ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 29, 2009-07-28 12:00

ליה שמטוב: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

ליה שמטוב: הישיבה היום היא במסגרת דיון מהיר של חבר הכנסת רוברט טיבייב.

ליה שמטוב: נשיאות הכנסת העבירה לנו לוועדה את הבקשה לדיון.

ליה שמטוב: את הנתונים שבדוח כולם יוכלו לראות ולא רק לשמוע.

ליה שמטוב: נמצא איתנו היום המנהל הכללי של המועצה לשלום הילד, הדוקטור יצחק קדמן, אנחנו מודים לך על העבודה שלך וגם למשרד הקליטה והעלייה על העבודה המשותפת.

ליה שמטוב: אני מבקשת להציג בפניכם את השורה האחרונה של הנתונים מהדוח: 10% מכלל הילדים בישראל הם ילדים עולים והם כי 230,000 ילדים שמתוכם כאמור 10% עולים.

ליה שמטוב: רובם גרים בפריפריה.

ליה שמטוב: אחוז העולים הזכאים לבגרות בשנה האחרונה נמוך ב- 10% מכלל הילדים.

ליה שמטוב: הפער, כפי שהוא מוצג מהדוח, אינו משתנה במהלך השנים.

ליה שמטוב: שיעור הנשירה של הילדים העולים כפול מכלל התלמידים – הפער הזה, לפי הדוח, עקבי והוא נכון בכל הכיתות.

ליה שמטוב: לצערי מהדוח עולה ששיעורי העוני בקרב עולים חדשים גבוה משיעור העוני בקרב כלל הילדים.

ליה שמטוב: 77% מכלל הילדים החיים במשפחות עולים הן משפחות שמתקיימות בדרך כלל מקצבת הבטחת הכנסה, משפחות חד הוריות.

ליה שמטוב: אבל ישנה גם בשורה אחת טובה שעולה מהדוח, ישנה ירידה בשיעורי הפשיעה של נוער עולה.

ליה שמטוב: הנתונים האלה מדאיגים מאוד, ואנחנו רואים לפי הדוח שקיים קושי לשלב את התלמידים העולים במערכת החינוך.

ליה שמטוב: הקושי נובע מהרבה בעיות ייחודיות שעמם מתמודדים ילדים עולים: קשיי שפה, קשיי עליה, השתלבות בחברה הישראלית, בעיות במשפחה ועוד.

ליה שמטוב: כשעיינתי וקראתי בדוח, גם אני עולה חדשה-ותיקה, נזכרתי שגם אנחנו חשבנו שהילדים שלנו הם התלמידים הכי טובים, הם תמיד משתתפים בכל התחרויות ותמיד ראשונים, אבל בדוח אנחנו נחשפים לבעיה, ואני חושבת שהנושא של שילוב ילדים עולים במערכת החינוך זה נושא בעל חשיבות ממדרגה ראשונה.

ליה שמטוב: אנחנו צריכים למצוא את הדרכים לשלב הכי טוב את הילדים מערכת החינוך.

ליה שמטוב: אנחנו נמצאים כאן כדי לדון בנושאים האלה.

ליה שמטוב: ולפני שאנחנו נבקש מהמועצה לשלום הילד להציג לנו את הנתונים אני אבקש מחבר הכנסת רוברט טיבייב לפתוח את הדיון.

רוברט טיבייב: תודה, אני מברך מאוד את יושבת ראש הוועדה הגברת ליה שמטוב שמשכה את ההצעה מנשיאות הכנסת.

רוברט טיבייב: ביקשתי דיון דחוף בנשיאות הכנסת אבל זה הגיעה לוועדת העלייה והקליטה וזה בסדר גמור.

רוברט טיבייב: צר לי ששר החינוך לא נמצא פה.

רוברט טיבייב: לדעתי, לאור הרפורמה שמתרחשת במשרד החינוך הוא היה צריך להיות נוכח כאן.

רוברט טיבייב: בעיניי הדוח הזה הוא פצצה אטומית.

רוברט טיבייב: שאלה לגבי הנתונים בדוח, אתם מתייחסים לעולה על פי הנתונים של משרד החינוך?

יצחק קדמן: בנתונים של הנשירה אנחנו משתמשים בנתונים של משרד החינוך.

רוברט טיבייב: זאת אומרת שהנתונים האמיתיים הם הרבה יותר גרועים.

יצחק קדמן: הנשירה היא נשירה גלויה, היא אינה כוללת את המספרים על נשירה סמויה של תלמידים שעדיין רשומים בבית הספר אבל הם יותר ברחוב מאשר בבית הספר.

יצחק קדמן: זה נכון לגבי כלל האוכלוסייה, וזה נכון גם לגבי ילדי עולים.

יצחק קדמן: הנתונים הם הנתונים הרשמיים, הגלויים, הם לא כוללים את הנתונים על נשירה סמויה.

רוברט טיבייב: לפני הישיבה, עברתי על כל וועדות הכנסת שמר יצחק קדמן השתתף בהן, הבנתי את רוח הדברים.

רוברט טיבייב: בוודאי נמצאים כאן אנשים בקיאים ממני.

רוברט טיבייב: מרינה סולודקין תודה רבה על השתתפותך בדיון הזה.

רוברט טיבייב: אתמול גם דיברנו עם יושבת ראש סייעת קדימה, הגברת ציפי לבני שתומכת ביוזמה שלנו, אני בהחלט בהחלט אתבסס על עזרתן של מרינה סולודקין ושל ליה שמטוב.

רוברט טיבייב: מהדוח של המועצה לשלום הילד, ברור שזה לא הדוח הראשון אבל הדבר שמסתמן הוא שאין בעצם שינוי בנתונים.

רוברט טיבייב: כתוב כאן ש- 30.8% מכלל התלמידים הם מקרב התלמידים .

רוברט טיבייב: ברור שהבעיה יותר עמוקה.

רוברט טיבייב: מהנתונים של הדוח נמצא שבשנת 2007 כרבע מכלל ילדי העולים היו ילדים עניים.

רוברט טיבייב: צריך להבין איפה אנחנו נמצאים.

רוברט טיבייב: כנראה שהרפורמה של משרד החינוך לא תעזור כדי לשפר את הנתונים האלה.

רוברט טיבייב: יש לי שאלה נוספת, ואני פוחד, לגבי הפשיעה אצל הילדים העולים ובכלל במשפחות.

רוברט טיבייב: פתחנו אתמול ושלשום את העיתונים, והיום יש המשך על המקרה של האבא שהרג את הילדה.

רוברט טיבייב: מזעזע.

רוברט טיבייב: ויש לי שאלה למר יצחק קדמן, האם ישנם מקרים כאלה בקרב העולים?

רוברט טיבייב: שוב, אני שמח מאוד על היוזמה גם של וועדת הקליטה וגם על השתתפות משרד הקליטה בהכנת הדוח הזה.

רוברט טיבייב: אנחנו חייבים לעצור את הנשירה ממערכת החינוך של תלמידים עולים.

רוברט טיבייב: לדעתי יש מספר בעיות ואני לא כל כך בקי בחינוך, אבל אנחנו חייבים לעצור את נשירת התלמידים עולים.

רוברט טיבייב: לתלמידים אלה יש פוטנציאל ענק ואנחנו צריכים להתאים את המערכת החינוך לתלמידים האלה, אפשר להפיק מהם דברים רבים וטובים.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: יש לנו את נציגי משרד החינוך והם יענו על השאלות ששאלת בנושא החינוך.

ליה שמטוב: חברת הכנסת מרינה סולדוקין בבקשה.

מרינה סולודקין: תודה רבה לך על קיום הדיון החשוב הזה בנושא החינוך.

מרינה סולודקין: חשובים הדברים שמשרד הקליטה ומשרד החינוך וגם ארגוני עולים שעובדים לטובת ילדי ישראל יאמרו.

מרינה סולודקין: אני מבקשת להתייחס לנושא אחד, לרפורמות של משרד החינוך אין להם די רושם חיובי בנושא החינוך של ילדי עולים.

מרינה סולודקין: אולי החינוך של ילדי עולים נמצא תמיד בשולים של האג'נדה של משרד החינוך.

מרינה סולודקין: אנחנו עדיין רואים שגם המאמצים של משרד הקליטה כדי לשפר את המצב, , עדיין לא מוצלחים.

מרינה סולודקין: אני מבקשת לחזור לנתון שבשנות ה- 90 למדינת ישראל הגיעה עליה של מבוגרים, יותר מ- 67% נמצאים יותר מ- 15 שנה.

מרינה סולודקין: אחרי 20 שנה אנחנו מוצאים שכ- 50% מילדי העולים זכאים לבגרות.

מרינה סולודקין: זאת אומרת שכמו שהיה בעליות הקודמות שהדור השני והדור האחד וחצי, וכפי שסוציולוגים מבחינים, סובל מירידה במעמד ומהסטאטוס וגם בידע ובהצלחות.

מרינה סולודקין: אני חושבת שכולנו מנסים לשנות את המצב, אבל עדיין לא הצלחנו.

מרינה סולודקין: מה שאני מבקשת מהדיון היום זה להבין למה זה קורה?

מרינה סולודקין: זה קרה לעליה מעיראק ומצפון אמריקה, אני שואלת למה אנחנו עושים במשך חמישים שנה את אותן טעויות.

ליה שמטוב: תודה לחברת הכנסת מרינה סולודקין, תודה למשרד הקליטה וגם למועצה לשלום הילד, הדוח יוצא כל שנתיים, קל יותר להתייחס כי אתמול הייתה לנו פגישה בנושא הדוח בעניין ההתאבדויות, היום אנחנו מדברים על שנת 2006, וטוב שיש לנו נתונים ואנחנו בוועדה יכולים לבחון איך אפשר אולי לפתור את הבעיה.

יצחק קדמן: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

יצחק קדמן: ראשית אני רוצה להודות לוועדה, זו וועדה שאני עובד איתה הרבה שנים בתענוג רב מאוד.

יצחק קדמן: לכל אלה שלא יודעים זה אינו מועד פשוט להיכנס לוועדה, הכנסת עומדת לצאת לפגרה ואף על פי כן הוועדה מצאה לנכון לקיים דיון מיוחד בנושא הזה, אני רואה בזה הבעת חשיבות של הוועדה ועל התייחסותה לנושא.

יצחק קדמן: זה חשוב ביותר.

יצחק קדמן: אני רוצה להודות גם לשותפים שלנו במשרד הקליטה, נמצאת כאן שרה כהן שהיא שותפה וותיקה שלנו.

יצחק קדמן: אני מבקש לומר מילה טובה על משרד הקליטה, אני לא תמיד אומר מילים טובות על משרדי ממשלה, אבל יש לי תענוג מיוחד לומר מילה טובה על משרד הקליטה.

יצחק קדמן: משרד הקליטה הוא משרד עם אומץ, לא כל משרדי הממשלה היו אומרים בואו אנחנו פותחים את השערים, הכל פתוח, בואו נוציא מסמך על נתונים.

יצחק קדמן: לשבחו של משרד הקליטה הוא לא ניסה להתערב בשום צורה גם כשהנתונים לא היו נוחים, ויש כאן הרבה נתונים לא נוחים.

יצחק קדמן: משרד הקליטה אמר "אז מה, אנחנו צריכים ללמוד את הנתונים, אנחנו צריכים כלי כדי לעבוד איתו כדי לשנות מדיניות, כדי לשפר את העשייה".

יצחק קדמן: זה לא דבר פשוט שמשרד ממשלתי נרתם לעשות.

יצחק קדמן: זו ההזדמנות שלי פעם נוספת להודות למשרד הקליטה והלוואי שעוד משרדי ממשלה יהיו פתוחים כמו משרד הקליטה בעניין.

