות.

יואב גדסי: אדוני היושב ראש, אתה שאלת כאן שאלה, ואני חייב לומר לך שיש לי תחושה שיש יד מכוונת, שמישהו רוצה שהשירותים האלה יקרסו, ולהביא אותנו לזחול על ארבע ולבקש איזושהי רפורמה או להפריט את השירות הזה.

יואב גדסי: לא יכול להיות שבמשך כל השנים האלה העסק הולך ודועך.

יואב גדסי: אנחנו גוססים וגוססים עד שנקרוס לבסוף, ועכשיו אנחנו קורסים.

יואב גדסי: היחידים שנמצאים איתנו בקשר לאורך כל התקופה הם אתה, וחברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואולי עוד כמה חברי כנסת שפה ושם מתעניינים בתקופות של פריימריס.

יואב גדסי: אבל, חוץ מזה אף אחד.

יואב גדסי: לא אמרתי אתם.

דוד אזולאי: אצלנו אפילו פריימריס אין, כך ש- - -

שלי יחימוביץ': שלא יהיו אי הבנות, כי אצלם אין באמת פריימריס.

שלי יחימוביץ': חוץ מזה, יש כל כך מעט כבאים שזה באמת כבר לא חשוב גם לפריימריס.

דוד אזולאי: זה לא חברת חשמל.

יואב גדסי: צר לי, אבל אני אומר את הדברים על השולחן.

יואב גדסי: אמרו פה שאנחנו מגלים אחראיות, וזה נכון.

יואב גדסי: יש לנו תדמית חיובית בציבור שגם בתקופה קשה שכזו אנחנו מצילים חיים.

יואב גדסי: אולי לא שומעים אותנו מספיק.

יואב גדסי: אנחנו עומדים בצמתים ומחלקים פליירים, אנחנו מסבירים לציבור למה אנחנו שובתים.

יואב גדסי: אבל, זה לא מזיז לאף אחד.

יואב גדסי: בהרבה ישיבות של ועדת הפנים אמרו לנו: שיקרה אסון, שיהיה פעם אחת איזושהי אסון.

יואב גדסי: כבר קרה אסון אחד בצפת, האם זה הזיז למישהו?

יואב גדסי: היתה ועדת חקירה שהגישה מסקנות.

יואב גדסי: האם זה בכלל פורסם, האם חתמו על הוועדה?

יואב גדסי: האם הוציאו את זה לפרסום?

יואב גדסי: אני אפילו לא יודע איפה זה נמצא.

יואב גדסי: שיקום מישהו ויבקש להוציא את דוח ועדת החקירה של צפת, ושיפרסמו את זה.

יואב גדסי: איפה הדוח הזה?

דוד אזולאי: האם זה לא התפרסם?

יואב גדסי: אני לא יודע איפה הדוח הזה.

יואב גדסי: אני יודע שהדוח הזה לא חתום בגלל כהנה וכהנה החלטות.

יואב גדסי: צריך לראות אותו, כקצין אני רוצה לראות אותו.

דוד אזולאי: יואב, תרשה לי להגיד לך שאני זוכר שבזמנו לא רק שאנחנו קיבלנו את הדוח, אלא אנחנו גם קיימנו עליו דיון בוועדה, ובעקבות הדיון הופקו לקחים והוסקו מסקנות.

דוד אזולאי: אני גם זוכר שהוספו תקנים.

שמעון רומח: אני רוצה לתקן אותך.

שמעון רומח: לא נוספו תקנים, התקנים נשארו.

שמעון רומח: שירותי הכבאות של גליל עליון גייסו כבאים כדי להשלים את המצבה לתקן, לאייש את התקן.

שמעון רומח: אלו אותם כבאים שמפוטרים עכשיו.

יואב גדסי: כשמדברים על תקנים של 200 או 250 מדברים לא על תקנים נוספים, אלא על תקנים קיימים שצריך ליישם אותם, וגם אם יישמו אותם אנחנו עדיין נישאר במצב של שני כבאים בתחנות.

יואב גדסי: בהרבה מקומות ישנם שני כבאים בתחנות.

יואב גדסי: רבותי, נקבעים תו"לים, ויש פק"לים שאומרים לנו שאנחנו צריכים לצאת לשריפה בדירה עם שני צוותים.

יואב גדסי: מה זה צוות?

יואב גדסי: האם צוות זה אדם אחד, זה שני אנשים?

יואב גדסי: צוות זה מינימום שלושה אנשים שיוצאים לאירוע.

יואב גדסי: זה נקבע, והנציבות יודעת את זה, והנציב יודע את זה.

יואב גדסי: מה שקורה הוא שבמקום שש יוצאים שניים.

יואב גדסי: זה בגלל מחלות, תאונות.

יואב גדסי: אחר כך גם אומרים לאנשים חולים בבית בגלל תאונות עבודה שהם לא יקבלו את מה שמגיע להם.

יואב גדסי: דבר גורר דבר.

יואב גדסי: לא מספיק שהם נפצעו וחלקם נשארים נכים, אלא גם אומרים להם שהם לא יקבלו כסף ואת הפיצוי שלהם.

יואב גדסי: אם קבעתם תו"ל ופק"ל איך צריך לצאת, אז תביאו את האנשים.

יואב גדסי: מחר עוד הפעם תהיה ועדת חקירה וישאלו למה יצאתם שישה אנשים, ולך תסביר עכשיו.

יואב גדסי: המצב הוא יותר גרוע, כי אני גם בא במגע עם האזרחים באירועים שונים, והם מסתכלים עלינו ומקללים אותנו, ובצדק.

יואב גדסי: הם לא מבינים למה אנחנו מגיעים אחרי שעה.

יואב גדסי: לך תסביר להם שהצוות השני צריך לבוא מתחנה מרוחקת של עוד 40 - 50 ק"מ, וכשהוא בא לאירוע הזה הוא בפירוש מפקיר יישוב אחר.

יואב גדסי: יש להם טענות על זה שלא הגענו בזמן, ושלא פעלנו נכון.

יואב גדסי: לפעמים עובד גם חצי כבאי מתנדב שלא יודע להפעיל ציוד, ואז יש טענות על זה שלא יודעים להפעיל ציוד, ועל זה שאין מים.

יואב גדסי: אי אפשר לעבוד בצורה כזאת.

יואב גדסי: אני אומר לך שאנחנו היום לא רחוקים מעצירת שירותי הכבאות לגמרי.

יואב גדסי: אנחנו לא רחוקים מזה גם כתוצאה מזה שלא נותנים להפגין.

יואב גדסי: אנחנו רוצים להפגין ולעלות עם כבאיות כדי שעם ישראל יראה איזה רכב יש לנו, והמשטרה אומרת לנו לעלות רק עם חמש כבאיות, ושיעצרו אותנו ושלא יתנו לנו להפגין.

יואב גדסי: מתנהגים אלינו כמו אל פושעים.

יואב גדסי: אני צופה בטלוויזיה בהתנהגות שלהם ואני חושש, כי אני אומר שלפי ההתנהגות הזאת מחר זה יקרה גם לנו.

יואב גדסי: אני מודיע לך שאני מתכוון כן לעלות לירושלים, ואני אעלה ושיעצרו אותנו.

יואב גדסי: אני מודיע לכם שאנחנו ננטוש את כל התחנות אם יעצרו אותנו.

יואב גדסי: התחנות יישארו ריקות, ולא יהיו שירותי כבאות.

יואב גדסי: זו ההתנהלות של משטרת ישראל שבוכה על תקנים, ויודעת מה זה מצוקה של תקנים.

יואב גדסי: היא מאיימת שהיא תעצור אותנו, ושההוא מסומן וזה מסומן, והיא אומרת: אתם לא תעלו.

יואב גדסי: חשבנו שהם צוחקים.

יואב גדסי: עשינו ניסיון, אמרנו שאנחנו עולים לירושלים ביום מסוים.

יואב גדסי: כל כביש ירושלים-תל-אביב, וכביש 443, היו מלאים בניידות בצמתים, אופנועים.

יואב גדסי: לא היינו מצליחים להגיע, בטוח שלא.

דוד אזולאי: אתה רואה – להם יש תקנים.

יואב גדסי: בשביל לעצור אותנו יש להם תקנים.

יואב גדסי: אני מודיע לכם שאנחנו מתכוונים לעלות, ואנחנו נעלה, ואם בכוח, ובעוד יותר כוח עד שבסוף ישמעו ויבינו אותנו.

יואב גדסי: ואם נצטרך לסגור את התחנות ולנטוש, ננטוש אותם.

יואב גדסי: לא יישאר כבאי אחד – אולי מוקדן שיפנה את כל האנשים למשטרה, שהמשטרה תלך ותכבה.

יואב גדסי: גם כך משטרת ישראל היא בעל הבית היום.

יואב גדסי: היא גם מאשרת אירועים גדולים בלי כבאים, פסטיבלים, משחקי כדורגל.

יואב גדסי: בכל אירוע המוני תחת כיפת השמיים שמצריך שירותי כבאות, אין בעיה.

יואב גדסי: הם לוקחים חמישה, עשרה, עשרים, שלושים סדרנים, שמים להם חליפות זיהוי, מכשירים אותם, ואומרים להם שהם היום כבאים.

יואב גדסי: בארבע שעות קנית כבאי, ויש לך כבאי.

יואב גדסי: אם לא יהיו מחר סדרנים אז יביאו תאילנדים.

שלי יחימוביץ': ב-20.70 לשעה.

יואב גדסי: כן, שכר מינימום.

יואב גדסי: איפה ההכשרה?

יואב גדסי: איפה ההסמכה?

יואב גדסי: איפה המקצועות שבשירותי הכבאות?

יואב גדסי: האם זוהי ההתייחסות?

יואב גדסי: בארצות הברית הכבאי זוכה למעמד של גיבור, אבל פה מביא סדרנים ואומרים להם שהם כבאים בשכר של 30 שקל לשעה.

יואב גדסי: האם כך הדברים צריכים להתנהל?

יואב גדסי: ממשלת ישראל יושבת, ולאף אחד לא איכפת.

יואב גדסי: משרד האוצר, כמו רבים אחרים, לא סופר אותנו.

יואב גדסי: אומרים לי: תעלו בהמונים, ובזמנו עלינו.

יואב גדסי: ראיתי את הפגנות הנכים, ואת הפגנות ניצולי השואה.

יואב גדסי: כולם אטומים, את אף אחד זה לא מעניין.

יואב גדסי: החושים של כולם התקהו, ואנחנו נהיה אלה שבסוף נשלם את המחיר.

דוד אזולאי: תודה, יואב.

דוד אזולאי: אדוני, בבקשה.

אסי לוי: אני נציג היו"רים.

דוד אזולאי: אולי תסביר לחברים מה זה נציג היו"רים.