רוברט טיבייב: זה באמת אמיץ.

רוברט טיבייב: חבר כנסת מהאופוזיציה אומר, שאם זה כך זה באמת אמיץ.

יצחק קדמן: אני אתן לחניתה קושר, שהיא אחת העורכות של השנתון ויחד עם יפה ציונית שיושבת כאן, וציפי ברמן, אני אתן להן להציג מצגת קצרה שתציג לנו מעט מהנתונים.

יצחק קדמן: אני מבקש לומר כמה דברים עקרוניים-מהותיים, הנתונים של השנתון קשורים אחד בשני.

יצחק קדמן: חבר הכנסת רוברט טיבייב כבר רמז לזה וגם חברת הכנסת מרינה סולודקין.

יצחק קדמן: יש קשר בין נשירה ממערכת החינוך לבין שיעור העבריינות בקרב בני נוער עולים.

יצחק קדמן: לא יעזור אי אפשר לנתק את השניים.

יצחק קדמן: יש קשר בין שיעור הילדים העניים בקרב העולים לבין נשירה מבית הספר.

יצחק קדמן: מי שחושב שאין קשר בין מצב כלכלי לבין נשירה טועה.

יצחק קדמן: לכן אי אפשר להסתכל על כל פריט כאן בנפרד.

יצחק קדמן: צריך לראות את התמונה הכוללת.

יצחק קדמן: בתמונה הכוללת יש דברים מדאיגים ויש דברים שניתן להסתכל ולשאוב עידוד –אם משקיעים אפשר לראות תוצאות.

יצחק קדמן: אני מוכרח לומר את זה וצריך להדגיש שישנה ירידה בשיעור העבריינות, עבריינות הנוער בקרב העולים.

יצחק קדמן: חשוב להגיד את זה מפני שנוצר רושם בציבור, וקל מאוד להיכנס להכללות ולסטיגמה, שכל בני הנוער העולים הם אלימים, הם מעשני סמים, הם אלכוהוליסטים.

יצחק קדמן: יש ירידה בשיעור עבריינות הנוער בקרב העולים.

יצחק קדמן: זה הצד המאור, אבל יש גם צד מאוד שלילי, עדיין שיעור העבריינים בקרב העולים הצעירים גדול פי שניים ולפעמים אפילו יותר מחלקם באוכלוסייה, זה אומר שמשהו כאן לא בסדר.

יצחק קדמן: תשכחו מזה שהילדים שבאים אלינו מארצות אחרות הם יותר רעים מהילדים הישראלים, מי שאומר את זה עושה עוול גדול מאוד לאוכלוסייה.

יצחק קדמן: אלו ילדים טובים, אבל כשאתה מזניח ילד וילד עובר משבר הגירה, וכאשר הילד הזה פעמים רבות מתחיל לנשור ממערכת החינוך, הפיתוי של הרחוב הוא פיתוי גדול.

יצחק קדמן: הרחוב והעולם העברייני הוא קולט העלייה טוב ביותר שיש, הם לא עושים הפליות, הם מקבלים מי שבא, הם מוכנים לקבל עולים מאתיופיה ועולים מברית המועצות לשעבר, הזרועות פתוחות שם, אין נשירה ומחבקים שם את כולם, את היהודים ואת הערבים וכולם ביחד, ממש אידיליה, רק שהמקום הוא המקום הלא נכון.

יצחק קדמן: נמצא כאן ידידי הטוב יחיאל שילה ויחד עם אנשים נוספים ייצג את משרד החינוך.

יצחק קדמן: בשנים האחרונות, ואני אומר את זה בצער, ההשקעה בילדים עולים ירדה.

יצחק קדמן: ירדה כי כל התקציב המשרד ירד, ואני שמעתי רק לפני כמה ימים מהשר שב- 2009 תקציב הפעולות של המשרד יקטן ב- 30% .

יצחק קדמן: ואם תקציב הפעולות יקטן ב- 30% המשמעות היא בעיקר בקהלי יעד מאוד ספציפיים.

יצחק קדמן: זה לא שכר המורים שבצדק לא נוגעים בו ואפילו מעלים אותו, אלו הפעולות שנועדו למען נוער נושר, נוער עולה וכל הדברים האלה.

יצחק קדמן: אם בדברים האלה אנחנו לא משקיעים, ואני אספר לכם בקצרה סיפור אישי נפלא שניתן ללמוד ממנו הרבה.

יצחק קדמן: אנחנו עושים את כנס באר-שבע לשלום הילד כל שנה, רבים מכם היו בכנס הזה.

יצחק קדמן: לפני שנה ניגשה אלי אישה, לא הכרתי אותה ובאה ונתנה לי נשיקה, לא הבנתי לכבוד מה, האישה לא מופיעה בטורי רכילות, אישה מבוגרת, שאלתי אותה למה את מנשקת אותי, היא אמרה, אתה יודע הילד שלי התגייס לצנחנים, אתה לא זוכר אותי אבל אני אזכיר לך.

יצחק קדמן: היא סיפרה לי שלפני כמה שנים, הם גרים בבאר-שבע, הם עלו מאחת ארצות ברית המועצות לשעבר, והילד שלה הגיע ארצה והוכנס לכיתה ד', הוא לא ידע מילה עברית, הוא לא ידע מה זה תנ"ך, הוא לא ידע מה זה יהדות ולא ידע מזה עברית, למרבה הצער הילד לא קיבל לא אולפנית ולא שעות עזר בעברית, שמו אותו בכיתה וזהו.

יצחק קדמן: אני לא צריך ללמד אתכם בחינוך, ילד שלא מבין מילה ממה שמדברים בכיתה, ביום הראשון הוא יושב בשקט, ביום השני הוא יושב בשקט ואחרי זה הוא צריך למצוא דרך לתקשר.

יצחק קדמן: הילד לא מבין וגם רוצה חברים, הוא תחיל לעשות פרצופים לילדים אחרים בכיתה וכולם מאוד צחקו, וזה בצדק הפריע למורה, ואם בכיתות של היום של ארבעים תלמיד מספיק שילד כזה עושה פרצופים ומפריע לכולם.

יצחק קדמן: אקצר, האמא קיבלה הודעה שהילד זקוק לחינוך מיוחד, יש טיקים, הוא עושה פרצופים במשך כל השיעור, הוא מפריע, הוא לא לומד כלום והוא צריך חינוך מיוחד.

יצחק קדמן: האמא פנתה אז אלינו ואמרה אני מכירה את הילד שלי, עד כיתה ג' הוא למד בארץ שבה היינו והיה ילד מצוין והוא ילד לחינוך מיוחד.

יצחק קדמן: היה צריך לעשות מאבק שלם כדי שהילד הזה לא ילך לחינוך מיוחד, וועדת ערר, וכלים שהפעלנו.

יצחק קדמן: מנהלת המחוז במחוז הדרום אמירה חיים, שהיא באמת אישה מופלאה, אמרנו לה שאנחנו מוכנים לעזור, נגייס ארגונים וולונטריים שיעזרו לילד, אין סיבה לשלוח את הילד לחינוך מיוחד.

יצחק קדמן: הילד נשאר בבית הספר הרגיל, עשה בגרות.

יצחק קדמן: האמא באה לנשק אותי כי הוא בדיוק התגייס לצבא, התגייס לצנחנים, היא מאושרת, הילד מאושר.

יצחק קדמן: הילד הזה בקלות היה יכול להיות זרוק בחינוך מיוחד, או אלי האמא הייתה אומרת שאם חינוך מיוחד היא לא שולחת אותו לבית הספר.

יצחק קדמן: אז היה לנו עוד נושר אחד.

יצחק קדמן: ואנחנו יודעים לאן הנושרים האלה מגיעים.

יצחק קדמן: שיעור הילדים מקרב ילדי העולים שמוכרים לשירותי הרווחה הוא גבוה באופן מפחיד, שיעור הילדים בפנימיות לילדים בסיכון, הוא פי שלושה מחלקם באוכלוסייה.

יצחק קדמן: למה?

יצחק קדמן: איך מסבירים את העניין הזה?

יצחק קדמן: הילדים בחסות הנוער, חסות הנוער זו הכתובת האחרונה לפני בית הסוהר, חסות הנוער מטפלת בנוער עבריין.

יצחק קדמן: שיעור הילדים במוסדות חסות הנוער עולי ברית המועצות לשעבר ועולי אתיופיה, הוא פי שלושה מחלקם באוכלוסייה.

יצחק קדמן: למה?

יצחק קדמן: למה?

יצחק קדמן: מישהו פה מזניח את האוכלוסייה.

יצחק קדמן: באירוע שעשינו להופעת השנתון שרת הקליטה, חזרה וצטטה אימרה ישנה שאולי יש בה אמת.

יצחק קדמן: היא אמרה "מדינת ישראל נורא אוהבת עליה - עולים קצת פחות".

יצחק קדמן: אנחנו מוכרחים להשקיע בילדים באלה.

יצחק קדמן: זה ההון האנושי שלנו ממדרגה ראשונה.

יצחק קדמן: אלו ילדים עם פוטנציאל עצום.

יצחק קדמן: במקום לראות בכל ילד עולה שצריך לשלם לו עוד סל קליטה, או שצריך להוציא שוב מסעיף תקציבי כזה או אחר.

יצחק קדמן: בואו נראה אותם כנכס.

יצחק קדמן: אלו ילדים שמגיעים אלינו עם פוטנציאל עצום.

יצחק קדמן: אין סיבה למצוא אותם במוסדות חסות הנוער, אין סיבה למצוא אותם בתיקים פליליים של המשטרה, אין סיבה למצוא אותם נושרים לרחוב.

יצחק קדמן: אלו ילדים שיכולים ללמוד אם נשקיע בהם השקעה רצינית.

יצחק קדמן: זה אמור כלפי משרד החינוך וכלפי משרדי ממשלה אחרים.

יצחק קדמן: יש בעיה קשה, אני אומר את זה בהכללה למרות שלא כולם אותו הדבר, אין להערכתי מספיק אנשי מקצוע מקרב העולים החדשים שעובדים עם ילדים עולים.

יצחק קדמן: יש צורך באנשי מקצוע שמבינים את התרבות, שמבינים את השפה, שהם יודעים על גופם מה הם עברו, שתהייה להם יותר אמפטיה מאשר היכולת המקצועית.

יצחק קדמן: אין מספיק קציני מבחן יוצאי אתיופיה, אין מספיק קציני ביקור סדיר יוצאי ברית המועצות, ואין מספיק עובדים סוציאליים בשירותי הרווחה שבאים מקרב האוכלוסייה הזאת.

יצחק קדמן: אנחנו צריכים לגייס, גם אם זה תוך הפליה מתקנת, אפשר למצוא דרכים לגייס יותר אנשי מקצוע מתוך אוכלוסיות העולים כדי להצליח טוב יותר עם הילדים.

יצחק קדמן: אני אענה על שאלה שנשאלתי כאן לגבי מקרי רצח של ילדים.

יצחק קדמן: בשנה האחרונה היו לפחות שני מקרי רצח של ילדים על ידי הוריהם שקרו במשפחות עולים.

יצחק קדמן: משפחתו של אלון זכרונו לברכה ושל מיכאל זכרונו לברכה.

יצחק קדמן: אני שמח ששאלת אותי כי אנחנו ממש הבוקר גמרנו לעשות סיכום של נתונים ומחקר על הילדים שנרצחו בישראל בידי בני משפחה בשש השנים האחרונות.

יצחק קדמן: ראשית כדאי שתדעו כי אנחנו תמיד מתפלאים שזה מקרה ראשון מסוגו, מה שקרה בשבוע שעבר זה לא מקרה ראשון.

יצחק קדמן: בששת השנים האחרונות נרצחו 32 ילדים בידי בני משפחתם, זה ממוצע של בין 5 ל- 6 מקרים בשנה.

יצחק קדמן: הנתונים הם נתונים מאלפים.

יצחק קדמן: אתם יודעים באיזה חודשים מרוכזים מקרה הרצח של ילדים?

יצחק קדמן: זה לא מתחלק שווה בשווה כל השנה.

יצחק קדמן: שלושת החודשים הכי קשים מבחינת רצח ילדים זה, יולי, אוגוסט ואוקטובר.

יצחק קדמן: אתם יודעים מה קורה בחודשים האלה?

יצחק קדמן: חופשות, זה חופשת הקיץ וחופשת החגים, הילדים לא במסגרת, יש הרבה מאוד חיכוכים, וזה נתון מאוד מעניין.

יצחק קדמן: בדקתי גם את השאלה של עולים, למרות שהיו בקיץ שעבר שני מקרים של ילדי עולים, מתוך -32 המקרים בשש השנים האחרונות, היו 4 מקרים של ילדים שנרצחו במשפחות עולים, זה פחות או יותר מקביל לחלקם באוכלוסייה.

יצחק קדמן: אני מבקש לא לשים שום סטיגמה.

יצחק קדמן: העולים החדשים הם לא פושעים, הם אוהבים את הילדים שלהם כמו כל משפחה אחרת.

יצחק קדמן: אגב כל ה- 32 מתחלקים בכל רובדי האוכלוסייה, לפי הכנסה, לפי עדות, לפי וותק בארץ.

יצחק קדמן: הצרה הנוראית הזאת מתרחשת בכל רובדי האוכלוסייה, גם אצל עולים אבל לא יותר מאשר חלקם באוכלוסייה.

יצחק קדמן: אבקש ברשותך, מחניתה קושר לתת לנו מעט מהנתונים של השנתון.

ליה שמטוב: אני רוצה לחזור לדוגמה שנתת על הילד.

ליה שמטוב: אם באמת המורים היו מקבלים את ההכשרה המתאימה ובמיוחד בקרב מורים ומורות עולים כי הם מכירים את התרבות, אולי ההחלטה הייתה אחרת.

חניתה קושר: צהריים טובים לכולם.

חניתה קושר: נשמח להציג כמה נתונים נבחרים, אני מוכרחה לציין שמדובר בקומץ זעיר ביותר.

חניתה קושר: נציג קצת נתונים דמוגרפיים, וכמו שהיושבת ראש הוועדה אמרה, בסוף שנת 2007 היו בישראל כמעט 236,000 ילדי עולים.

חניתה קושר: בעניין הזה חשוב לבהיר דבר חשוב, אנחנו בעצם מתייחסים לשתי קבוצות בין ילדי העולים, יש לנו את ילדי העולים שנולדו בארץ להורים שעלו ארצה מאז 1990, היא כוללת גם את הקבוצה של ילדים שנולדו בחוץ לארץ ועלו ארצה עם משפחתם, ויש את הקבוצה של ילדים עולים שנולדו בחוץ לארץ ועלו ארצה.

חניתה קושר: נראה לאורך הנתונים שלא תמיד נאספים נתונים על ילדי עולים כי לא תמיד מתייחסים לדור שני לעלייה כילדי עולים.

חניתה קושר: זה וויכוח מאוד גדול.

חניתה קושר: כפי שהיושבת ראש הציגה כ- 10% ילדי עולים מהווים 10% מכלל הילדים בישראל.

חניתה קושר: חשוב לציין שזה שיעור מאוד גבוה ביחס למדינות מערב אחרות שנמצאות סביבנו.

חניתה קושר: מתוכם כמעט 90,000 הם ילדים עולים שנולדו בחוץ לארץ ועלו ארצה מאז 1990 והם עדיין ילדים והם מהווים 3.7% מכלל אוכלוסיית הילדים.

חניתה קושר: הפיזור של ילדי עולים - המפה מלמדת על ריכוז של משפחות עולים במספר קטן יחסית של ישובים ורובם בפריפריה ובאזורי מצוקה.

חניתה קושר: ניתן לראות שהישובים המסומנים בשחור הם ישובים ששיעור ילדי העולים נעה בין 20% ל- 29% שזה כמעט פי שניים או פי שלושה מחלקם באוכלוסייה.

חניתה קושר: הישובים שמסומנים בסגול הם ישובים שבהם ילדי העולים מהווים 130% מהילדים בישוב, שזה פי שלושה מחלקם באוכלוסייה, רואים פה את שדרות, אור עקיבא, קרית ים, נצרת עלית, וזה כמובן מעלה שאלה לגבי מדיניות הפיזור של משפחות עולים, ואת הצורך לפזר אותם במגוון של ישובים.

מרינה סולודקין: מה עם מדיניות הפיזור?

חניתה קושר: כשאנחנו מסתכלים קצת על ארצות המוצא של ילדים שנולדו בחוץ לארץ ועלו ארצה, אנחנו רואים ולא נתפלא לראות שרובם הם יוצאי ברית המועצות לשעבר.

חניתה קושר: קבוצה מרכזית נוספת של ילדים עלו מאתיופיה, והשאר מארצות אחרות כמו: ארצות הברית, צרפת, אמריקה הלטינית.

חניתה קושר: מה שכן חשוב להדגיש כשאנחנו מסתכלים על ילדי עולים שעלו ארצה בשנת 2007 אנחנו רואים קצת שינוי, אנחנו רואים שבשנים האחרונות דווקא הילדים העולים הם מאתיופיה, בעוד שילדי העולים מברית המועצות לשעבר עלו בעיקר בין 1990 ל- 2002, בין 2002 ל- 2007 מרבית הילדים שמגיעים ארצה הם ילדים שמגיעים מאתיופיה.

חניתה קושר: זה כמובן משהו שיש לתת עליו את הדעת.

חניתה קושר: מבט היסטורי – מעניין להסתכל שהוא גם משפיע על מדיניות, במהלך השנים מאז העלייה הגדולה מ- 1990, ילדי העולים היוו שליש מכלל העלייה.

חניתה קושר: זה נתון מאוד משמעותי כשרוצים להתמודד עם עלייה וקליטה.

חניתה קושר: שליש מהעולים הם בעצם ילדים בגילאי 0 ל- 17.

חניתה קושר: מבט על משפחות עולות והשינוי שהן עוברות במהלך השנים - בשנת 2007 היו כמעט 126,000 משפחות עולות, זה כולל משפחות של ילדים שנולדו בארץ והם מהווים כ- 13% מכלל המשפחות עם ילדים בישראל.

חניתה קושר: מחצית הן משפחות עם ילד אחד, שליש הן משפחות עם שני ילדים ויש מעט יותר של שלושה, ארבעה ויותר ילדים.

חניתה קושר: מעניין להסתכל על השינוי הדמוגרפי או השינוי במבנה המשפחות, אם אנחנו רואים שבשנת 2002 מרבית ילדי העולים חיו במשפחות עם ילד אחד או במשפחות שבהן שני ילדים, הרי שבשנת 2007 שיעור של הילדים האלה שגרים במשפחות עולים קטן ויש לנו עליה בילדי עולים שחיים במשפחות שיש בהן יותר ילדים, שלושה ילדים ויותר, וזה כמובן משקף איזה שינוי מאוד משמעותי.

חניתה קושר: בתחילת שנות ה- 90 הכרנו בעיקר משפחות עם ילד אחד או שניים, זה שינוי שגם צריך לתת עליו את הדעת.

חניתה קושר: אני חושבת שלא מכירים את הנתון שלפיו 27.3% מכלל משפחות העולים הם משפחות חד הוריות, וכפי שאתם רואים כאן, זה פי שלוש משיעור המשפחות החד הוריות בקרב המשפחות הוותיקות.

חניתה קושר: זה כמובן נתון מאוד משמעותי וכשבוחנים אותו לעומק רואים שרוב ילדי העולים שחיים במשפחות חד הוריות הם ממשפחות גרושות.

חניתה קושר: רבע מכלל הילדים החד הוריות הם ילדי עולים, וזה פי 2.5% מחלקם באוכלוסייה.

חניתה קושר: נתון נוסף לגבי משפחות חד הוריות, אנחנו רואים שהחל משנת 2002 הייתה עלייה די גדולה מ- 14.5% משפחות עולות חד הוריות, השיעור עלה ב- 2007 בצורה מתמדת שלא הייתה בה אף עצירה ל- 27.3%, כמובן זה דבר שמשפיע מאוד על מדיניות.

חניתה קושר: נתונים על מערכת החינוך- עלו כבר בדיון.

חניתה קושר: בשנת הלימודים תשס"ט היו 210,000 וקצת יותר ילדי עולים ומתוכם 77,000 ילדים שעלו בעצם.

חניתה קושר: הם מהווים 14.3% מכלל הילדים במערכת החינוך.

חניתה קושר: רובם בבתי ספר יסודיים וחלקם בחטיבות הביניים ובחטיבה העליונה.

חניתה קושר: לצערי אין לנו נתונים לגבי הילדים בגיל הרך ובגני הילדים כי לא נאספים על כך נתונים.

חניתה קושר: אני אתייחס לעניין ההישגים, זה עלה ויושבת הראש העלתה את זה, אנחנו רואים פער עקבי שכמעט שלא השתנה במהלך השנים, בין אחוז הזכאים במגזר היהודי הוותיק לבין העולים, זה פער של כ- 10% והוא לא הצטמצם במהלך השנים, רואים איזו עליה קטנה בין השנים תשס"ו לבין תשס"ז, אבל צריך להמשיך לאסוף נתונים ולראות אם מדובר בעליה מקרית או במגמה עקבית.

חניתה קושר: נתונים שכולנו דיברנו עליהם בשבועות האחרונים הם הנתונים על הנשירה, אנחנו רואים שבאופן עקבי תלמידים של עולים שנולדו בחוץ לארץ ועלו ארצה נושרים פי שניים כמעט מכלל התלמידים.

חניתה קושר: הפער הזה, כפי שאתם רואים, הוא עקבי מבית הספר היסודי ועד החטיבה העליונה.

חניתה קושר: הוא בולט במיוחד בכיתה ט' שזו כיתה מאוד חשובה ומרכזית והיא הקובעת את המשך הלימודים של הילד בתיכון.

חניתה קושר: אלו נתונים עקביים במהלך השנים, אני לא הבאתי את זה כדי לצמצם את עומס הנתונים, אבל בין השנים תשס"ז לבין תשס"ח חלה עלייה בשיעור הנשירה.

חניתה קושר: זה גם נתון שחשוב לציין, בעוד שבשנים תשס"ג תשס"ד הייתה ירידה ובשנה האחרונה ראינו עלייה.

חניתה קושר: צריך להמשיך ולאסוף נתונים ולראות האם מדובר במגמה ואם גם בשנתיים האחרונות הייתה עלייה בעניין הזה.

חניתה קושר: כמו שדוקטור יצחק קדמן ציין את הנתון המדהים ש- 43.9% מכלל החניכים השוהים בפנימיות של מינהל החינוך ההתיישבותי הם חניכים עולים, וזה יותר מפי עשר מחלקם באוכלוסייה.

חניתה קושר: אני רוצה להזכיר שחלקם באוכלוסייה הוא 3.7%, רובם מאתיופיה, חלקם מחבר העמים והשאר הם מארצות אחרות.

חניתה קושר: שיעור הילדים האתיופים שנמצאים בפנימיות הוא גבוה מהשיעור שלהם באוכלוסייה, שיעורם באוכלוסייה הוא 16.6% מכלל אוכלוסייה העולים.

חניתה קושר: זה מעלה שאלה גם לגבי ההשמה של ילדים אתיופים בפנימיות.