אסי לוי: נציג המעסיקים.

אסי לוי: לכל איגוד יש יושב-ראש.

דוד אזולאי: הוא בעצם נציג השלטון המקומי.

אסי לוי: כן, נציג של השלטון המקומי.

אסי לוי: היתה החלטה של הממשלה, לא של מישהו אחר, לתת תוספת של 36%.

אסי לוי: אני חושב שמגיעה תוספת של 385%, לא 36%.

אסי לוי: אם החלטתם לתת 36% אז בסדר, תנו את הכסף.

אסי לוי: למה אתם רוצים שאני אפשוט רגל?

אסי לוי: אתם גורמים לאיגודים לפשוט רגל.

דוד אזולאי: האם העובדים שלכם בעירייה קיבלו את התוספת?

אסי לוי: בטח שקיבלו.

דוד אזולאי: ואתם קיבלתם על כך תוספת מהמשרד.

אסי לוי: נכון, קיבלו תוספת ממשרד האוצר.

אסי לוי: הכבאות לא מקבלים.

אסי לוי: אם החלטתם לתת תוספת, אז תשלמו את זה.

אסי לוי: מאיפה אני אביא את הכסף הזה?

אסי לוי: האם אני אביא תרומות?

אסי לוי: אני מדבר עם מר בוחבוט, והוא אומר לי: תעצור את הכול.

אסי לוי: איך אני אעצור את הכול?

אסי לוי: מאיפה אני כסף?

אסי לוי: הרשויות כבר חנוקות.

אסי לוי: הרשויות המקומיות מסתכלות על הכבאות כבר כמו גנבים.

אסי לוי: אנחנו כל הזמן לוקחים להם מהכיס כסף.

אסי לוי: מה שקורה פה זה חוצפה, ולאף אחד לא איכפת.

אסי לוי: מה קורה במדינה הזאת?

אסי לוי: הכול נהיה אטום.

אסי לוי: כשאתה בא אל כולם, ואל משרד האוצר, כולם אומרים לך: כן, כן.

אסי לוי: אבל תכל'ס, מאיפה מביאים כסף?

אסי לוי: אני כבר לא רוצה לדבר על רכבים.

אסי לוי: אתמול בלילה נתקע כבאי עם רכב, והתקשרו אלי בשעה שתיים וחצי בלילה.

אסי לוי: אמרתי: תעזבו אותי.

אסי לוי: הכבאי נשאר לעמוד ליד הרכב כל הלילה, מי יתעסק איתו?

אסי לוי: המכונאי עובד בבוקר, האם הוא יבוא כדי שיכייסו אותו בלילה?

אסי לוי: הכול קורס, הכול קורס.

אסי לוי: אדוני, אתה בא מהעולם החרדי שבו יש משפחות עם 10 – 12 ילדים, ואני לא מבין איך אתה בכלל לא משבית את הוועדה הזאת.

אסי לוי: תחליט שאתה משבית את ועדת הפנים של הכנסת, ושאין יותר ועדה עד שלא מסדרים את הדבר הזה.

אסי לוי: לא מזמן שידרו בטלוויזיה כתבה על כבאי שהציל משפחה במודיעין עילית.

אסי לוי: המזל הוא שהילד היה יכול לתקשר ולפתוח את הדלת.

אסי לוי: הכבאי ירד עם סנפלינג כי אין מנופים.

אסי לוי: הכבאי בעזרת התושייה שלו הציל את המשפחה.

אסי לוי: אבל, עד מתי המצב הזה יימשך?

אסי לוי: יש במדינה גם חוקים שאתה לא יכול להביא מנופים ממקום למקום כי אין ביטוחים וכו'.

אסי לוי: למשל, אתה לא יכול להכניס מנוף ליהודה-ושומרון, אלא צריך להביא מסוק.

אסי לוי: האחראיות היא על ועדת הפנים.

אסי לוי: אדוני יושב-ראש הוועדה, חברת הכנסת יחימוביץ.

אסי לוי: אני ממש מודה לכם על זה שאתם נמצאים פה.

אסי לוי: אבל, איפה כל החברים האחרים?

אסי לוי: זה היחס שלהם?

אסי לוי: אני חושב שאתם צריכים לעצור את פעילות הוועדה עד שכל הדברים האלה יסודרו.

אסי לוי: חס וחלילה מחר יקרה פה אסון.

אסי לוי: הכבאים מצילים אנשים.

אסי לוי: פעם ההתייחסות שלי לדברים היתה אחרת.

אסי לוי: אימא שלי מתגוררת בכפר-סבא בקומה האחרונה בבניין, ופעם אחת הבית שלה נשרף.

אסי לוי: ראיתי איזו עבודת קודש עשו על מנת להציל אותה בלי מנופים, ובלי כלום.

אסי לוי: אמרתי תודה לקדוש ברוך הוא, באמת.

אסי לוי: אני בכלל לא רוצה לדבר על מנופים, עזוב מנופים.

אסי לוי: הם לא יכולים לבוא ולתפקד ככה.

אסי לוי: הם מגיעים עם ציוד שאסור להשתמש בו.

אסי לוי: אני אומר לך שאם יקרה משהו הכבאים עלולים להיתבע בגלל הציוד בו הם משתמשים.

אסי לוי: הם נכנסים לשריפה עם בלונים ריקים, האם אתה יודע איזה דבר זה?

אסי לוי: מה קורה פה?

אסי לוי: האם אף אחד לא לוקח אחראיות?

אסי לוי: אני כיושב ראש יכול להגיד שהאחראיות היא עליהם, ושמה איכפת לי.

אסי לוי: אבל הם "יאכלו אותה", ואף אחד לא יעזור להם.

אסי לוי: בוא תראה כמה תביעות יש נגד הכבאים בבתי משפט היום.

אסי לוי: רבותי, איך יוצאים מהצרה הזאת?

אסי לוי: יש לנו היום פגישה עם שר הפנים, מישהו פה צריך לקחת אחראיות, ראש הממשלה, שר האוצר.

אסי לוי: אבל, להם טוב בחוץ לארץ – שיישארו שם.

אסי לוי: אין מי שיטפל באנשים פה במדינה, וזה חבל.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

שלי יחימוביץ': קודם כל, אדוני יושב ראש הוועדה, תודה לך שכינסת את הוועדה בפגרה.

שלי יחימוביץ': הכינוס הזה הוא מוצדק בהחלט מכיוון שאנחנו מדברים כאן על עניין אקוטי וחשוב שנוגע לענייני ביטחון, הוא נוגע להצלת חיי אדם ולעוד דברים שאני תיכף אפרט.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא אחזור על הפרטים שהוצגו כאן ביסודיות רבה.

שלי יחימוביץ': אבל, אנחנו עדים כאן לתמונה מבהילה.

שלי יחימוביץ': הכול יחד מצטרף לכדי תמונה מבהילה של הפקרות מוחלטת, פשוט הפקרות מוחלטת.

שלי יחימוביץ': הפרטה של מערך שלם של הצלת חיי אדם, הפקרה מוחלטת שלו, והזנחה טוטאלית ושיטתית עד כדי שאי אפשר שלא לחשוד שמדובר כאן בכוונת מכוון.

שלי יחימוביץ': אני נדהמת מקלות הראש, ומחוסר ההתייחסות של כל הנוגעים בדבר, בין אם זה משרד הפנים, בין אם זה ראש הממשלה.

שלי יחימוביץ': זה כבר לא משרד הפנים, אני חייבת להגיד לכם שגם אם משרד הפנים יחליט עכשיו לפתור את הבעיה, את התקציבים הוא צריך לקבל מהאוצר, ומי שצריך להחליט על כך הוא שר האוצר וראש הממשלה, כי מדובר בבעיה בסדר גודל לאומי שראש הממשלה חייב להתערב בה.

שלי יחימוביץ': בתחילת שנת הלימודים השרים סיפרו מה הם רצו להיות כשהם היו ילדים, וגילינו להפתעתנו שראש הממשלה בנימין נתניהו רצה להיות כבאי.

קריאה: השאלה היא, האם הוא עדיין רוצה להיות כבאי?

שלי יחימוביץ': זהו, השאלה היא האם הוא עדיין רוצה להיות כבאי אם הוא היה יודע מה מתרחש היום בתחנות כיבוי האש?

שלי יחימוביץ': אני מניחה שהרצון הזה להיות כבאי נשען על האתוס הזה של הכבאי הגיבור שמציל חיי אדם שכולנו גדלנו עליו, וכולנו רוצים להמשיך לגדול עליו, ושהילדים שלנו יגדלו עליו כי זה נחוץ.

שלי יחימוביץ': כמי שרצה להיות כבאי כילד, אני מצפה ממנו שיתעניין בשירותי הכיבוי, וישים את כל כובד משקלו על פתרון הבעיה הזאת.

שלי יחימוביץ': אנחנו חיים במדינה שהאתוס הביטחוני אצלה הוא כל כך מפותח, במדינה שאנחנו יושבים בה על חבית חומר נפץ, שאסונות קורים כאן לצערי חדשות לבקרים, שתקציב הביטחון שלה מתקרב ל-50 מיליארד, וזה פשוט מבייש אותי לשמוע את התקציב שלם, זה מבייש.

שלי יחימוביץ': זה אבסורד.

שלי יחימוביץ': הפער המטורף הזה הוא בלתי מוסבר לחלוטין.

שלי יחימוביץ': הפקרה מוחלטת.

שלי יחימוביץ': יכול להיות שמישהו בונה על כך שבאסונות ממש גדולים הצבא יבוא.

שלי יחימוביץ': אבל, הצבא הוא לא פתרון לכל דבר.

שלי יחימוביץ': מדינה צריכה מערך הצלה אזרחי משלה.

שלי יחימוביץ': היא לא יכולה להישען על צבא.

שלי יחימוביץ': היחידים שמגלים אחראיות בכל הסיפור הזה הם הכבאים.

שלי יחימוביץ': כל התנהלות הכבאים היא הפגנת אחראיות ממדרגה ראשונה.

שלי יחימוביץ': אני לא מקבלת את ההסבר שלא שובתים מתוך אחראיות.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שעכשיו באופן אבסורדי בגלל ההפקרות הזאת, בגלל הוואקום שנוצר, אתם היחידים שמגלים אחראיות, ואתם היחידים שיש להם בכלל יכולת לעורר את הנושא באמצעות העיצומים האלה שיכול להיות שצריך להגביר אותם אם האוזניים כל כך אטומות, ואף אחד לא קשוב.

שלי יחימוביץ': מדובר בהצלת חיי אדם, לא בהפקרת חיי אדם, כי אם המצב הזה יימשך, חיי אדם יופקרו.

שלי יחימוביץ': כדי לעצור את המצב הזה חייבים לעשות איזשהו צעד דרמטי.