חניתה קושר: אני מבקשת לציין שבנתונים בנושא הבריאות התקשינו מאוד לאסוף נתונים של ילדים, צריך לאסוף נתונים על הבריאות, על התזונה, על הרגלי החיים שלהם, על ספורט.

חניתה קושר: אנחנו רואים ש- 79,000 ילדי עולים דווחו לנו שהם מבוטחים בקופות החולים, הנתון הזה קצת מדאיג אותנו כי אנחנו יודעים שיש 89,000 ויותר ילדים עולים בישראל, אנחנו צריכים לבדוק את הנתון הזה לעמוק ואנחנו מקווים שהוא נובע ממשהו טכני או בירוקרטיה של איסוף נתונים ולא מעיד על כך שישנה כמות גדולה של ילדים עולים שלא מבוטחים בקופות החולים.

חניתה קושר: נתונים על תחלואת הנפש – נתון די מדהים, 23.

חניתה קושר: 3% מכלל הילדים בגיל 0 עד 17 שהיו מאושפזים בבתי חולים פסיכיאטרים בין השנים 2000 ל- 2007, היו ילדי עולים, זה כמעט פי עשר מחלקם באוכלוסייה שעומד על 3.7%.

חניתה קושר: זה מראה כמובן על תחלואה מאוד גובהה.

חניתה קושר: לגבי העוני, זה עלה בתחילת הדיון ואני אדגיש אותו, 25.3% מכלל ילדי העולים בשנת 2007 היו ילדים עניים.

חניתה קושר: אנחנו רואים פה כמה נתונים חשובים, ראשית אנחנו רואים שחיקה חמורה באפקטיביות של תשלומי העברה, בעיקר הבטחת הכנסה וצמצום העוני בקרב ילדי עולים.

חניתה קושר: אנחנו רואים שבעבר התשלומים האלה הצליחו לצמצם באופן הרבה יותר אפקטיבי את העוני.

חניתה קושר: ישנה שחיקה וכולנו מכירים את הנתון.

חניתה קושר: אפשר לראות לאורך השנים פער עקבי בין העוני של ילדי עולים לבין העוני של ילדים מהמגזר היהודי.

חניתה קושר: ילדים עולים עניים יותר מילדים במגזר היהודי.

חניתה קושר: אני כן אציין שילדים עולים עניים פחות מכלל אוכלוסיית הילדים ששם העוני עומד על 33.3%, אנחנו משערים שזה בגלל שלא נכללים בנתונים שתי קבוצות עוני מרכזיות והן ילדים חרדים וילדים ערבים.

חניתה קושר: צוין, ואנחנו גם מעודדים לראות את הנתון המשמעותי של ירידה של קטינים חשודים, מ- 20.9% בשנת 2004 ל- 14.3%, זו אכן ירידה משמעותית.

חניתה קושר: כפי שדוקטור יצחק קדמן ציין יש צד נוסף למטבע, כי אנחנו רואים ששיעור ילדי העולים בגילאי 12 עד 17, שזה גיל האחריות הפלילית הוא 7.1% באוכלוסייה, אבל השיעור של הקטינים החשודים הוא 14.3%, אנחנו רואים שוב שזה פי שניים מחלקם באוכלוסייה, לכן יש עדיין בנתון הזה משהו מדאיג שדורש התייחסות.

חניתה קושר: גם בתיקים הפליליים ניתן לראות שמשנת 2000 עד 2007, ששיעור התיקים הפליליים של ילדי העולים מכלל התיקים עבר ירידה ואנחנו רואים ירידה מתמדת מאז שנת 2003, נקווה שהירידה הזאת תמשך.

חניתה קושר: ילדים במצוקה – גם כאן

חניתה קושר: דוקטור יצחק קדמן ציין, בתחילת שנת 2008 היו בישראל 66,220 ילדי עולים שהיו מוכרים למחלקות לשירותים חברתיים, הם מהווים 16.8% אחוז מכלל הילדים המוכרים.

חניתה קושר: בגרף הזה יש כמה דברים מאוד חשובים, ראשית עליה של פי שניים במצוקה, מ- 9.4% בשנת 2000 ל- 16.8% בשנת 2008, זה בהחלט מראה עלייה במצוקה של הילדים האלה, למרות שכביכול היינו מצפים שככל שהם יותר שנים בארץ ואולי הם עברו איזה תהליך הסתגלות והטמעות בחברה.

חניתה קושר: הנתון המשמעותי זה 28.1% מכלל ילדי העולים מוכרים למחלקות לשירותים חברתיים.

חניתה קושר: כמעט כל ילד שלישי, זה נתון וכפי שדוקטור יצחק אמר הוא נתון די מדאיג ומזעזע.

חניתה קושר: כשבוחנים קצת יותר לעומק בגין אלו סיבות הם מגיעים ומוכרים למחלקות לשירותים חברתיים, ניתן לראות בקצה של הטבלה שאם האחוז שלהם באוכלוסייה הוא 10% אז ביחס לכל הסיבות השיעור שלהם מכלל הילדים שמוכרים למחלקות, לא משנה מאיזו סיבה, הוא גבוה יותר, זה בולט במיוחד באלימות כלפי ילדים או בבעיות בחינוך ובהתנהגותם, וזה גם נתון שצריך לתת עליו את הדעת.

חניתה קושר: גם כשאנחנו מסכלים על ילדי עולים בטיפול של פקידי סעד לחוק נוער, אנחנו רואים ראשית שבשנת 2007 13.6% מכלל הילדים שהיו מוכרים בטיפול של פקידי סעד היו ילדי עולים, אנחנו רואים שוב עלייה משנת 2004, זה משהו שיכול לנבוע גם מעלייה במודעות לחובת הדיווח וגם בהחלט מעיד על גדילה במצוקה של ילדי העולים.

חניתה קושר: כשאנחנו בוחנים ילדי עולים שמושמים בפנימיות לילדים בסיכון על ידי משרד הרווחה, אנחנו רואים שרבע מהם הם ילדי עולים.

חניתה קושר: פי שניים וחצי מחלקם באוכלוסייה.

חניתה קושר: רובם מברית המועצות לשעבר, וחלק גדול מאתיופיה.

חניתה קושר: זה מעיד על מצוקה, על הוצאה מהבית, וכל מיני נקודות שכמובן צריך לחשוב עליהן.

חניתה קושר: דוקטור יצחק קדמן ציין שאחד הנתונים הכי מדהימים שנתקלו בהם זה שבני הנוער שנמצאים בטיפולה של חסות הנוער מהווים 36.9%, נספרו פה רק ילדים שעלו ארצה, זה פי עשר מחלקם באוכלוסייה שעומד על 3.7%, רובם מברית המועצות לשעבר, זה משהו שדורש לתת עליו את הדעת.

חניתה קושר: נתונים אחרונים על התנהגויות סיכון של בני נוער, גם פה לא נאספים מספיק נתונים.

חניתה קושר: מאיזה מחקר על מדגם מייצג ראינו שענו על שאלה ששאלו בני נוער האם הם שתו משקאות אלכוהוליים ב- 12 החודשים האחרונים, בני נוער בכיתות י' עד יד'.

חניתה קושר: בעוד 55.4% מהתלמידים היהודים שדיווחו שכן, 73.2% מהתלמידים ילדי ברית המועצות דיווחו שכן.

חניתה קושר: כמובן שזה בשיעור הרבה יותר גבוה.

חניתה קושר: כשבדקו את דחיפות בשימוש באקסטזי אפשר לראות שהוא פי שניים, ילידי ישראל דיווחו על ממוצע של 2.6% שהוא נתון גבוה בפני עצמו, אבל כשמשווים אותו לבני נוער מברית המועצות לשעבר, אנחנו מדברים על 4.4% וזה כמעט פי שניים.

חניתה קושר: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה רבה על המצגת, אבקש את נציגי משרד החינוך, בבקשה.

יחיאל שילה: שלום, נמצא איתנו מר משה דקלו המייצג את המשרד בנושאים אחרים שעלו והוא יתייחס אליהם, נמצא איתנו גם דוקטור עמנואל גרופר שהוא מנהל אגף החינוך והדרכה בפנימיות.

יחיאל שילה: ראשית תודה על הדוח, ואני חושב שמגיע ישר כוח גם לאנשי משרד הקליטה, לשרה כהן וליצחק קדמן, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה כבר הרבה שנים בתחומים שונים.

יחיאל שילה: עליית הנוער נמצאת היום במשרד החינוך, כחלק ממשרד החינוך והחינוך ההתיישבותי, במסורתה קולטת עלייה בפנימיות מזה 77 שנים.

יחיאל שילה: אנחנו חינכנו קרוב לחצי מיליון בני נוער, שחלקם נמצאים היום בכנסת, ליד שולחן הממשלה ובמקומות אחרים.

יחיאל שילה: מתוכם אני מניח שקרוב 300,000, 350,000 הם היו עולים ובני עולים.

יחיאל שילה: נכון להיום יש לנו במערכת סדר גודל של 7,200 ילדים עולים מתוך כלל הילדים שנמצאים אצלנו בפנימיות, חוץ מבתי הספר האזוריים, למשל יוהאנה ז'בוטינסקי ומר אלי זרחי נמצא פה, קרוב ל- 800 יוצאי חבר העמים לומדים במקום הזה.

רוברט טיבייב: עלו ארצה ולא נולדו פה?

יחיאל שילה: מיוצאי אתיופיה, גם אלו שנולדו כאן נכללים בנתון הזה.

יחיאל שילה: אגב גם המספר שהדוח מדבר עליו מתייחס על- 4,300 יוצאי אתיופיה וגם ילדים שנולדו כאן בארץ.

יחיאל שילה: ילדי אתיופיה שנמצאים שלוש שנים בארץ - 828 ילדים, לפי ההגדרה של משרד החינוך.

רוברט טיבייב: כמה שנים?

יחיאל שילה: שלוש שנים.

יחיאל שילה: , 828 יוצאי אתיופיה, 1,012 מחבר העמים, 198 מצרפת, ויש לנו מעט מבני שבט מנשה, ואחרים גם כ- 1,200 תלמידים ילדי "נעלה" נמצאים בתוך המערכת, מדי שנה מגיעים בין 300 ל- 400 תלמידים.

יחיאל שילה: סך כל הנתון הוא 2,200.

יחיאל שילה: כשאני מדבר על עולים אני מדבר על 7,200 עולים שאנחנו בעצם מתייחסים אליהם כעולים.

יחיאל שילה: כל יוצאי אתיופיה, חבר העמים שנמצאים בארץ חמש שנים גם אליהם אנחנו מתייחסים.

יחיאל שילה: אני אבקש תכף מעמנואל גרופר לסקור את התכניות שאנחנו עושים למען העניין הזה.

יחיאל שילה: מדינת ישראל היא מדינת הגירה, מדינת עלייה, שיש בה גם מצוקות.

יחיאל שילה: אני מניח שהסתובבתם בשכונות בהן גרים יוצאי אתיופיה, בקרית משה ברחובות, בנתניה ובעוד מקומות.

רוברט טיבייב: אני גר באופקים, ואני יודע בדיוק על מה מדובר.

יחיאל שילה: לצערי כשאתם מדברים על 27% שנדמה לי שהם משפחות חד הוריות.

יחיאל שילה: אצלנו האחוז מגיע בסך הכל ל- 40%.

יחיאל שילה: בקרב העולים הוא מגיע ל- 50%, זה כמעט פי שניים מהממוצע הארצי.

יחיאל שילה: מדובר על חד הוריות שבינהם כמובן גרושים או פרודים ויש לנו לצערי גם בין 6% ל- 8% ילדים יתומים מאב או מאם, וגם משני ההורים.

יחיאל שילה: אני לא יכול לומר שאין בעיות במערכת החינוך.

יחיאל שילה: בניגוד למה שאמרה חברת הכנסת שזה נמצא בשוליים, זה לא נמצא בשוליים, הנושא של קליטת העלייה נמצא באגף שלם שמתעסק בנושא של קידום עולים.

יחיאל שילה: בכל המערכות, בכל המינהלים של משרד החינוך מתעסקים בנושא של קליטת עלייה.

יחיאל שילה: אבקש להתייחס לקטע שאני ממונה עליו, החינוך ההתיישבותי והפנימייתי.

יחיאל שילה: יש לנו תכניות רבות מאוד למען קידום העלייה.

יחיאל שילה: יש לנו יחידה להנחלת הלשון שהוקמה בעליית הנוער לפני חמישים שנה, יחידה מאוד מאוד מקצועית, יחידה שמקנה לילדים את השפה.

יחיאל שילה: לא רק השפה העברית במקצוע העברית אלא כמעט בכל המקצועות.

יחיאל שילה: אני מציע שעמנואל גרופר יסקור את התכניות שאנחנו עושים גם לגבי עולים רגילים וגם לגבי יוצאי אתיופיה.

יחיאל שילה: גם בנושא של הבגרויות.

יחיאל שילה: הזכרת את צפון אפריקה, אני תוצר של העלייה של שנות החמישים, והלוואי ומערכת החינוך של אז, והמדינה של אז הייתה נותנת חמישה, עשרה אחוז ממה שאנחנו כמערכת נותנים לילדים, זה לא מספיק וצריך להוסיף.

יחיאל שילה: היום רק בנושא של האתיופים ובנושא חבר העמים מקציבים לא מעט משאבים לצורך קידומם, גם ברמה האישית, גם ברמה הרגשית.

יחיאל שילה: היה אתמול דיון ואנחנו לא השתתפנו בו בנושא של ההתאבדויות, אני שמח לומר לך שאנחנו מפעילים תכנית מאוד מיוחדת בקרב יוצאי אתיופיה.

יחיאל שילה: אני שמח לומר שישנה ירידה משמעותית בקרב המתאבדים מקרב יוצאי אתיופיה.

יחיאל שילה: יש לנו מאה וחמישים יוצאי אתיופיה בתוך המערכת.

יחיאל שילה: יש לנו מאות מורים ועובדים אחרים גם בפנימיות וגם בבתי הספר האזורי שהם יוצאי חבר העמים.

יחיאל שילה: גם בעלי תפקידים מאוד מרכזיים בתוך המערכת שלנו הם עולים.

יחיאל שילה: אבל בלי החלטת ממשלה, אני חושב שצריך להעדיף קליטת עולים חדשים בתפקידים מרכזיים גם בבתי הספר, גם מדריכים, גם מרכזים, מנהלי בתי ספר.

יחיאל שילה: לסיכום אני רוצה לומר שהמערכת שלנו יחד עם מערכת החינוך מקדישה משאבים גדולים לקידומם של בני העולים.

יחיאל שילה: אנחנו רואים תוצאות טובות בבגרויות בין יוצאי אתיופיה שהיוו פעם 7% בשנות השבעים שמונים.

יחיאל שילה: כולם בעלי ניסיון של 30 שנים בנושא קליטת עלייה של חבר העמים, גם של יוצאי אתיופיה וגם ממדינות אחרות.

יחיאל שילה: גם בנושא הנשירה אני שמח לומר שיש מגמת בלימה.

יחיאל שילה: בתחום הפנימייתי ששם היו אחוזים מאוד גבוהים.

מרינה סולודקין: אתה גאה בהישגים, ואנחנו כל הזמן מתפלאים למה המצב כל כך גרוע.

מרינה סולודקין: זה לא יכול ללכת יחד.

יחיאל שילה: אלו נתונים ואני יכול להוכיח.

יחיאל שילה: בקרב יוצאי אתיופיה כשאנחנו מדברים על שלושת השנים האחרונות על 1,5% עד 2%, בקרב יוצאי חבר העמים 0.9%, 0.7%, -.5%.

יחיאל שילה: אני מדבר על עליית נוער בחינוך ההתיישבותי.

יחיאל שילה: את יתר הנתונים אני מציע שיציג שחברי משה דקלו.

ליה שמטוב: אתם מדברים על זכאות, עולה בהגדרת משרד החינוך הוא שלוש שנים.

ליה שמטוב: עולה חדש שניגש לבגרות, אם הוא שלוש שנים יש לו איזו הקלות ממה שיש לילד שנולד פה.

ליה שמטוב: מה קורה אם הוא נמצא ארבע שנים בארץ?

אלי זרחי: יש עולה ותיק ויש עולה חדש, עולה חדש הוא עד שלוש שנים.

ליה שמטוב: משרד החינוך יכול לענות או לשאול את אלי זרחי?

משה דקלו: אני מצטער, הנתון הזה לא זכור לי.

רוברט טיבייב: את עניין הבגרויות אני מכיר כי יש לי זיקה לדבר הזה.

רוברט טיבייב: במערכת יש דבר מאוד יפה וזה המגשרים.

רוברט טיבייב: אני מכיר את המערכת ואני מכיר את רוב המגשרים והמגשרות, רציתי לראות אותם פה.

רוברט טיבייב: הם בעצם הקשר עם העולים, עם כל הבעיות שלהם, וזה נופל עליהם וחבל שלא הזמנתם אותם.

רוברט טיבייב: מצד אחד משרד החינוך מציג דברים יפים.

יחיאל שילה: יש אצלנו שישה עשר מגשרים.

ליה שמטוב: בבקשה מר אלי זרחי.

אלי זרחי: תודה רבה.

אלי זרחי: ראשית אני רוצה להודות לך על הנחישות שלך ועל האומץ כשאת מעלה יום אחרי יום נושאים מאוד מאוד קשים.

אלי זרחי: אני חושב שמגיע הרבה קרדיט לגברת שרה כהן ולדוקטור יצחק קדמן.

אלי זרחי: השנתון הזה עם כל החסרונות שיש בשנתון, הוא כלי מאוד חשוב לעבודה בשטח.

אלי זרחי: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות, גם באופן פרטי וגם כללי.

אלי זרחי: צריך להבין שיצחק קדמן בשנתון סטטיסטי יכול ללכת אך ורק עם נתונים שהוא מקבל מגופים ממשלתיים.

אלי זרחי: ואם אתם תקראו בשנתון באותיות הקטנות, אתם תבינו על מה אני מדבר.

אלי זרחי: חניתה קושר דיברה שמבחינת השנתון עולים הם אלו שעלו ארצה או נולדו בארץ למשפחות עולים משנות התשעים.

אלי זרחי: אם תראו את נתוני הבגרות, באותיות הקטנות, תראו שמדובר על עולים עד חמש שנים בארץ, אך ורק מאלה שניגשו לבגרות.

אלי זרחי: בשנה שעברה בפתיחת מושב הכנסת השבעה עשר, בחדר זה, משרד החינוך ענה על שתי שאלות של יושב ראש וועדת החינוך, חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, הוא שאל "כמה מהילדים שלא נולדו בארץ מגיעים לבגרות מלאה?" משרד החינוך ענה " 26.4%".

אלי זרחי: הוא שאל שאלה שנייה "כמה מהילדים נושרים בישראל?

אלי זרחי: " לא לגבי אלה שהדוח הזה מתייחס, לא אלה שנשרו בשנה הזאת, אבל כל הילדים שלא נולדו בארץ ולא נמצאים במערכת החינוך.

אלי זרחי: ענה מוטי בלאי, "מכל הילדים שנושרים בישראל, 42% הם עולים".

אלי זרחי: יש נתונים מאוד קשים וחשוב להתייחס לזה.

אלי זרחי: אבל ברשותך גברתי, כן להחזיר שרוול לאיש שאני מאוד מכבד, הדוקטור יחיאל שילה.

אלי זרחי: אני אקח את בית הספר שאני עובד בו, יוהאנה ז'בוטינסקי, שהוא שייך למינהל שלו, בית ספר בו 1,000 תלמידים שכולם עולים, בית ספר שהמנהלת שלו היא עולה מברית המועצות, שהוועדה הנכבדה החזירה אותה לתפקיד.

ליה שמטוב: רצו לפטר אותה כמו עשרות אחרים.

אלי זרחי: אתן לכם דוגמה למודל של מה ניתן לעשות.

אלי זרחי: בבית הספר שלנו אחוז הנשירה הוא 0.01%.

אלי זרחי: בבית הספר שלנו אחוזי הבגרות הם מעל חמישים אחוז, והכסף שמגיע מדוקטור יחיאל שילה, הוא דיבר כאן על שלוש שנים.

אלי זרחי: כל ילד בבית הספר, כל אלה שנולדו בארץ ויש להם בעיה בעברית מקבלים שיעורים נוספים בעברית.

אלי זרחי: ילד שנולד בארץ ומתקשה בעברית, בכסף שיחיאל שילה מעביר לבית הספר הוא מקבל שיעורי עברית.

אלי זרחי: וכפי שהוא אמר לא רק שיעורי עברית נטו, כשמלמדים אותו למשל ביולוגיה או אזרחות עובדים איתו על העברית.

אלי זרחי: יש מאות תכניות על פיתוח זהות יהודית ישראלית, פיתוח לשון, הבעת לשון.

אלי זרחי: אני אומר שאפשר לקחת דוגמה ממודלים קיימים שעובדים ושאינם עובדים על פי הספר שעד שלוש שנים לומדים עברית ואחרי שלוש שנים לא מעשירים את העברית.

אלי זרחי: לכן אני אומר שהנתונים שדוקטור שילה הציג הם נתונים אמיתיים למינהל שילה.

אלי זרחי: יכול להיות שגם מערכת החינוך כולה יכולה לקחת דוגמה ולומר שאם הם תומכים בעברית לכל ילד שנולד, המפקחים שלו עורכים שבעים מבחנים בעברית, וילד שמקבל פחות מ- 75, מחויב לבוא לשיעורי עברית גם אם הוא נולד בארץ.

אלי זרחי: אני שוב אומר שלמערכת החינוך יש כלים איך לעבוד.

מרינה סולודקין: אבל לא משתמשים.

אלי זרחי: אני עובד בבית ספר על אזורי ששייך למינהל ההתיישבותי, קשה לי לומר אבל אני לא חושב ששמענו את המילה לא כשפנינו למינהל.

מרינה סולודקין: זה מאוד חשוב, אתם מובילים אבל אין בתי ספר אחרים.

רוברט טיבייב: יש מספרים ורואים שמשרד החינוך נכשל.

אלי זרחי: יש מודלים שעובדים.

אלי זרחי: לפי החלטת הכנסת משרד החינוך שינה בשנה שעברה את נוהלי הבגרות, יש היום שני סוגי בחינות בגרות.

אלי זרחי: יש בחינה אחת לעולים חדשים שדוקטור יחיאל שילה דיבר עליה - עד שלוש שנים בארץ.

אלי זרחי: למשל ילד שעלה מארצות הברית בכיתה יא' רשאי לעשות בחינות באנגלית בשפת האם שלו.

אלי זרחי: יש דברים אחרים עם הרבה פחות הטבות אבל עדיין שאלונים מיוחדים במקצועות בעברית למי שארץ עד עשר שנים.

ליה שמטוב: יש גם מבחנים בעל פה?

אלי זרחי: לא.

אלי זרחי: לילד עד שלוש שנים כן יש, לאלה שעד עשר שנים לא.

אלי זרחי: אבל שוב דוגמה של מודל מבית הספר שלי, במימון של דוקטור יחיאל שילה.

יחיאל שילה: במימון של משרד החינוך.

אלי זרחי: כל הילדים העולים עד עשר שנים לומדים בקבוצות נפרדות, ומלמדים אותם לשאלון עולים.