שלי יחימוביץ': אני רוצה ממש להביע תרעומת גדולה על התנהגות המשטרה - זה דבר שהוא בלתי נתפס.

שלי יחימוביץ': במקום סולידריות בין גופי ההצלה, אנחנו רואים כאן ממש כאילו מישהו החליט לרסק את עיצומי הכבאים, ולקחת מהם כל כוח אפשרי, לנטרל את העיצומים האלה ולהפוך אותם לבלתי אפקטיביים.

שלי יחימוביץ': זה לא יכול להיות שהמשטרה מאשרת קיומם של אירועים כל כך גדולים בלי כוחות הצלה.

שלי יחימוביץ': מי שמם?

שלי יחימוביץ': איך הם מעיזים לקחת על עצמם אחראיות כזאת?

שלי יחימוביץ': זה גם חוסר אחראיות כלפי המשתתפים בכל האירועים האלה, ויש כאן גם מעשה שהוא לא הגון, ולא צודק ולא סולידרי כלפי גוף שאמור להיות גוף אח למשטרה.

שלי יחימוביץ': אגב, אני מצפה ממך, אדוני הנציב, לדבר עם מפכ"ל המשטרה על הדבר הזה, ולתבוע ממנו להפסיק לכרסם במהלכי הכבאים.

שלי יחימוביץ': על מה העיצומים האלה?

שלי יחימוביץ': שיהיה ברור - אני בעד עיצומים ושביתות לצורך תביעות שכר.

שלי יחימוביץ': אבל, כאן אנחנו אפילו לא מדברים על הדבר הזה.

שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים על מאבק כדי שהשירות הזה יכול להציל חיי אדם, על תקנים, על ציוד, על דברים בסיסיים.

שלי יחימוביץ': זה בכלל מאבק למען הציבור, זה לא מאבק למען שכר.

שלי יחימוביץ': ושוב, שלא יהיו אי הבנות, אני בעד מאבקים למען שכר, ובעד עיצומים, ובעד השבתות אם צריך.

שלי יחימוביץ': שכר הגון לכבאים הוא גם תנאי לתפקוד נכון של הגוף הזה.

שלי יחימוביץ': התנהגות המשטרה היא באמת באמת תמוהה בעניין הזה.

שלי יחימוביץ': שוב, גם בגלל הפקרת חיי אדם, וגם בגלל הכרסום בעיצומים האלה.

שלי יחימוביץ': לצערי, יואב צודק.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שאנחנו עדים לתהליך שאני רואה אותו בכל מקום.

שלי יחימוביץ': מטבע הדברים, הנושא הזה הוא עכשיו על סדר היום.

שלי יחימוביץ': אבל, אנחנו עדים כאן לתהליך שהאוצר מחולל בכוונה תחילה.

שלי יחימוביץ': הייבוש הזה הוא לא בתום לב, וברגע שמייבשים גוף והופכים אותו לעקר מיכולת לבצע את תפקידיו שלא באשמתו, מתחיל גם כרסום במעמד שלו, ובאמת מגיעים כבאים והציבור צועק עליהם למה איחרתם.

שלי יחימוביץ': הוא לא מבין שהאשם הוא לא בכבאי, האשם הוא באוצר שלא העביר את התקציבים לצורך תפקוד סביר של הכיבוי.

שלי יחימוביץ': ואז כשיש כבר עוינות של הציבור מתחילים להגיד: הנה אתם רואים, הם לא מתפקדים, מוכרחים לעשות רפורמה.

שלי יחימוביץ': תאמינו לי – זה חוזר על עצמו בדפוס שכל המהלכים שלו ידועים מראש.

שלי יחימוביץ': קודם לייבש, להזחיל, לפגוע בתפקוד, לא לאפשר תפקוד בסיסי לחלוטין, ומין סוג כזה של עצימת עיניים והזנחה, ואז לבוא ולהגיד.

שלי יחימוביץ': אגב, יקרה אסון מתי שהוא, ואז כשיקרה אסון יגידו: אתם רואים, הם לא מתפקדים, מוכרחים להפריט, מוכרחים לעשות רפורמה.

שלי יחימוביץ': ליבי אומר לי שמטרת הרפורמה הזאת היא להיפטר מהכבאים הוותיקים, ולהביא כבאים בהכשרה דלה יותר, בשכר נמוך יותר, מן הסתם בלי קביעות, וכל מיני חוזים אישיים, או דרך קבלנים, או חברות כוח-אדם.

שלי יחימוביץ': לכו תדעו, היצירתיות כאן גדולה מאוד.

שלי יחימוביץ': אני מזהירה אתכם שיוקמו חברות כוח-אדם להעסקת כבאים, או עמותות, או אגודות למיניהן.

שלי יחימוביץ': ולכן, צריך גם מאוד להיזהר מהפתרון הזה.

שלי יחימוביץ': אני כן רואה במה שמתרחש עכשיו לא מקרה, ולא סתם רשלנות, אלא כוונת מכוון להביא אתכם להסכים ל"רפורמה" במירכאות בעל כורחכם שהתוצאה שלה תהיה נזק עצום לציבור, כי הרפורמות האלה טיבן שהן תמיד פוגעות בסוף בהכשרה של מי שנותן שירות, וגם פגיעה בכבאים עצמם.

שלי יחימוביץ': שוב אני אומרת לכם, אני מחזקת את ידיכם בעיצומים האלה.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שלשירותי ההצלה קשה לשבות בגלל האתוס של ההצלה שלהם.

שלי יחימוביץ': אבל, אם המצב הזה יימשך, אנחנו אפילו לוקחים על עצמנו אחראיות עוד יותר כבדה לגורלם של בני אדם.

שלי יחימוביץ': אדוני יושב ראש הוועדה, אני מציעה שלמרות דלות הנוכחות כאן אנחנו לא נאמר נואש - אני יודעת שאתה לא צריך לשמוע את זה ממני - ולא להרפות, ולכנס שוב את הוועדה בעניין הזה, ולתבוע מדרג יותר בכיר להגיע לוועדה.

שלי יחימוביץ': אולי גם לקרוא למפכ"ל המשטרה ולבקש את התייחסותו לדברים האלה.

שלי יחימוביץ': היכולות שלנו כחברי כנסת הן מטבע הדברים לא כיכולותיו של הדרג המבצע.

שלי יחימוביץ': אבל, מבחינתנו, אנחנו נושיט לכם כל סיוע שאפשר בכל שלב.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: אני חושב שלגבי המשטרה יש פה שני דברים.

דוד אזולאי: הדבר הראשון הוא שהמשטרה מונעת מהכבאים את הבעת המחאה, וזה חמור בעיניי.

דוד אזולאי: הדבר השני הוא שהמשטרה מאפשרת קיום אירועים גדולים מאוד בלי שירותי הכבאות, או שהיא דואגת "להכשיר" במירכאות כבאים בקורס בזק, או אני לא יודע מה, כפי ששמעתי שבאחד ממשחקי הכדורגל הכניסו צוות של כבאים.

דוד אזולאי: אני חושב שהמחאה פה צריכה להיות כפולה.

דוד אזולאי: פעם אחת על זה שהם לא נותנים להביע מחאה, ופעם שנייה על הכמעט ניסיון לשבור את שביתת הכבאים.

אסי לוי: אם זה היה הפוך, הם היו תובעים כל ראש רשות שלא היה שולח כבאיות.

אסי לוי: תאמין לי שהמשטרה מתנהגת פה כבריונים.

דוד אזולאי: היו כבר מקרים שפקח עירוני שלבש בגדי פקח הזהים לשוטר, כמעט הועמד לדין.

דוד אזולאי: אני התערבתי והדבר הזה נמנע והוקפא עד לראשון לינואר 2010.

דוד אזולאי: זה רק דוגמה קטנה עד כמה המשטרה עושה הכול כדי לבצר ולחזק את מעמדה, ושחס וחלילה שמישהו יכרסם במעמדה.

דוד אזולאי: נציג משרד הפנים, בבקשה.

שמעון מעתוק: משרד הפנים מזדהה עם ארגון הכבאים והדרישות שלהם.

שמעון מעתוק: יחד עם זאת, צריך לזכור שאנחנו בתהליך של רפורמה בשיתוף ארגוני הכבאים ומשרד האוצר כמובן.

דוד אזולאי: אולי תגיד לנו מה זה רפורמה.

שמעון מעתוק: הרפורמה כמובן מדברת על הקמת רשות כבאות ארצית.

אסי לוי: מה?

אסי לוי: מה?

שמעון מעתוק: הקמת רשות כבאות ארצית.

שמעון מעתוק: יש החלטת ממשלה מ-2008 ושמעון רומח מכיר אותה, והוא יוכל להרחיב יותר.

יואב גדסי: אנחנו דיברנו על זה קודם, ואמרתי שזאת הכוונה.

יואב גדסי: אם אתם חושבים שתהיה רפורמה כוחנית מצידכם, אז יש לכם טעות.

יואב גדסי: לא תהיה רפורמה כוחנית.

יואב גדסי: אמר את זה המנכ"ל לפני שבועיים בפגישה איתו – רק בהסכמת עובדים.

יואב גדסי: כרגע אם יש תהליכים שאתם עושים אותם מאחורי גבנו, וזה לא משנה אם זה אתם או הנציב, אז החיצים יופנו אליכם.

שמעון מעתוק: אין שום תהליך שקורה מאחורי גבם של הכבאים.

שמעון מעתוק: כידוע לכם, יש היום פגישה בין המנכ"ל ושר הפנים לארגוני הכבאים.

שמעון מעתוק: אין שום כוונה לעשות דברים מאחורי גבו של מישהו.

שמעון מעתוק: שמעון רומח יכול להרחיב יותר בנושא הרפורמה והפרטים שלה לכל מי שירצה.

שמעון מעתוק: בכל מקרה, משרד הפנים כיום מזדהה מאוד עם ארגוני הכבאים ודרישותיהם, וזה עמדתו הרשמית.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: נציגת משרד האוצר, בבקשה.

קרן טרנר: אני רכזת פנים באגף התקציבים במשרד האוצר.

קרן טרנר: אנחנו מכירים את הפערים.

קרן טרנר: דעתנו לא נחה ממצב שירותי הכבאות הקיים היום.

קרן טרנר: הנתונים מוצגים לנו, למשרדים שונים.

קרן טרנר: המבנה הנוכחי של הכבאות לא יכול לשרת את הצרכים של מדינת ישראל באופן הנדרש.

קרן טרנר: היושב ראש וחברת הכנסת השוו המשטרה בדוגמאות שונות, וגם דיברו על שירות לאומי שצריך להיות כאן, ונכון.

קרן טרנר: הכבאות שלנו צריכה בעצם לעלות לרמה הלאומית.