אלי זרחי: בבית ספר אחר כשהוא לומד בכיתה רגילה והוא צריך לענות על שאלון אחר, הוא פשוט לא יודע את החומר כי הוא לא מוכן.

אלי זרחי: אלו נתונים מאוד קשים.

יצחק קדמן: למה לא לומדים מההצלחות?

יצחק קדמן: אם יש הצלחות למה לא לומדים מהן?

אלי זרחי: אני יכול להגיד שמגיעים אלינו מכפרי נוער אחרים ולומדים מה אנחנו עושים, אנחנו מגיעים לכפרי נוער אחרים ולומדים ממה שיש שם.

אלי זרחי: אני אומר שבמנהל שאני עובד בו - - -

יצחק קדמן: אני אומר, שאם משקיעים יש תוצאות.

מרינה סולודקין: ולא רק זה, אם יש רצון, יש ידע ויחסים טובים עם משרדי הממשלה.

אלי זרחי: הנתונים בפועל הם הרבה יותר קשים.

רוברט טיבייב: הבעיה שהנתונים הם הרבה יותר קשים מהדוח שהוגש פה.

אלי זרחי: נכון.

אלי זרחי: אבל עדיין מערכת החינוך ומשרד החינוך לומדים כל הזמן.

רוברט טיבייב: תאמר לי כמה זמן מערכת החינוך צריכה ללמוד?

אלי זרחי: יש היום שר חדש שמשמיע הרבה מאוד מוטיבציה, והרבה מאוד רצון להשקיע באוכלוסיות החלשות, והוא רואה את העולים כאחת הקבוצות החלשות.

אלי זרחי: אנחנו מקווים שזה יהיה.

ליה שמטוב: גם המנהל הכללי החדש מתייחס כך.

אלי זרחי: ואותו משרד הקליטה שאנחנו מדברים עליו, משקיע בבתי ספר, גם ברגילים בעיר, בפעילות בשעות אחר הצהריים.

אלי זרחי: פעילות שילד יכול לקבל תגבור באותם מקצועות לימוד, לקבל באמצעות תקציב של משרד הקליטה במרכזי למידה בעיר.

אלי זרחי: זה חשוב, אני לא יודע כמה זה עוזר בהעלאת ההישגים, אבל בטוח שזה עוזר.

שרה כהן: גם אני אפתח בברכות לקיום המפגש הזה ואני אומר מדוע.

שרה כהן: האינטרס שלנו במשרד הקליטה בהפקת הדוח, והוא הדוח השלישי שמופק משנת 2004, זה בדיוק כדי לעלות את הנתונים על סדר היום ולאפשר את מקסימום הדיון ואת ההתייחסות בפרספקטיבה של כל המערכות שעוסקות בנושא של קליטת עולים.

שרה כהן: חשוב לנו להציג בכל אפשרות שנוכל לעלות את הנתונים ולהציג את תמונת המצב, ומבחינתו זה מבורך.

שרה כהן: אני רוצה להתייחס למשמעות של הפקת החומר של השנתון בפרספקטיבה של ההתמודדות, יותר בכיוון של משרד הקליטה עם מצבי סיכון בקרב אוכלוסיות עולים.

שרה כהן: אני בכוונה מגדירה מצבי סיכון ולא ילדים בסיכון, כי אני חושבת שסיטואציה של תהליכי הגירה ומעבר בין תרבותי הם בעצם מצבים שעלולים להגביר את הסיכון.

שרה כהן: חשוב להתייחס לזה בפרספקטיבה הזאת.

שרה כהן: ההתייחסות שלנו לנתונים וכך אני חושבת שחשוב וראוי שכולם יתייחסו לזה, אנחנו רוצים שזה יהווה כלי עבודה וכלי עבודה אקטיבי.

שרה כהן: כלי עבודה שגם קובע מדיניות במשרדים אחרים, גם ברזולוציה של רשויות מקומיות יפתחו את החוברת ויקראו אחד לאחד את הנתונים וגם יעשו השוואה, עם כל הקושי, גם עם הנתונים הקודמים שכל אחד יראה מהמקום שלו מה התרחש במהלך השנים.

שרה כהן: אילו מגמות התרחשו, אלו מגמות פחות מעודדות, ועל הבסיס הזה לכוון את ההתערבויות באופן שתהיינה הכי ממוקדות והכי מניבות הישגים.

שרה כהן: תמיד נדבר על בעיה של תקציבים, ותמיד נראה שבחלק מהמקומות ישנם תקציבים גדולים יותר ובחלק מהמקומות פחות.

שרה כהן: חשוב שבאופן מושכל ייקחו את המשאבים הקיימים בתוך המערכת ויישמו בתהליך של למידה מההצלחות, ילמדו איפה מכוונים את התקציבים ואת ההתערבויות באופן שיניבו את ההישגים הכי טובים.

שרה כהן: כמו שאנחנו רואים את הדברים, החוברת השנה, וזה לא צוין כרגע, לוותה גם בדוח נוסף שנקרא "עולים בישראל – הסיפור של עשרים שנות קליטה", שמבחינתנו הוא מעבה את הנתונים הסטטיסטים.

שרה כהן: הדוח מספר את סיפור הקליטה בחמישה ישובים שבכל אחד יש את המאפיין הייחודי שלו, את קליטת העולים על בסיס רעיונות שנעשו עם כלל השירותים וגם עם בני נוער.

שרה כהן: גם מהדוח הזה ניתן ללמוד ולהבין איך ישוב מתמודד עם הקליטה של הילדים בפרספקטיבה של עשרים שנה.

שרה כהן: חשוב לנו לדעת את הדברים האלה ולראות שוב איך יישוב מתייחס לעולים כנכס ו וגם באילו מקומות הישובים רואים את אוכלוסיית העולים כמכבידה.

רוברט טיבייב: זה לא עניין רק של הישוב, זה גם עניין של משרד החינוך, וגם של משרד הקליטה.

שרה כהן: מה שאני מנסה להגיד זה שהישוב הוא מבחינתנו הוא המיקרו-קוסמוס שבעצם מרכז את הפעילות של כלל הגופים שעוסקים בנושא של הקליטה.

שרה כהן: בסופו של דבר הילד והוריו הם תושבי הישוב, ובישוב הדברים מתרחשים.

שרה כהן: נכון הוא שנושא המדיניות הוא קריטי ולכן אנחנו מדברים כל הזמן בכמה פאזות, בפאזות של קובעי המדיניות אבל גם בפאזה שבסופו של דבר הנגזרת היישובית.

שרה כהן: חשוב לומר את הדברים האלה.

רוברט טיבייב: במקרה אני מאופקים.

רוברט טיבייב: יש כאן התייחסות לאופקים ואני יודע בדיוק על מה מדובר.

רוברט טיבייב: אופקים בעניין החינוך חסרת אונים.

רוברט טיבייב: אם משרד החינוך לא יעזור, ואם משרד הקליטה לא יעזור, לא יהיה שום שינוי.

שרה כהן: אני רוצה לומר את הדברים מבחינתכם, אנחנו מעלים את הדברים על השולחן ועל סדר היום.

שרה כהן: חלק מתוך מהחשיבה צריכה להיות ברמה של חשיבה אסטרטגית וזה באמת לזהות את המקומות או הקשיים, את אותם מקומות למשל שההתמודדות שם היא פחות טובה, אותם מקומות שיש בהם הישגים והצלחות.

שרה כהן: בדיוק בשביל זה אנחנו עושים את הדברים האלה.

שרה כהן: אני מבקשת לומר מספר דברים נוספים.

שרה כהן: בנוסף לשנתון הזה ולחוברת הזאת אנחנו יוצאים כרגע עם סקר ראשון מאוד רחב.

שרה כהן: אנחנו עורכים אותו כרגע עם מכון ברוקדייל.

שרה כהן: הסקר הוא סקר ראשון מסוגו שבוחן את מצבם של הילדים העולים בהשוואה בין הקבוצות השונות, בין הילדים העולים מקבוצות המוצא שלהם ועד השפות השונות.

שרה כהן: ננסה לעשות את זה כמיטב יכולתנו בהשוואה מול אוכלוסיות של וותיקים.

שרה כהן: זה סקר מאוד גדול, הראשון מסוגו שנעשה במדינת ישראל.

שרה כהן: אנחנו נמצאים בשלב של גמר עיבוד הנתונים ושל המחקר.

שרה כהן: את הנתונים נפיץ לקראת חודש ספטמבר, לדעתי יותר באוקטובר.

שרה כהן: הסקר הזה מלווה בוועדת היגוי שכוללת נציגים מקרב אוכלוסיות העולים, אם אני רואה את ילנה וגם את אילנה שפייזמן משתי"ל, והייצוג שלהם את הקואליציה של הארגונים.

שרה כהן: אנחנו באופן שוטף שומעים מה שיש להם לומר והדברים מבחינתנו מעבים את היכולת לכוון התמודדויות שהן הרבה יותר מותאמות ורלוונטיות.

שרה כהן: מבחינתנו ההתמודדות עם מצבי סיכון בקרב ילדים עולים נוגעת לכל משרד באופן ספציפי, אבל גם נוגעת בשיח בין המשרדים השונים.

שרה כהן: אי אפשר להתעלם מכך שאנחנו צריכים ליצור כאן איזה מערכות שיוצרות את ההבנה, כלומר איך יוצרים התמודדויות שהן הרבה יותר אפקטיביות.

שרה כהן: כאן אני רוצה להגיד שבנוסף לתכניות שהמשרד שלנו כמשרד קליטה מכוון לטובת ההתמודדות עם מצבי סיכון בקרב ילדים עולים, באמצעות השירות שאני מנהלת אותו, גם התכניות שמתבצעות באמצעות האגף לקליטה בקהילה.

שרה כהן: אם יהיה זמן אולי יהיה אפשר לשמוע גם את שרי פייר שתתאר אותם בפרספקטיבה של רצף, גם מהמקום של המערכת הבית ספרית, הנושא של התגבור הבית ספרי, נושא של פנאי והנושא של התנהגויות שהם התנהגויות סיכון.

שרה כהן: בחלק מהמקומות אנחנו רואים מגמות מאוד ברורות של ירידה באינדיקטורים של הסיכון.

שרה כהן: אנחנו כל הזמן עוקבים אחרי הדברים האלה וחשוב לדעת לראות מתי ואיפה יש מגמות עליה ואיפה יש מגמות של ירידה ואיך אנחנו מתייחסים לזה בתכנון והמשך התכניות.

שרה כהן: תכנית "שמיט" שהיא תכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון - מבחינתו זו אחת ההזדמנויות החדשות של ממשלת ישראל להתמודד בצורה מערכתית שבנויה על בסיס שיתופי פעולה של כל המשרדים השונים.

שרה כהן: ההתמודדות עם מצבי סיכון בקרב ילדים באופן כללי והקהילתי ובהחלט בדגש על ילדים ובני נוער עולים.

שרה כהן: המלצות וועדת "שמיט" שמו על סדר היום את הצורך בהתייחסות ייחודית לעולים כמגדר בסיכון מוגבר.

שרה כהן: זה מופיע באופן מאוד ברור בתוך המלצות הוועדה.

שרה כהן: כרגע זה יבוא לידי ביטוי בתכניות שנעשות, או בעקבות תהליך המיפוי ב- 56 ישובים הכלולים בתכנית.

שרה כהן: הנושא של העולים הוא נושא שעולה על סדר היום וזה יקבל את הביטוי שלוקח כאן תהליך עבודה בין השירותים והבין משרדי.

שרה כהן: חשוב לי לשים את הדברים האלה על סדר היום כי אני חושבת שנעשים תהליכים שיכולים לקדם את המהלכים המאוד משמעותיים.