שלי יחימוביץ': סליחה, לא דיברנו על שירותי לאומי – שלא יהיו פה רעיונות.

קרן טרנר: לא שירות לאומי, אלא הכבאות צריכה להיות ברמה הלאומית, לא שירות מתנדבים.

שלי יחימוביץ': או,קי.

שלי יחימוביץ': שלא ניתן פה רעיונות למישהו.

קרן טרנר: חלילה, חלילה.

שלי יחימוביץ': תיכף ישלחו חבר'ה לשירות לאומי לשרת במקום הכבאים בשכר - - -

קרן טרנר: לא, לא.

קרן טרנר: אני מגיעה דווקא לעניין הזה כי הממשלה במחצית 2008 החליטה על שינוי מבני במערך הכבאות - הרפורמה המדוברת - כשעיקרי הרפורמה הם דווקא משהו שהוא הפוך למה שחברת הכנסת יחימוביץ מכירה שהאוצר מוביל.

קרן טרנר: יש כאן איזשהו רצון דווקא להלאמה ולא להפרטה, כי באמת צריך לעשות פה משהו מבני, שורשי, במערך הכבאות כדי לתת לאזרחי מדינת ישראל שירות מספק יותר, ולענות על הצרכים.

קרן טרנר: המבנה הנוכחי לא עונה בצורה טובה על הצרכים.

קרן טרנר: לעניין הקיצוץ התקציבי - - -

שלי יחימוביץ': סליחה, הבעיה היא לא במבנה.

שלי יחימוביץ': הבעיה היא שמרוקנים את המבנה מתוכן.

שלי יחימוביץ': באותו מבנה אם יהיה מספר כבאים נכון, אם יהיה מספר תחנות כיבוי נכון, אם יהיה ציוד חדש, הכול יהיה בסדר.

שלי יחימוביץ': לא תמיד הכול תלוי במבנה.

דוד אזולאי: חברת הכנסת יחימוביץ, אני לא כל כך מסכים איתך.

דוד אזולאי: מי שמכיר את מערך הכבאות במתכונתו הנוכחית היום יודע שיש פערים גדולים בין ארגוני הכבאים השונים במדינת ישראל.

דוד אזולאי: את יכולה לראות איגוד אחד נוהג כך ואיגוד שני נוהג כך, תקציבים וציודים שונים מאיגוד לאיגוד.

דוד אזולאי: אני לא רוצה לדבר על עוד דברים שפעם היו - תורת לחימה שקיבלו אותה בצורה אחרת בדרום לעומת הצפון, ושכר שונה.

שלי יחימוביץ': תאמין לי שהם לא מתכוונים לזה.

דוד אזולאי: אני חושב שיש דברים שהגיע הזמן - - -

יואב גדסי: אדוני היושב ראש, יש ארבע מחלקות עירוניות שהכול דופק כמו שעון.

יואב גדסי: אולי צריך לאמץ את השיטה.

יואב גדסי: למה אתם לא הולכים לשיטה הזאת של מחלקת עירונית שהכול עובד יפה ודופק, ואין בעיות?

יואב גדסי: במחלקות עירוניות אין בעיות.

יואב גדסי: אולי זו השיטה.

יואב גדסי: אתם רוצים להמציא את השיטה.

קרן טרנר: השיטה שלנו היא לא עירונית.

יואב גדסי: עם כל הכבוד לך, את כנראה לא מכירה.

יואב גדסי: ההתנהלות הזאת לגבי הרפורמה היא משנת 86, ואי אפשר להגיד שב-2008 יש כבר תוכנית ויש החלטה.

יואב גדסי: היו כבר החלטות ממשלה, ובינתיים אנחנו צריכים לחיות.

קרן טרנר: אפשר לחשוב שהכבאות באמת צריכה להיות ברמה דומה, עם מאפיינים דומים למשטרה.

קרן טרנר: הרי אין סיבה שהכבאות תהיה איזשהם איגודים עירוניים, ובאמת הפערים שמדבר עליהם היושב ראש.

קרן טרנר: לעניין הקיצוץ התקציבי - הקיצוץ התקציבי נובע מהפחתות שקבעה הממשלה כחלק מהתכנסות התקציב.

קרן טרנר: נציב הכבאות מכיר את הנושא.

קרן טרנר: במהלך השנה אנחנו מנסים למזער את הפגיעה בכבאות, וכך עשינו גם בשנה הקודמת, וכך ננסה גם השנה.

קרן טרנר: אנחנו עובדים במשותף כדי לנסות למזער את הפגיעה.

קרן טרנר: אבל, חשוב להבין שזוהי פגיעה רוחבית בכל משרדי הממשלה.

קרן טרנר: אני חושבת שאם משרד הפנים כל כך תומך בכבאים ובצורך ובפערים הקיימים, צריך לשבת באופן מיידי ולהתקדם בשני המישורים.

קרן טרנר: המישור האחד – לשבת עם העובדים ולראות איך מתקדמים עם המשא-ומתן.

קרן טרנר: הצעד החריג הזה של הלאמה כמובן שיסדיר את כל נושא זכויות העובדים.

קרן טרנר: אין כאן כוונה לעובדי קבלן, לא שירות לאומי, לא חברות כוח-אדם.

אסי לוי: עם מה הכבאים ייסעו לכבות שריפה?

אסי לוי: האם את תביאי להם רכב כיבוי מהאוצר?

אסי לוי: מה עם כל הציוד הזה?

קרן טרנר: השינוי המבני המעמיק במערך הכבאות שנדרש, עתיד גם לתת מענה ולהסדיר את כל הנושא של צורכי הפיתוח, ושל צורכי כוח-האדם.

קרן טרנר: זוהי חבילה אחת שצריכה להיות נידונה ביחד.

קריאה: יש פערים עקרוניים שאין עליהם הבנה.

קרן טרנר: בטווח הקצר אנחנו מנסים לתת מענה, ולו חלקי, לחלק מהדברים.

קרן טרנר: אבל, צריך לשבת כמה שיותר מהר עם העובדים מצד אחד, ומצד שני להתקדם עם טיוטת תזכיר החוק שתועבר אחר כך להערות.

קרן טרנר: צריך להתקדם עם העבודה הזאת כי מצב הכבאות היום באמת לא מניח את הדעת.

דוד אזולאי: קרן, תאמרי לי בבקשה – זה לא הנושא שעומד על סדר היום.

דוד אזולאי: אבל, בכל זאת אני רוצה לשמוע איזושהי תשובה מוסמכת לעניין הזה.

דוד אזולאי: אמר כאן נציג היו"רים בקשר לאותה תוספת של 36% שהיתה הסכמה עליה.

דוד אזולאי: אני מניח שאם הייתי נותן רשות לנציג השלטון המקומי, גם הוא היה אומר את אותם דברים בעניין ה-36%.

דוד אזולאי: בזה אנחנו לא פותרים את בעיית הכבאות, אבל זה נושא שחייב לקבל את פתרונו עוד היום, לא מחר.

קרן טרנר: נכון.

קרן טרנר: אין שאלה שכל הסכמה שיש אמורה להתגלגל בסופו של דבר לעובדים.

קרן טרנר: אם סוכם על תוספת של 36%, היא צריכה להגיע לעובדים.

קרן טרנר: תקציב שכר העובדים מחולק בין השלטון המקומי, הרשויות השונות, לבין האוצר.

קרן טרנר: האוצר העביר תוספת של 36%.

דוד אזולאי: האם הוא העביר אותה דרך משרד הפנים או ישירות - - -

קרן טרנר: לא, דרך התקציב הוספנו את חלקנו.

קרן טרנר: השאלה היתה לגבי חלקו של השלטון המקומי.

קרן טרנר: במהלך שנת 2008 הוספו לתקציב מענקי האיזון 300 מיליון שקלים, ומנכ"ל משרד הפנים העביר בחוזר מנכ"ל לרשויות ש-300 המיליונים האלה צריכים לתת גם מענה לתוספת שמגיעה לכבאים, כי מגיעה להם התוספת של 36%.

קרן טרנר: אם לא אכפו את העניין הזה זה עניין של משרד הפנים, ויש לו את המנגנונים והכלים לאכוף את העניין הזה.

קרן טרנר: גם ב-2009 האוצר העביר את חלקו.

קרן טרנר: אנחנו מכבדים הסכמים עם ההסתדרות, העברנו את חלקנו.

קרן טרנר: צריך לדאוג שהרשויות מעבירות את הכסף.

דוד אזולאי: אני מייד אחזור אלייך.

דוד אזולאי: אדוני נציג השלטון המקומי, שמעת את הדברים, ואולי בכל זאת תגיד לנו מה חטאם ופשעם של האנשים האלה שלא מקבלים את המגיע להם מהשלטון המקומי?

דן בן חיים: אני מסכים למה שנאמר פה.

דן בן חיים: קודם כל, רק לתקן.

דן בן חיים: זה לא תוספת של 36%, אלא זהו איזשהו מענק חד פעמי שניתן על חשבון הסכם שכר שהוסכם ואושר ובוצע.

דן בן חיים: מרכז השלטון המקומי או השלטון המקומי כפי שנאמר פה, למעט אותם ארבע יחידות שהן שייכות לעירייה, הוא לא המעסיק של הכבאים.

דן בן חיים: המעסיקים הם אותם איגודים.

דן בן חיים: זה נכון שבמסגרת התקציב לאחר שנחתם אותו הסכם של 5%, השלטון המקומי קיבל איזשהו שיפוי חלקי כמו שנאמר פה של 300 מיליון שקל שהיה אמור לתת מענה לאותה תוספת שכר.

דן בן חיים: אם הדבר זה לא מבוצע על-ידי האיגודים מכיוון שלהם יש מצוקות תקציביות משלהם, אני לא יכול להתייחס לזה.

דן בן חיים: אנחנו הנחינו - - -

דוד אזולאי: סליחה, נציגת משרד האוצר אמרה פה שמענקי האיזון הוגדלו ב-300 מיליון שקל.

דוד אזולאי: אותם 300 מיליון שקל אמורים לתת מענה בין היתר לאותם 36%, ואת זה אתם שילמתם לעובדים שלכם בעירייה.

דוד אזולאי: השאלה שלי היא, האם חלקכם של הרשויות המקומיות שמעבירים לאיגודים, האם גם שם היתה איזושהי הגדלה כפי שמשרד האוצר העביר אליכם?

דן בן חיים: התקציב של האיגוד הוא לא פונקציה של תוספות שכר או הסכמי שכר.

דן בן חיים: הוא תקציב שנקבע.

דוד אזולאי: זה תקציב שנקבע, זה תקציב שאתה אמור להעביר מידי חודש בחודשו, וכפי שהמדינה העבירה למשרד הפנים תוספת של כסף עבור אותם 36%, גם אתה היית אמור להעביר את החלק שלך בקטע הזה.