שרה כהן: עדיין זה לא אומר שאנחנו לא מבינים את הקושי ואת הבעייתיות של הנתונים.

שרה כהן: זאת אומרת שאנחנו שמים את זה על סדר היום ואנחנו חושבים שכל מערכת, כל אחת לגופה צריכה לבוא ולבחון את הנתונים שלה ולראות מה המשמעות של הנתונים.

שרה כהן: לדוגמה אחד הדברים שלא עלה כאן במצגת שהציגה חניתה קושר, זה דווקא ירידה מאוד משמעותית של מספר בני הנוער עולים שנמצאים בכלא אופק.

שרה כהן: בשנת 2007 היו 18 ילדים עולים מכלל הילדים, ובשנת 2008 הייתה ירידה של 44% - היו 10 ילדים עולים.

שרה כהן: יש להתייחס לזה שזה בזכות, או לחלק מהניתוח שלי את הניתוחים, וזה בעבודה יותר מכוונת ותהליכית שמשקיעה במניעה ובהגעה לבני הנוער עוד לפני שהם מגיעים לשלב הקצה והכנסה לתוך המסגרת שהיא המסגרת הטוטאלית.

שרה כהן: העבודה איתם היא בשלבים מקודמים יותר וגם שירות מבחן לנוער, שהם תהליכי עבודה משותפים.

שרה כהן: לדוגמה בתכנית "סיכויים", שאומרת את אותם דברים: שמגיעים לילדים עוד לפני שמצטברות חמש או שש עבירות וניתן להגיע אליהם בשלב מקודם יותר ואז למנוע את ההכנסה לבית הסוהר.

שרה כהן: מאוחר יותר יהיה ניתן לשמוע על כך גם ממשטרת ישראל שהיא שותפה בתהליכים איתנו.

שרה כהן: לאיזה כיוונים ולאלו דברים אנחנו צריכים ללכת?

שרה כהן: ביום העיון המשותף כשהצגנו את השנתון בפני הרבה מאוד גורמים שעוסקים בקביעת מדיניות וגם ברמת השטח.

שרה כהן: הצגנו את התובנות שלנו לגבי אילו כיוונים ופיתוחים אנחנו חושבים שצריכים ללכת ולהשקיע.

שרה כהן: חלק מהתובנות המרכזיות שלי, שוב צריך להבין, אני עובדת סוציאלית, ואפשר לבוא ולהגיד שעיקר המכוונות שלי ברמת העשייה היומיומית היא בהתייחס בעיקר לאוכלוסיות שנמצאות יותר במצבי סיכון וסכנה.

שרה כהן: אבל חלק מהתובנות המרכזיות שלנו, אנחנו כרגע מציפים ומעלים את זה בכל מקום אפשרי, זה ההבנה שהנושא וההתמודדות עם הזהות ותחושת השייכות והניכור הם המרכזיים.

שרה כהן: זה האישו המרכזי שעולה כרגע גם מהסקר שאנחנו עושים עם מכון ברוקדייל, גם ממחקרים קודמים שנעשו.

שרה כהן: מכון בוקדייל עזר לנו להציף את התובנות.

שרה כהן: כאן המקום להודות לטאלל דולב שעשתה למשרד את העבודה והעלתה לנו את הנושאים לסדר היום.

שרה כהן: על רקע עלייה בהישגים לימודים של חלק מהאוכלוסיות של הילדים העולים אנחנו רואים עליה בתחושת הניכור וחוסר השייכות.

שרה כהן: חשוב לראות כאן את השונות ואת הדיפרנסציה בין האוכלוסיות העולים שמגיעות מתרבויות שונות.

שרה כהן: כדי להשקיע דיפרנציאלית, לא להשקיע באופן אוניברסאלי בכל האוכלוסיות כי אחרת ההישגים לא יהיו אחידים.

שרה כהן: חשבנו בכוונה שיש מקום לעלות לסדר היום את ההתייחסות והמובחנות בין ילדים שנולדו בחוץ לארץ לבין ילדים שנולדו בארץ להורים עולים.

שרה כהן: זה חשוב שזה יכנס כחלק מהשיח וחלק מההתייחסות של כל המשרדים ושל כל הגורמים.

שרה כהן: אנחנו רואים בקרב האוכלוסיות של הילדים שנולדו בארץ להורים עולים, חלק מנתוני סיכון שבחלקם הם גבוהים יותר מאשר של אלה שהגיעו מחוץ לארץ.

שרה כהן: אנחנו רואים את זה אצל חלק מהאוכלוסיות, אנחנו יכולים לזהות את האוכלוסיות שהמצבים אצלם קשים יותר.

שרה כהן: זה המקום לבוא למערכת וללמוד איך מתאימים את ההתערבויות הנכונות ביותר גם לאותם ילדים שנולדו בארץ ומתייחסים אליהם כאל ותיקים.

שרה כהן: הם לא רק וותיקים הם גם ילדים שמביאים איתם צרכים שקשורים לאוכלוסייה שנמצאת בשלבי מעבר ומחייבת התמודדות עם הסוגיות העיקריות, גם בנושא של השפה העברית וגם בנושא של הזהות והשייכות.

שרה כהן: תודה.

רוברט טיבייב: כמו שגברתי היושבת ראש ליה שמטוב אמרה, אנחנו עשרים שנה מתייחסים לעניין הזה, אין שינוי וגם אין שיפור.

רוברט טיבייב: בהתבסס על הדוח של המועצה לשלום הילד וגם לפי רוח הדברים שנאמרו פה, אני מציע להמליץ לממשלה להקים וועדה בין משרדית לטובת המטרה הזאת וכמובן עם ההתייחסות של משרד החינוך ומשרד הקליטה.

רוברט טיבייב: יש לנו גורמים מקצועיים שיכולים לנהל את הוועדה כולל אדוני הנכבד דוקטור יצחק קדמן.

ליה שמטוב: אתה חושב שלא הייתה ועדה כזאת?

רוברט טיבייב: הייתה ועדה כזאת?

רוברט טיבייב: וועדה בין משרדית.

אילנה שפייזמן: אני משתי"ל.

אילנה שפייזמן: אני מבקשת להבהיר כמה דברים שנאמר ועל ידי שרה כהן, קלעתי לדעת גדולים.

אילנה שפייזמן: ראשית אני מברכת את המועצה וגם את שרה כהן.

אילנה שפייזמן: בכל פעם שהשנתון הזה יוצא זה נותן כלי עבודה כדי לבחון איפה נמצאים ומה הן הבעיות באמת.

אילנה שפייזמן: צריך לעלות את הבעיות לסדר היום.

אילנה שפייזמן: הנושא של ילדי עולים כפי שנאמר פה על ידי שרה כהן ולדעתי זה נושא חשוב, זו הפניה שלי למשרד החינוך.

אילנה שפייזמן: היום משרד הקליטה מבין כבר שבני עולים זו אוכלוסייה ומטפלים גם בהם כשמדברים על עולים.

אילנה שפייזמן: במשרד החינוך, למיטב ידיעתי, ההגדרה הזאת לא קיימת.

אילנה שפייזמן: הם מטופלים כמו שמטופלים שאר הילדים, הם מקבלים את אותן התכניות, ואני לא מדברת רק על יוצאי אתיופיה אלא גם על יוצאי ברית המועצות לשעבר שגם הם כבר דור שני או דור אחד וחצי.

אילנה שפייזמן: אני חלק מוועדת ההיגוי של הסקר ששרה דיברה עליו.

אילנה שפייזמן: הממצאים שם מראים ניכור ודברים אחרים גם מבני עולים, וצריך לשים על כך את הדעת.

אילנה שפייזמן: צריך לראות בהם אוכלוסייה מיוחדת ולא רק לתת להם את התכניות הכלליות.

אילנה שפייזמן: נאמר פה שמשרד החינוך רואה את הנושא בחשיבות רבה ואפילו יש אגף.

אילנה שפייזמן: האגף עושה עבודה נהדרת אבל באגף הזה אולי יש תקן אחד במשרה מלאה ושאר האנשים עובדים על בסיס שעות.

אילנה שפייזמן: היום גם התקן הזה מאויש באופן זמני.

אילנה שפייזמן: עם כל הרצון הטוב, ואפילו שזה נקרא אגף, פעם קראו לזה גף, התוספת של הא' לא הוסיפה לא תקנים ולא תקציבים.

אילנה שפייזמן: התקציב של האגף הזה קוצץ בשנים האחרונות בערך ב- 25%, וזה לא מאפשר כל כך הרבה פעילות.

אילנה שפייזמן: נכון שלא הכל זה כסף אבל גם לאגף שמופקד על זה אין לו את האפשרות לטפל בנושא.

יחיאל שילה: אני אמרתי שנושא של קליטה ועלייה נמצא בכל המינהלים של משרד.

יחיאל שילה: כולם.

אלינה שפייזמן: אני רוצה לומר שיש משרדים שמטפלים בילדי עולים, הרבה אגפים כי הם פזורים בכל האוכלוסיות, לדוגמה יש את אגף שחר שיש לו הרבה תכניות שהרבה מאוד ילדים עולים נמצאים שם, זה הגיוני וזה טוב.

אלינה שפייזמן: אבל אם שואלים את אגף שחר האם התכניות שלהם מותאמות במיוחד לעולים, התשובה היא לא.

אלינה שפייזמן: הם מטופלים כמו שאחר הילדים.

אלינה שפייזמן: המקום שאני מכירה חוץ מהאגף לקליטת עלייה ומנהל לחינוך התיישבותי זה קידום נוער ששם יש תוכניות מותאמות.

אלינה שפייזמן: אבל בשאר המשרדים, התפיסה של הילדים, ובטח ובטח בני עולים שנתפסים כמי שכבר נקלטו ולמי שיש בעיות, הן כנראה נובעות מסיבות כמו סוציו-אקונומי.

אלינה שפייזמן: הגיע הזמן לראות שהבעיות הן אחרות וצריך לטפל בהן אחרת.

אלינה שפייזמן: צר לי מאוד שאין כאן נציגים של משרד הרווחה, כי הדיון הוגדר כמשרד החינוך.

אלינה שפייזמן: הנתונים שחניתה קושר הציגה הראו בפרוש קשיים שקשורים למשרד הרווחה.

אלינה שפייזמן: הייתי שמחה לשמוע מה למשרד הרווחה יש לומר מבחינת המדיניות.

ליה שמטוב: זה נכון.

דנה גורדון: הם הוזמנו, והם מצאו לנכון שלא לבוא.

אבי מספין: שלום לכולם, אני מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

אבי מספין: אני מצטרף לברכות לדוקטור יצחק קדמן.

אבי מספין: אני חשוב שאם משתמשים בדוח שמופק מדי שנה בעצם מונעים במקרה הגרוע את הרצח הבא.

אבי מספין: לצערי לא תמיד עושים שימוש בדוח הזה, הוא דוח מקיף לא רק על עולים חדשים אלא גם בנושא בני הנוער בכלל.

אבי מספין: ראינו בנתונים שיש לא מעט בעיות בטיפול ובסיוע לתלמידים עולים.

אבי מספין: בדוח מופיעות תכניות רבות של גופים שעוסקים בפועל כדי לצמצם את תופעת בני הנוער והילדים בסיכון.

אבי מספין: אבל הדוח לא נמצא על סדר היום של הממשלה, אולי בגלל שהנושא הבטחוני והמדיני חשובים יותר מהנושא החברתי שהוא פצצה מתקתקת.

ליה שמטוב: הממשלה הנוכחית היא ממשלה חברתית.

אבי מספין: ימים יגידו.