דוד אזולאי: אם זה לא קרה, אז משהו פה לקוי במערכת.

דן בן חיים: אני שוב אומר, מבחינתנו, ההנחיה וההוראה היתה לבצע את התוספת הזאת לגבי כל העובדים שההסכם הזה חל עליהם.

דוד אזולאי: תרשה לי, אני לא מקבל את זה.

דוד אזולאי: מה זאת אומרת מבחינת

דוד אזולאי: כם אתם נתתם הוראת ביצוע?

דוד אזולאי: אם אתה לא מביא את זה לידי ביטוי בתוספת תקציבית, אז לא יכולים לבצע.

דוד אזולאי: מאיפה?

דוד אזולאי: אם הוא כל חודש מקבל 50 מיליון שקל מהרשות המקומית לאיגוד, וגם החודש הזה העברת לו 50 מיליון שקל, אז מאיפה הוא ייקח?

דוד אזולאי: ברור שאין לו מאיפה לקחת והוא לא ישלם, אלא אם כן תבוא ותגיד לי שכן העברתם פלוס – ואני כרגע לא אכנס בכמה אחוזים הפלוס הזה, ב-20%, ב-30%, אינני יודע.

דוד אזולאי: אבל, אם לא עשיתם את זה, ואני שומע כאן מהאוצר שהוא העביר 300 מיליון שקל בין היתר לטובת הנושא הזה, זה לא הוגן.

דוד אזולאי: אני חושב שהנושא הזה צריך לקבל מענה ברשויות המקומיות.

דוד אזולאי: אני מבקש שהנושא הזה ייבדק.

דוד אזולאי: לא יכול להיות שהרשויות המקומיות יקבלו כסף שבין היתר היו אמורים לאיגודי ערים לכבאות, ולא עשו את זה.

שלי יחימוביץ': הכסף הזה חייב להיות צבוע.

דוד אזולאי: לא, זה כסף שהועבר.

דוד אזולאי: אומרים כאן נציגי משרד האוצר: 300 מיליון שקל הועבר בין היתר בשביל לתת תגמול לאותם 36%.

דוד אזולאי: רבותי, אני לא הולך כרגע לפתור את הבעיות התקציביות של האיגודים ושל הרשויות המקומיות.

דוד אזולאי: אבל, לגבי הנושא של ה-36% - אני פונה ומבקש ממשרד האוצר, ממשרד הפנים, ומהשלטון המקומי, לתת מענה מיידי.

דוד אזולאי: לא יכול שכל המשק קיבל את ה-36%, ואלה לא יקבלו.

דוד אזולאי: על מה ולמה?

שלי יחימוביץ': חברת הכנסת אזולאי, אבל אנחנו מדברים כרגע אפילו לא על התקציב, אלא על לצבוע אותו.

שלי יחימוביץ': אם אנחנו צובעים את התקציבים לכיבוי בתקציבים שמועברים לשלטון המקומי, אנחנו פותרים 80% מהבעיות.

שלי יחימוביץ': יכול להיות שבלית ברירה את המהלך הזה אנחנו צריכים להוביל, זה לא המהלך.

דוד אזולאי: אני מכיר את הבעיה של העברת הכספים מהרשויות המקומיות.

דוד אזולאי: לצערי הרב, חלק מהאיגודים עומדים בפני קריסה מפני שהרשויות שלהם לא מעבירות את חלקן לאיגודים, והתוצאה היא קשה מאוד.

דוד אזולאי: לא מקבלים שכר, וכו'.

דוד אזולאי: אני לא אכנס לזה כרגע.

דוד אזולאי: כרגע אני רוצה לתת מענה ל-36% של אותם עובדים בכבאות שזה מגיע להם בזכות.

דוד אזולאי: הם לא צריכים לחכות לחסדי אחרים עד שהם יקבלו.

שמעון מעתוק: אנחנו נעביר את הדברים בתוך משרד הפנים.

דוד אזולאי: אני מבקש להעביר את זה עוד היום.

דוד אזולאי: אני מקווה שאנשי הכבאות יראו את זה בחשבונות שלהם כבר בשבוע הבא.

דוד אזולאי: האם את ההבראה הורידו לכם?

קריאות: בטח, בטח.

דוד אזולאי: האם אתם מבינים מה קורה פה?

דוד אזולאי: את ה-50% הבראה הורידו להם, ולתת לא נותנים.

דוד אזולאי: רבותי, באמת, הדבר זה הוא בלתי נסבל.

קרן טרנר: אגב, משרד האוצר בחלקו לא הוריד את ההבראה – יודע הנציב.

קרן טרנר: אבל, זה חלק - - -

דוד אזולאי: קרן, כשהכבאי קיבל את התלוש שלו וכשהוא עשה את החשבון, הוא ראה שהורידו לו את ה-50%, אבל הוא לא ראה את ה-36%.

קרן טרנר: היה צריך לראות.

דוד אזולאי: דרך אגב, לא על זה הם שובתים.

דוד אזולאי: אנחנו בוועדה משודרת כעת, ואני רוצה שעם ישראל ידע שהכבאים לא עושים עיצומים על אותם 36% שכל העובדים במשק קיבלו, והם לא קיבלו.

דוד אזולאי: על זה הם לא שובתים.

דוד אזולאי: אבל, אנחנו כוועדה דורשים ממשרד האוצר, משרד הפנים, מהשלטון המקומי, להעביר לכבאים לאלתר את ה-36%, תודה.

דוד אזולאי: קרן, בבקשה.

קרן טרנר: האמת היא שסיימתי.

דוד אזולאי: לא, אני לא חושב שסיימת מפני שאנחנו לא קיבלנו תשובות לעניין הזה.

דוד אזולאי: אני רוצה להזכיר כאן נשכחות גם למשרד הפנים וגם למשרד האוצר.

דוד אזולאי: בקדנציה הקודמת עלתה איזושהי הצעת חוק בקשר להפיכת שירותי הכבאות לשירות ממלכתי שעברה בקריאה טרומית.

דוד אזולאי: בין היתר, קבענו שם לא לקדם חקיקה כאשר במסלול השני יתקיים משא-ומתן עם הכבאים על מנת לבצע כל מיני רפורמות, ולא קידמנו את החקיקה.

דוד אזולאי: אני שואל, איפה העניין עומד מאז ועד היום?

דוד אזולאי: חלף הרבה הרבה זמן על מנת שניתן יהיה להתקדם.

דוד אזולאי: אם יש רפורמה, ובצדק - אמרו לי הכבאים בשיחות אישיות: הם מוכנים לרפורמה, הם רוצים את הרפורמה, בשיתוף פעולה איתם, ואנחנו עיכבנו אז את החקיקה.

דוד אזולאי: יואב, נדמה לי שאתה היית שותף לעניין, אתה זוכר את זה.

דוד אזולאי: עיכבנו את החקיקה כדי לאפשר למשרד האוצר, למשרד הפנים, לשלטון המקומי, לקדם את הרפורמה הזאת.

דוד אזולאי: אני רוצה לדעת מה נעשה מאז.

קרן טרנר: אני ארחיב קצת את סיכום דבריי מקודם.

קרן טרנר: בעצם הפערים המבניים, ובאמת המצב הובא בפני הממשלה.

קרן טרנר: הממשלה במאי 2008 קיבלה החלטה לשנות את מבנה מערך הכבאות.

קרן טרנר: לשם כך נדרש תזכיר חקיקה שמקדם משרד הפנים, ובדיוק לזה כיוונתי.

קרן טרנר: מה שצריך לעשות כרגע הוא להתקדם כמה שיותר מהר עם תזכיר החוק.

קרן טרנר: במקביל, גם לשבת עם העובדים, לשמוע את כל הצרכים.

קרן טרנר: אפשר לסכם כבר את הדברים.

קרן טרנר: אולי הפערים הם כן גדולים.

קרן טרנר: אנחנו עוד לא ישבנו.

יואב גדסי: תסלחי לי, אבל - - -

דוד אזולאי: יואב, אם תרצה להגיב אני אאפשר לך.

קרן טרנר: אני חושבת שהמשא-ומתן עוד לא הגיע לכדי מיצוי.

קרן טרנר: לכן, יכול להיות שעוד קיימים פערים גדולים, קטנים, רבים.

קרן טרנר: צריך לשבת ולדבר על הדברים, ולקדם במקביל את טיוטת תזכיר החקיקה.

קרן טרנר: אין שום סיבה לא לעשות את זה בלוח זמנים מאוד קצר.

קרן טרנר: החלטת הממשלה ממאי 2008 הקציבה לוחות זמנים.

קרן טרנר: כבר עכשיו המשרדים חורגים מלוחות הזמנים.

קרן טרנר: זה תזכיר חקיקה שמקדם משרד הפנים, וצריך לשים על זה גז.

קרן טרנר: במישור השני של העובדים אפשר לשבת כבר עכשיו.

קרן טרנר: הממונה על השכר, אגף תקציבים, משרד הפנים, צריכים לשבת יחד.

דוד אזולאי: מתי?

דוד אזולאי: קרן, האנשים האלה לא השביתו את המערכת, הם רק נוקטים בעיצומים שלא מגיעים לציבור.

דוד אזולאי: למי אתם מחכים כדי לשבת איתם?

דוד אזולאי: האם אתם מחכים שהם ישביתו את המערכת?

קרן טרנר: לא, אנחנו לא מחכים.

דוד אזולאי: אז למה אתם לא מזמינים אותם?

דוד אזולאי: מי שצריך להזמין אותם צריך לשבת איתם ולנהל משא-ומתן על העובדים, על התקנים, על התקציבים, ועל כל הדברים.

דוד אזולאי: למי מחכים?

קריאה: לא יושבים איתנו בגלל הרפורמה.

קריאה: רוצים להלחיץ אותנו לרפורמה.

קרן טרנר: אין כזאת כוונה, לפחות במשרד האוצר.

קרן טרנר: כמו שציינתי קודם, הרפורמה היא לא הפרטה אלא דווקא איזשהו צעד חריג של מעין הלאמה.

קרן טרנר: צריך לשבת כבר.

קרן טרנר: נדרש גם שיתוף הפעולה של העובדים בעניין הזה, ואפשר להיכנס לתהליך מואץ.

קרן טרנר: הנושא קודם על-ידי מנכ"ל משרד הפנים.

שלי יחימוביץ': לקרוא לזה הלאמה זה שפה כל כך מכובסת.

שלי יחימוביץ': קודם כל, לא מלאימים מהשלטון המקומי.

שלי יחימוביץ': השלטון המקומי הוא לא הסקטור הפרטי, אז זה לא הלאמה.

קרן טרנר: אז הפרטה זה גם לא.

שלי יחימוביץ': את לא לוקחת משהו מאנשי עסקים ומלאימה אותו לטובת המדינה.

שלי יחימוביץ': בואו נשתמש בטרמינולוגיה יותר בדייקנות.

שלי יחימוביץ': כמו שהיום מתבצעות רפורמות, ברפורמות יש במידה רבה אלמנט של הפרטה בכל מה שנוגע לעבודה מאורגנת מפני שנפרדים מהעובדים הקבועים באיזשהו תהליך שסופו ידוע מראש, ומעסיקים עובדים בתנאים חדשים שהם שונים לחלוטין: או בחוזים אישיים קצרי מועד, או בעבודות עונתיות, או באמצעות עמותות, או באמצעות חברות כוח-אדם.

שלי יחימוביץ': יש לנו הרי כבר ניסיון ב"רפורמות" האלה במירכאות, וזאת התוצאה שלהן.

שלי יחימוביץ': זה נשמע מאוד יפה, אבל זה הרי סכנות מבחינתם.

שלי יחימוביץ': הדבר שמקומם במיוחד הוא שבגלל האובססיה הזאת לרפורמה שמקיימת בכל תחום, מייבשים אותם בינתיים, ולא מאפשרים להם לשרת את הציבור כמו שצריך, ומסכנים את שלומו של הציבור.

שלי יחימוביץ': זה הדבר כרגע הכי אקוטי, והכי חמור.

שלי יחימוביץ': תפסיקו לקרוא לזה הלאמה, זה מגוחך.

קרן טרנר: אני אציין שזה מעין הלאמה.

קרן טרנר: הפרטה זה בוודאי לא, שכן מדובר על לקחת איגודים עירוניים מפוזרים, ולהפוך אותם לשירות ממלכתי – משהו שדומה למאפיינים של המשטרה - וגם להסדיר את כל נושא כוח האדם, התקציבים - - -

דוד אזולאי: אז למה לקרוא לזה הלאמה?

קרן טרנר: לא, אני לא קראתי לזה הלאמה.

קרן טרנר: אני ניסיתי להסביר את העניין.

שלי יחימוביץ': את אמרת כמה פעמים את המילה הלאמה.

דוד אזולאי: תקראו לילד בשמו, ואל תפחדו מכך.

דוד אזולאי: זה לא בושה.

דוד אזולאי: אני מדבר על זה בקול רם, ואני אומר את זה, ואני מתכוון לזה – להפוך את שירותי הכבאות לשירות ממלכתי במדינת ישראל.

דוד אזולאי: למה אתם צריכים להתבייש בזה?

דוד אזולאי: צריך להגיד את זה.

קרן טרנר: נכון, אנחנו אומרים.

דוד אזולאי: זה הפתרון שצריך ללכת עליו.

דוד אזולאי: יש דברים שהם לא מקובלים על הכבאים, ולכן יש משא-ומתן, ולכן מקיימים דיונים ונותנים פתרונות, ועושים את זה בשיתוף פעולה.

דוד אזולאי: גברתי, בבקשה.

יעל שילוני: אני יועצת משפטית לארגון הכבאים וההסתדרות.

יעל שילוני: זה מביך לשמוע את מה שאומרת נציגת האוצר.

יעל שילוני: אנחנו לפני למעלה משנה העברנו התייחסות בכתב ובעל-פה למשרד האוצר והפנים ביחס לרפורמה.

יעל שילוני: חלק נכבד מההתייחסות שלנו כלל התייחסות לבעיה שבגינה יש את העיצומים הנוכחיים.

יעל שילוני: התייחסנו לצורך האקוטי להגדיל את כמות הכבאים, בייחוד בפאן המבצעי.

יעל שילוני: הבאנו לכם נתונים על כמות הכבאים פר נפש בעולם.

יעל שילוני: אנחנו לא משתווים למדינות כמו: רומניה, רוסיה.

יעל שילוני: כמובן שלא צרפת, גרמניה, או בריטניה.

יעל שילוני: אנחנו פשוט לא מתקרבים לכל מדינה שאפשר לחשוב עליה בעולם הנאור.

יעל שילוני: אנחנו פשוט לא שם, אנחנו במרחק, אפילו לא של חצי.

יעל שילוני: אנחנו 1 ל-7 לעומתם.

יעל שילוני: הם לא נמצאים במצב של פחות מ-1 כבאי ל-1,000 תושבים, ואנחנו במצב של 1 ל-10,000.

יעל שילוני: באנו והעלאנו את הנתונים.

יעל שילוני: אמרנו נלך איתכם יד ביד, אבל בוא נשפר: 1.

יעל שילוני: את הציוד.

יעל שילוני: 2. את המצבת.

יעל שילוני: אמרתם לנו, התשובה הברורה מאוד שקיבלנו מראש אגף התקציבים: אל תתערבו לנו.

יעל שילוני: אנחנו כן נתערב לכם, ואנחנו כרגע מתערבים לכם, מאחר שכבאים נפגעים בתאונות, הרבה יותר כבאים מאי פעם, מאז שהחלטתם את אותה החלטה אטומה ב-2007 להפסיק קליטה של כבאים.

יעל שילוני: זאת חרפה.

יעל שילוני: כמות התאונות של הכבאים עלתה, עומס העבודה עלה.

יעל שילוני: העומס הוא לא אפשרי.

יעל שילוני: מתוך אידיאלים, ומתוך מחויבות לציבור עצמו, אנחנו ממשיכים לעשות את מה שאנחנו צריכים לעשות, ומצילים חיי אדם במצב שבמדינה נורמאלית בחוץ-לארץ זה לא היה קורה.

יעל שילוני: בקנדה כבאי לא עולה על כבאית אם אין שם עוד שלושה חברים שממתינים לו, וכולם מקצועיים עם הכשרה.

יעל שילוני: אין דבר כזה.

יעל שילוני: אבל, בישראל הכול אפשרי.

יעל שילוני: לגבי הטענה שאתם רוצים להפוך אותנו לשירות מעין משטרתי – נכון, זה מה שאתם רוצים.

יעל שילוני: אתם רוצים להפוך אותנו לשוטרים בלי זכות שביתה.

יעל שילוני: אתם רוצים לפגוע לנו בחירות ההתארגנות, ואתם רוצים לפגוע לנו בשכר.

יעל שילוני: ההסתדרות חושבת שצריך לטפל דווקא בשוטרים, ולקדם את הזכויות שלהם, והיא הביעה את הדעה שלה גם בבג"ץ וגם בפורומים אחרים.

יעל שילוני: אנחנו בהחלט חושבים שכבאים זה שירות אזרחי, ואנחנו לא לבד.

יעל שילוני: רק מדינות כמו ונצואלה חשבו אחרת, וארגון העבודה הבין-לאומי הבהיר בכמה וכמה החלטות חוזרות ונשנות ששירותי כבאות זה שירותים אזרחיים עם חירות ההתארגנות על כל הנובע והמשתמע מכך.

יעל שילוני: נכון, אתם מייבשים אותנו פשוט כדי שתובילו אותנו למצב שבו המצב הבריאותי של הכבאים, והמצב הארגוני של הכבאים מבחינת כמות הכבאים, לא יוכלו לעמוד בדרישה שלכם להפוך אותנו למשהו כמו משטרת ישראל שזה דבר שבפני עצמו דורש תיקון.

יעל שילוני: לגבי המצב שקורה כרגע בשביתה הזאת – אנחנו סבורים, ואנחנו תומכים בכך שמר רומח יפעיל את סמכותו ויפנה לרשויות הרלוונטיות.

יעל שילוני: אם משטרת ישראל סבורה שביום חול רגיל יש צורך בכבאית, וזה בעצם לא משטרת ישראל שמחליטה אם יש צורך בכבאית, אלא הם פונים אלינו, אל שירותי הכיבוי, כדי שנפעיל אנחנו את סמכותנו המקצועית כי הם לא מבינים בזה שום דבר, ונקבע איזה הסדרי כיבוי צריך - אם זה טוב ליום חול, זה גם טוב ליום עיצומים.

יעל שילוני: אם זה לא נחוץ ביום עיצומים, זה גם לא נחוץ ביום חול.

יעל שילוני: המשוואה המוזרה הזאת שנוצרה כאן שבגלל אירועים כמו מדונה וכדורגל ודעת הציבור, פתאום כל מיני ראשי רשויות מחליטים שהם מספיק מקצועיים כדי לתת אישורי פעילות לעסקים שלא אמורים לפעול ללא כבאית, הוא לא מצב חוקי, הוא לא מצב תקין.

יעל שילוני: הוא מצב שדורש ביקורת ציבורית.

יעל שילוני: משטרת ישראל שכל כך רוצים להפוך אותנו לגוף שדומה לה, לא פועלת בלי הוראות מגבוה, וההוראות מגבוה מגיעות.

יעל שילוני: משטרת ישראל היא היד הארוכה של הממשלה, היא היד המבצעת.

יעל שילוני: אין לנו ספק שאותם שוטרים שמאיימים על הכבאים במעצרים בגלל רצון לבטא את המצוקה הזאת בדרך דמוקרטית ובדרך מסודרת, פועלים על פי הנחיות מגבוה.

יעל שילוני: ההנחיות האלה הן הפרות חד משמעיות של מחויבויות של מדינת ישראל לפי אמנות בין-לאומיות שמדינת ישראל חתומה עליהן.

יעל שילוני: אז מה אתם רוצים?

יעל שילוני: שההסתדרות תפנה ל-ILO ולאו"ם בתלונה?

יעל שילוני: האם זה מה שאתם רוצים?

יעל שילוני: שנגיע לשם, ושנכבס את הכביסה המלוכלכת הזאת בחוץ?

יעל שילוני: שיעשו לכם הליך כמו שעשו לוונצואלה ולמדינות אחרות?

יעל שילוני: אגב, גם ליפן עשו הליך כזה.

יעל שילוני: האם לשם אתם רוצים להוביל אותנו?

קרן טרנר: - - -שמשרד האוצר ינחה את המשטרה, אז אני רוצה להגיד כבר כאן לפרוטוקול, לא היתה שום אמירה ושום בקשה מהמשטרה שנוגעת לכבאים לא ממשרד האוצר.

קרן טרנר: אני לא לוקחת אחראיות על מפכ"לים.

יעל שילוני: משטרת ישראל פועלת על דעת עצמה?

יעל שילוני: כל כך חשוב למשטרת ישראל שיהיה מופע של ג'ז באילת?

קרן טרנר: אין לנו חלק בזה.

יעל שילוני: הם הפכו להיות חובבי מוזיקה וספורט עד כדי כך?

יעל שילוני: אני יכולה להבין כדורגל.

יעל שילוני: אבל, באמת.

קרן טרנר: גברתי, אין לאוצר דבר וחצי דבר עם העניין עם המשטרה ועם ההופעות השונות.

דוד אזולאי: אני מקבל את דברי נציגת האוצר, ואני מאמין שזו היתה יוזמה עצמית של המשטרה.

יעל שילוני: אנחנו מאוד מקווים שזה ליקוי מאורות מקומי.

יעל שילוני: אבל, פנייה שאנחנו עשינו כבר לפני שבועיים לשר לביטחון הפנים, לא זכתה להתייחסות או לתשובה.

קרן טרנר: אבל, זה לא אני - - -

יעל שילוני: אנחנו שואלים את עצמנו - ממשלת ישראל היא גוף אחד, מה היא עושה בעניין, ואיפה היא?

יעל שילוני: אנחנו לא יודעים.

יעל שילוני: לגבי הפנייה של בואו נשב, וצריך לשמוע ולקבל שיתוף פעולה מהעובדים – קיבלתם מסמך של יותר מעשרה עמודים.

יעל שילוני: התשובה שלכם היתה מאוד ברורה: אל תתערבו לנו.

יעל שילוני: אנחנו נתערב לכם כי אנחנו בבעיה.

קרן טרנר: אני לא יודעת ל- - -

יעל שילוני: אין לי טענות אלייך אישית.

קרן טרנר: אבל, נדרש גם שיתוף הפעולה של הכבאים במשא-ומתן.

קרן טרנר: הרי שני הצדדים צריכים בסוף להגיע לאיזושהי הסכמה.

קרן טרנר: חשוב להבהיר פה שזה לא רק בצד אחד.

יעל שילוני: לא היתה לכם בעיה של חוסר שיתוף פעולה, זה לא היה המצב

דוד אזולאי: קרן, אני שואל אותך ואת נציג משרד הפנים שאלה.

דוד אזולאי: מה אתם מתכוונים לעשות מייד לאחר הישיבה הזאת?

דוד אזולאי: האם יש בכוונת

דוד אזולאי: כם לזמן את נציגי הכבאים, ולשבת איתם ולנהל משא-ומתן עד למציאת הפתרון על מנת להפסיק את העיצומים האלה ולא להחריף אותם?

דוד אזולאי: רבותי, נציגי משרדי הממשלה, אני מודיע לכם שאנחנו כוועדה מגבים את הכבאים, ונמשיך לגבות אותם מפני שהם מעלים כאן טענות צודקות, אלא אם מישהו יקום ויגיד באומץ לב: אנחנו לא צריכים שירותי כבאות במדינת ישראל.

דוד אזולאי: שייקח על עצמו את כל האחראיות.

דוד אזולאי: נסגור את כל התחנות, ותאמינו לי שתחסכו הרבה כסף.

שמעון מעתוק: כבר היום יש ישיבה אצל השר והמנכ"ל עם ארגוני הכבאות.

שמעון מעתוק: אני מעריך שהנושא הזה יעלה גם שם, וגם נושאים אחרים.

שמעון מעתוק: אני מקווה שימצאו פתרון מהיר.

דוד אזולאי: האם נציגי הכבאים מוזמנים?

קריאות: כן, כולם מוזמנים.

קריאה: כולם, חוץ מהאוצר.

דוד אזולאי: למה לא מזמינים את האוצר לדיון הזה?

קריאה: יכול להיות שיש במשרד הפנים קופה קטנה שהם אולי יסתדרו.

שלי יחימוביץ': אגב, זה באמת קופה קטנה.

שלי יחימוביץ': בסוף זה כסף קטן.

דוד אזולאי: שמעון, תאמר לי בבקשה למה נציגי משרד האוצר לא משתתפים בישיבה הזאת.

דוד אזולאי: אני מבין שמשרד הפנים הוא שזימן את הישיבה.

דוד אזולאי: אבל, בכל זאת.

שמעון רומח: אני לא יודע לענות בשם לשכת השר.

שמעון רומח: מה שאני רוצה לומר הוא שאני בקשר שוטף עם אגף תקציבים.

שמעון רומח: סלע המחלוקת היום הוא בעיקר סוגיית כוח-אדם.

שמעון רומח: לצורך העניין, אני חושב שצריך לקבוע עכשיו תוכנית רב שנתית שעל פני שלוש-ארבע שנים מקסימום, התקן יושלם ויגדל.

שמעון רומח: האוצר לא מוכן לזה.

שמעון רומח: אני יכול גם להגיד לך שארגון הכבאים והמפקדים, לא מסכימים איתי כי הם חושבים שמה שאני הסכמתי הוא מעט מידיי.

שמעון רומח: אני יכול להבין אותם כי גם אני לא חושב שזה הרבה.

שמעון רומח: אני הלכתי לזה רק בשביל להגיע למצב שיש כבר הנעת תהליך בכיוון החיובי.

שמעון רומח: לגבי הפגישה היום – אני חושב שזה יהיה נכון מצד השר לשמוע בצורה מסודרת את האנשים הנוגעים לדבר בתוך משרדו, ואחר כך לפעול מול שר האוצר, מול הממשלה.

שמעון רומח: יש ישיבת ממשלה ביום ראשון.

שמעון רומח: לכן, לדעתי הוא לא זימן.

שמעון רומח: אני חושב שזה מהלך טבעי ונכון.

שמעון מעתוק: צריך לזכור שסך הכול השר והמנכ"ל הם מספר חודשים בתפקיד, והם סך הכול מתחילים את התהליך.

שמעון מעתוק: הרפורמה הזאת כבר התחילה מזמן, ואני מעריך שזה יהיה - - -

דוד אזולאי: אני רק רוצה שתדע שהדבר הזה לא חדש, שמעון רומח מכיר את זה.

דוד אזולאי: הוא לא חדש, הוא לא שלושה חודשים בתפקיד.

דוד אזולאי: הנציב מכיר את זה, הוא ליווה את זה הרבה זמן.

שמעון מעתוק: אני מדבר על השר והמנכ"ל שהם חדשים, ושהם צריכים לגבש את המדיניות שלהם בעניין.

דוד אזולאי: אי הוודאות הזאת לא יכולה להימשך עד אין סוף.

דוד אזולאי: זה חייב להסתיים.

דוד אזולאי: תגידו לכבאים מה שאתם רוצים לתת, ושהם ידעו להתמודד עם זה.

דוד אזולאי: אם לא, אז הם ימשיכו.

דוד אזולאי: אם כן, אז הם יחליטו להפסיק.

דוד אזולאי: אבל, המצב של לא זה ולא זה הוא בלתי אפשרי.

קריאה: השר מכיר אותנו מ-2001.

דוד אזולאי: יואב, בבקשה.

יואב גדסי: קרן, אני מלווה את הישיבות האלה כבר הרבה מאוד שנים, לפחות משנת 86 כאשר התחילו לדבר על ממלכתי ועל רשות ארצית.

יואב גדסי: תמיד בהתחלות יש הרבה התלהבות, ואת נמצאת עכשיו בשלב ההתלהבות, ואת חושבת: הנה, או טו טו זה קורה.

יואב גדסי: צר לי לאכזב אותך, זה לא יקרה כל כך מהר כמו שאת חושבת.

יואב גדסי: יש החלטה חד משמעית ומתואמת עם עופר עיני.

יואב גדסי: לא תהיה שום רשות ארצית שלא בהסכמה של העובדים ושל ההסתדרות.

יואב גדסי: אנחנו הגענו למבוי סתום בפגישה האחרונה שהיתה עם משרד האוצר, עם החברים שהיו לפנייך, וכרגע אין שום תהליך.

יואב גדסי: כל תהליך שישנו כרגע הוא תהליך שלכם לבד.

יואב גדסי: אתם פשוט מדברים עם עצמכם.

יואב גדסי: עם כל הכבוד, אתם מדברים עם שמעון רומח.

יואב גדסי: אבל, שמעון רומח לא מייצג אותנו, הוא מייצג את משרד הפנים.

קרן טרנר: אין תהליך כרגע, אתה צודק.

יואב גדסי: אבל, אני שומע על תזכיר חוק ושיושבים ויושבים.

יואב גדסי: אנחנו ישבנו עם אנשי מקצוע - - -

דוד אזולאי: סליחה, את מי מייצג נציב שירותי הכבאות שמעון רומח?

יואב גדסי: את משרד הפנים, לא את העובדים.

דוד אזולאי: משרד הפנים יושב עם שמעון רומח, אז זה משרד הפנים עם משרד הפנים?

יואב גדסי: כן, בדיוק.

יואב גדסי: יושבים עם עצמם.

שלי יחימוביץ': הם צריכים לצרף לישיבות האלה גם את ועד העובדים.

אסי לוי: זה בסדר שמשרד האוצר יושב עם ארגון העובדים על הרפורמה.

אסי לוי: אבל, הרכבים הם שלי.

אסי לוי: מי ייתן להם לנסוע עם אוטו לכבות שריפה?

אסי לוי: מי ישלם לשלטון המקומי את הכסף?

אסי לוי: האם יש לכם 4 מיליארד שקל?

אסי לוי: האם הרפורמה זה העיקר?

אסי לוי: מי משלם לי את הכסף?

אסי לוי: אתם מדברים בעיקר על הרפורמה, רפורמה, וזה נחמד.

אסי לוי: אבל, מי ייתן לכם את המטף?

אסי לוי: אתם רק ממציאים פה כל הזמן סיסמאות.

אסי לוי: מספיק כבר.

אסי לוי: אין לכם 100 מיליון שקל לשלם, אתם רוצים לשלם 4 מיליארד?

אסי לוי: מה קורה לכם?

יואב גדסי: אני רוצה שיהיה ברור שהמשא-ומתן שהתקיים בפעם האחרונה היה בעיקרו על זכות ההתארגנות.

יואב גדסי: אני רואה שהאוצר רוצה לראות אותנו בסוף התהליך רק עם זכות של עמידה בצומת עם דגלונים ולנפנף ושנאמר שאנחנו בשביתה ובעיצומים, ולמנוע מאיתנו את הזכות היסודית.

יואב גדסי: אני מודיע לך שאנחנו כרגע לא במשחק, אנחנו לא בחלק הזה.

יואב גדסי: עברנו אותו, ואנחנו במקום אחר.

יואב גדסי: אנחנו באנו למשרד האוצר ולמשרד הפנים עם הצעה מכובדת, ועם איש מקצוע שהיה פעם מנכ"ל משרד האוצר.

יואב גדסי: אבל, הוא לא שווה פתאום.

יואב גדסי: כשמר קוצי'ק היה באוצר הוא היה אליל הנוער, והכול היה בסדר.

יואב גדסי: אבל, כשהוא נמצא עכשיו בצד השני אז מאיפה הוא מבין?

יואב גדסי: הוא לא יודע כלום.

יואב גדסי: מה לעשות?

יואב גדסי: אנחנו רחוקים שנות דור אחד מהשני.

יואב גדסי: אני מציע לכם לפתור את הבעיות הדחופות כרגע, ולעזוב את תזכירי החוק כי זה יהיה מאבק אחר, והוא יהיה מאבק הרבה יותר קשה.

יואב גדסי: אם אתם מתכוונים לעשות משהו באופן חד-צדדי, אז יש בצד השני אנשים שלא יתנו לכם, וקחו את זה בחשבון.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: מר ינקוביץ, בבקשה.

דוד ינקוביץ: אני רוצה להחזיר את כולם חזרה לפתיחת הדיון, למצב של שירותי הכבאות היום, ומההיבט של המפקדים.

דוד ינקוביץ: יש אחראיות כבדה מאוד על המפקדים, על הקצינים ועל הכבאים שיושבים כאן.

דוד ינקוביץ: מצד אחד, מוטלת עליהם משימה והיא להציל נפש ורכוש.

דוד ינקוביץ: מצד שני, הם לא יכולים לעשות את זה כמו שהם נדרשים.

דוד ינקוביץ: כדי לתת מענה סביר וטוב ולהציל אנשים בשריפת דירה בבניין רב קומות או גורד שחקים, צריכים בין 15 ל-17 בעת ובעונה אחת, ותוך זמן תגובה מהיר מאוד, שאם לא כך אנחנו בכלל לא בטוחים שהם יצליחו למלא את משימתם.

דוד ינקוביץ: המציאות היום היא עגומה מאוד.

דוד אזולאי: ינקו, יש פה שאלה שכולנו צריכים לשאול את עצמנו.

דוד אזולאי: יש פה שני שלבים.

דוד אזולאי: ישנו השלב הראשון – מה עלינו לעשות כעזרה ראשונה על מנת להפסיק את העיצומים?

דוד אזולאי: אחר כך ישנו שלב ב' והוא להיכנס למשא ומתן.

דוד אזולאי: כרגע יש משבר.

דוד אזולאי: אתם לא נכנסים למשא-ומתן בגלל שאתם לא מקבלים את המינימום הדרוש, והם רוצים להתקדם במשא-ומתן.

דוד אזולאי: אחד תלוי בשני.

דוד אזולאי: אבל אני אומר, קודם תעשו שלב א' – מה אנחנו צריכים לעשות היום כדי לחזור למצב של הפסקת העיצומים?

דוד אזולאי: אחר כך להיכנס למשא-ומתן.

דוד ינקוביץ: בשלב המיידי, קודם כל למלא את התקן.

דוד ינקוביץ: אנחנו בתקן חסר.

דוד ינקוביץ: אמר הנציב כ-200 כבאים חסרים במדינת ישראל.

דוד ינקוביץ: בעיר כמו אלעד אין תחנת כיבוי.

דוד ינקוביץ: מדובר בעיר עם 40 אלף תושבים, עם אוכלוסייה צפופה, עם משפחות ברוכות ילדים, הדלקת נרות, פלטות שבת.

דוד ינקוביץ: יש שם לא מעט שריפות של דירות מידי יום ביומו.

דוד ינקוביץ: אנשים כבר נספו, למה מחכים?

דוד ינקוביץ: אנחנו לא יכולים לפתוח שם תחנה חדשה שאמורה היתה כבר לקום מזמן.

דוד ינקוביץ: בתחנות משנה שני כבאים יוצאים לאירוע.

דוד ינקוביץ: מה הם יכולים לעשות?

דוד ינקוביץ: האם לאתר לכודים קודם כל?

דוד ינקוביץ: האם ללכת לכבות, או לפרוס את הציוד?

דוד ינקוביץ: הם חסרי אונים עם כוח-האדם.

דוד ינקוביץ: בשלב המיידי צריך למלא את התקנים, ובשלב הבא צריך להוסיף לתקן כוח-האדם.

דוד ינקוביץ: הבעיה הנוספת היא בעיית הציוד.

דוד ינקוביץ: אני כבר הרבה שנים משמש כיושב ראש ועדת האמצעים להצטיידות.

דוד ינקוביץ: אני לא זוכר מתי חידשנו את הציוד שלנו, לא זכור לי אצלי בשירות, באזור פתח-תקווה, יש לנו רכבים משנת שמונים, ורק עכשיו השבתתי רכב שהוא הרבה הרבה יותר ותיק.

שלי יחימוביץ': מאיזה שנה היה הרכב המושבת?

דוד ינקוביץ: מ-75.

דוד ינקוביץ: הוא הושבת רק עכשיו.

דוד ינקוביץ: הוא הושבת כי אני לא יכול לעמוד בתיקונים שלו.

דוד ינקוביץ: אין לי אחר במקומו.

קריאה: מנוף הגבהים ברמת גן זה שנת 73.

קריאה: - - -לקחו לנו, ועדיין לא קיבלנו כבאית באופקים.

אסי לוי: יש מנוף אחד שכבר אי אפשר לעשות לו יותר טסט, כי יש חוק שאחרי 20 שנה לא עושים טסט לרכב.

אסי לוי: המנוף הזה מושבת.

דוד ינקוביץ: בנינו תו"ל למבנים גבוהים שאנחנו לא יכולים ליישם אותו.

דוד ינקוביץ: למיטב זכרוני, אדוני הנציב, הוא גם לא מתפרסם כי אי אפשר ליישם אותו.

דוד ינקוביץ: התו"ל הזה מדבר על בניין גבוה, על כמות של כ-17 כבאים שצריכים לחדור פנימה כדי לאתר את הלכודים, לחלץ אותם, ולכבות את האש.

דוד ינקוביץ: האם כבאי אחד יכול לעשות את זה כפי שזה במציאות של היום?

דוד ינקוביץ: האם שני כבאים בתחנות משנה יכולים לעשות את זה?

דוד ינקוביץ: ודאי שלא.

דוד ינקוביץ: במיידי אנחנו צריכים לעשות שני דברים.

דוד ינקוביץ: ראשית, כוח-אדם.

דוד ינקוביץ: שנית, ציוד.

יואב גדסי: אדוני היושב ראש, מדברים על שלבים בנושא של כוח-אדם.

יואב גדסי: פה אין פשרות, השורות הריקות צריכות להתמלא, ואחרי זה לדבר באמת מה צריך הלאה.

יואב גדסי: ישנם 7 מיליון תושבים, ואולי כ-800 כבאים מבצעים, השאר זה מינהלה.

יואב גדסי: זה לא יכול להיות, זה לא יעלה על הדעת.

יואב גדסי: אומרים: ניתן לכם עכשיו, עוד שנה או עוד שלוש, ארבע או חמש שנים.

יואב גדסי: אבל, זה לא עובד כך.

יואב גדסי: קודם כל, למלא את השורות הריקות שמאושרות על-ידי הנציבות.

יואב גדסי: אחרי זה צריך לשבת ולראות איך מגדילים את הכוח.

דוד אזולאי: אתם יושבים היום עם השר והמנכ"ל, ואני מציע שתביעו את הדברים שם.

דוד אזולאי: חשוב מאוד שתקבלו החלטות.

דוד אזולאי: אני אומר לכם יותר מזה, אני לא רוצה לכנס את הוועדה עוד הפעם.

דוד אזולאי: אבל, אם אתם לא תתקדמו בעניין הזה ואנחנו ניאלץ להתערב, נעשה את זה מפני שפה מדובר בחיי אדם.

דוד אזולאי: אנחנו לא נפקיר את חיי אזרחי מדינת ישראל לאנשים שממשיכים במשא-ומתן.

דוד אזולאי: זהו פשוט פיקוח נפש.

דוד אזולאי: שמעת את מה שאמר היום פה מישהו לגבי ההצלה שהיתה במודיעין.

יואב גדסי: כל שירותי הכבאות זה כולה מחיר של מטוס אחד.

אסי לוי: ברשותך, הוא מעביר לנו פתק מאיפה אנחנו לוקחים את הכסף של 36%.

אסי לוי: שיגידו לנו מאיפה להביא את הכסף, ואנחנו נלך להביא.

דוד אזולאי: אני אמרתי את זה.

דוד אזולאי: אני חושב שהדבר הזה חייב להסתיים עוד לפני הפגישה עם השר.

אסי לוי: אתם קיבלתם מכתב, וכבר כמה חודשים אתם לא מחזירים תשובה.

אסי לוי: תגידו מאיפה נביא את הכסף, אני אלך להביא את הכסף.

אסי לוי: אדוני היושב ראש, יש אנשים שלא מתייחסים אליהם.

אסי לוי: עם כל הכבוד לעובדים, העובדים לא ילכו ברגל לכבות שריפה.

אסי לוי: במשך השנים הרשויות המקומיות השקיעו המון כסף, הם לא יוותרו על זה.

אסי לוי: אתה רואה את שלמה בוחבוט מוותר על שקל?

אסי לוי: הוא לא יוותר על זה.

דוד אזולאי: רבותי, תודה רבה לכולם.

דוד אזולאי: אני רוצה לסכם את הדיון.

דוד אזולאי: אנחנו עדים למצב חמור בשירותי הכבאות וההצלה הגורם לסיכון חיי אדם.

דוד אזולאי: הוועדה מחזקת את הכבאים, ואת שירותי הכבאות במדינת ישראל, העושים מלאכת קודש תוך גילוי אחריות, למרות התנאים הבלתי נסבלים.

דוד אזולאי: הוועדה פונה למשטרה לאפשר לשירותי הכבאות להביע את מחאתם בדרך חוקית, ולא להיכנס לנעלי הכבאים.

דוד אזולאי: כמו כן, הוועדה דורשת מהמשטרה שלא להתיר קיום אירועים המוניים ללא נוכחות כוחות הכיבוי.

דוד אזולאי: הוועדה דורשת שכל רפורמה או כל דיון על הרפורמה, מחייב שיתוף פעולה עם הכבאים.

דוד אזולאי: הרצון לבצע רפורמה אינו עומד בסתירה לצורך לפתור בעיות בהולות המונעות משירותי הכיבוי להבטיח את שלום הציבור.

דוד אזולאי: הוועדה קוראת לכל הצדדים, משרד הפנים, משרד האוצר, והשלטון המקומי, להיפגש עם נציגי הכבאים, ולנהל משא ומתן על שיפור שירותי הכבאות.

דוד אזולאי: הוועדה דורשת ממשרד הפנים להורות לרשויות המקומיות ולאיגודי הערים לכבאות להעביר את ה-36% לאלתר לכל הכבאים ברחבי מדינת ישראל.

דוד אזולאי: תודה רבה לכם.

דוד אזולאי: אני מקווה שתהיה לנו בעזרת השם שנה יותר טובה מהשנה הזאת, לפחות מבחינת שירותי הכבאות.