אבי מספין: אני מבקש להדגיש את הנושא של בני הנוער והילדים בסיכון, ובכללם ילדים יוצאי אתיופיה, יש לקחת את זה כאג'נדה של הממשלה תוך שימוש בדוח המקיף של המועצה לשלום הילד ובאמצעותו לפעול להקמה או למימוש של תכנית לאומיות.

אבי מספין: הוזכרה כאן על ידי שרה כהן התכנית הלאומית לנוער ולילדים בסיכון.

אבי מספין: נדמה לי שיש למעלה מארבע מאות תכניות שמתוכם יש תכניות רבות שקשורת לנושא.

אבי מספין: רבות מהתכניות הן למען תלמידים עולים.

אבי מספין: אבל בשורה התחתונה מי שצריך לבחור את התכניות זו הרשות המקומית עצמה.

אבי מספין: לדעתי, צריכה להיות מדיניות של משרדי הממשלה במקומות או בערים ששם האוכלוסייה של עולים גדולה ולבחור את התכניות הקשורות לתלמידים עולים.

אבי מספין: הנושא של עיר ללא אלימות הוא נושא שהתחיל באילת ולשמחתנו הוא מיושם בערים אחרות, אבל עדיין לא במקומות שישנה אוכלוסיה של עולים חדשים.

אבי מספין: אנחנו נחכה לדוח בשנה הבאה.

אבי מספין: אני שלוש שנים בתחום, לצערי אנחנו חוזרים תמיד על אותם דברים.

אבי מספין: אני מבקש לחזק את דבריו של דוקטור יצחק קדמן על החשיבות של אנשי מקצוע מקרב העולים שעובדים במערכת החינוך.

אבי מספין: אנחנו באגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, ניסנו לקדם בשנה שעברה ולהכפיל את מספר העובדים יוצאי אתיופיה, היו שישים מורים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך וביקשנו להגדיל כי ראינו שבמקומות שיש מורים יוצאי אתיופיה זה נותן מצד אחד גאווה לתלמידים עצמם, זה גורם שמשפיע על איפוק התלמידים, וזה גם עושה רושם על התלמידים הוותיקים בארץ –ההתייחסות שלהם לתלמידים עולים ובכלל לאוכלוסיית העולים עצמם היא חיובית יותר.

אבי מספין: זה מוריד את הדעות קדומות כי הימצאותו של מורה יוצא אתיופיה או יוצא ברית המועצות לשעבר כנראה גורמת להשפעה חיובית בהתייחסות לעולים.

אבי מספין: נעשו אכן מאמצים ומספר המורים גדל למאה ועשרה.

אבי מספין: לדעתי זה עדיין לא מספיק ויש מקום גם לאנשי מקצוע בתחומים אחרים.

אבי מספין: אני מבקש להתייחס לירידה המבורכת ברמת הפשיעה.

אבי מספין: לשמחתי הנתונים מראים ירידה אבל בפועל אין ירידה, אם אנחנו מדברים על התקופה של 2005, 2006 זו הייתה תקופה של מלחמת לבנון השנייה, שמטבע הדברים הייתה פחות באכיפה.

אבי מספין: אבל יחד עם זאת אני חייב לציין שאנחנו עובדים בצורה טובה גם עם משטרת ישראל וגם עם המשרד לבטחון הפנים וגם עם משרד הקליטה ומשרד החינוך.

אבי מספין: יש שיתוף פעולה מאוד מאוד חשוב.

אבי מספין: לדעתנו, חייבת להיות מטריה של מדיניות הממשלה שתהייה כוללת ותיתן גושפנקה.

גלית זיו: אני שייכת למחלקת הנוער במשטרה.

גלית זיו: כמו שהוצגו כאן הנתונים בנוגע למעורבות של בני נוער עולים בפשיעה הפלילית.

גלית זיו: אנחנו רואים שעד שנת 2008 הייתה לנו ירידה בסך כל הפשיעה שלהם.

גלית זיו: הייתה ירידה במעורבות בני הנוער העולים.

גלית זיו: זה צוין כאן בשמחה גדולה אבל אני רוצה להציג את הנתונים של החציון הראשון של שנת 2009.

גלית זיו: אם אנחנו משווים את הנתונים האלה לחציון הראשון של שנת 2008, אנחנו מוצאים שמגמת הירידה שהייתה כמעט ארבע שנים החל משנת 2004 לצערנו מסתיימת בשנת 2008, היא משתנה ואנחנו רואים בחציון של 2009 שישנה עלייה קטנה, אומנם קטנה אבל זו עלייה במעורבות של בני נוער עולה בפשיעה.

גלית זיו: העלייה הזאת זה לא משהו שמלמד שכן כך תסתיים השנה ויתכן שישנם כל מיני גורמים שמשפיעים על ביצוע עבירות אצל בני הנוער העולה.

גלית זיו: אני מבקשת לומר איך אנחנו, בלשי הנוער וחוקרי השטח רואים את התמונה.

גלית זיו: הוצגו כאן הנתונים הטיפוליים, החברתיים, הנשירה של בני הנוער העולה.

גלית זיו: צריך להבין שאנחנו רואים אותם אחר כך אם הם לא בבתי הספר או במסגרות החינוך השונות הם נמצאים ברחובות.

גלית זיו: הם לא יושבים בבית וצופים בטלוויזיה, הם נמצאים ברחובות.

גלית זיו: ברחובות אנחנו מסתובבים ואנחנו רואים אותם.

גלית זיו: ברחובות כיודע לא תמיד יושבים רגל על רגל ושותים קוקה קולה ובהרבה מאוד מהמקרים עושים דברים שהם בגדר עבירה פלילית, דברים שנובעים או משעמום או מפיתויים שגוררים לכל מיני סיטואציות שגורמות להן לבצע עבירות פליליות.

גלית זיו: נער לא נמצא באיזו מסגרת, כזו או אחרת, אנחנו מזהים ככשל כי בסופו של דבר סביר להניח שברוב המקרים הם מגיעים גם לכדי ביצוע עבירה פלילית.

גלית זיו: בהמשך למה שנאמר על ידי שרה כהן, אחד הדברים העיקריים שאנחנו רואים כשנער עולה הגיע למצב, ומאיזו סיבה הוא כבר ביצע עבירה פלילית, בתום החקירה הפלילית אנחנו מזהים קושי או חולשה שכאשר מסתיימת החקירה הפלילית והנער מופנה לטיפול שירות המבחן לנוער, אין כאן נציגים של משרד הרווחה שיוכלו להתייחס, לוקח זמן עד שקצין המבחן מזמן אותו לטיפול ולפעמים עובר פרק זמן ארוך מאוד, אולי בגלל העומסים שקשורים למשרד הרווחה.

גלית זיו: נוצר מצב כשנער שביצע עבירה פלילית, ובטח ובטח כשמדובר בנער עולה שצריך סיוע יותר מוגבר בטיפול שלו ובמשפחה התומכת, נוצר פער מאוד גדול עד שהוא זוכה לקבל את הטיפול הזה.

גלית זיו: אנחנו יודעים כשהנער ובני משפחתו יוצאים מחדרי החקירות במשטרה הם לא תמיד יודעים למי לפנות, לא תמיד הם יודעים למי להתקשר.

גלית זיו: הם עומדים אילמים נוכח המציאות הקשה וחוזרים הביתה, בבית כשהם רואים שעובר פרק זמן גדול עד שמזמנים אותם לטיפול או עד שמישהו פונה אליהם.

גלית זיו: הסיטואציה הזאת היא מאוד בעייתית ולכן הרבה נערים חוזרים שוב לבצע עבירות.

גלית זיו: כדי להתגבר על המצב הזה פותחה תכנית "סיכויים", ששרה כהן ציינה, התכנית פותחה יחד עם שותפים של משרד הקליטה ואחרים.

גלית זיו: אנחנו פה רואים כשל, אם נער מגיע ואני לא מדברת על טרום ביצוע העבירה הפלילית, הוא הגיע לביצוע עבירה פלילית יש צורך שיהיה גורם מרכזי שייקח אותו ויטפל בו ובמשפחה שלו, אחרת הוא יחזור אלינו שוב.

גלית זיו: לצערי אין היום אחידות בין כל משרדי ממשלה בהגדרה מיהו עולה חדש, מיהו נער עולה.

גלית זיו: מה שעשה נכון גם משרד הקליטה וגם המועצה לשלום הילד בשנתון, הם ציינו במפורש תחת כל פרק של הנתונים, שהם קיבלו את הנתונים הסטטיסטיים הם ראשית ניסו להשוות מהי ההגדרה הבסיסית שמתייחסת לנער עולה.

גלית זיו: משטרת ישראל מתייחסת לנוער עולה כמי שעלה לארץ משנת 1990 ולא ילד שנולד כאן.

גלית זיו: ילדים שנולדו כאן

גלית זיו: בארץ למשפחות עולות אינם מוגדרים אצלנו, על פי הסטטיסטיקה הפלילית, כנוער עולה.

גלית זיו: זו נקודה מרכזית והיא גם מופיעה בגדול לפני הנתונים שהוצגו פה מהשנתון.

ליה שמטוב: בהקשר למה שאמרת, היום ב"ידיעות אחרונות" הייתה כתבה על ילד מנצרת עילית שהוא צייר גרפיטי, הפקחים ראו אותו ובמקום להעניש אותו הם נתנו לו קיר שצייר עליו, התברר שהוא ממשפחה ענייה, האמא שלו חד הורית ומתקיימת בקצבת ביטוח לאומי.

ליה שמטוב: בכתבה צוין שהרשות תאפשר לו לצייר בהתנדבות.

ליה שמטוב: אם כבר עוזרים צריך לעזור קצת למשפחה.

ליה שמטוב: זה מעשה טוב שלא מענישים אותו ונותנים לו אפשרות.

שרה כהן: אחד הדברים בתכנית אישית לנער, לנער ומשפחתו, שיחד איתו בונים איזה מסלול של התקדמות אישית ומתייחסים לצרכים שלו, אבל גם חלק מהעניין זה תרומה לקהילה.

שרה כהן: לדוגמה אם שרפת גן ילדים אז עכשיו תלך לצבוע.

שרה כהן: זה בדיוק כדי לנתב את אותן התנהגויות שיכולות להיות התנהגויות הרסניות לכיוונים חיוביים.

יעקב פוליקוביץ: אני מברך על הישיבה.

יעקב פוליקוביץ: שמי דוקטור יעקב פוליקוביץ מנהל היחידה לבריאות הנפש במשרד הבריאות.

יעקב פוליקוביץ: אני רציתי להתייחס לנתונים לגבי בני נוער עולים עם הפרעות פסיכיאטריות.

יעקב פוליקוביץ: ראשית אני מבקש לציין שאנחנו מתייחסים לעולים כילידי מדינות אחרות, כלומר הם לא ילידי ישראל שנולדו למשפחות עולים, אלא רק ילידי מדינות אחרות.

יעקב פוליקוביץ: אני רוצה לציין, בשמחה, שהנתונים העדכניים שעומדים לרשותנו במערך האשפוז הפסיכיאטרי במדינת ישראל של ילדים ונוער, אני מציין שאני מתייחס לגילאי עד שמונה עשרה,הגלאים שאנחנו מתעסקים איתם באשפוז הם בדרך כלל לא לפני גיל שש.

יעקב פוליקוביץ: אנחנו רואים מגמה בולטת של ירידה במספר הילדים המאושפזים בקרב העולים.

יעקב פוליקוביץ: בשנת 2005 אחוז המתאשפזים היה 25.4%, ציינת שבשנת 2007 או בשנת 2006 23%, אצלי הנתון הוא 26%.

יעקב פוליקוביץ: אבל ב- 2008 אנחנו מדברים על 18.7%, יש לנו קו ירידה בולט והוא משמח.

יצחק קדמן: וזה עדיין גבוה מחלקם באוכלוסייה.

יעקב פוליקוביץ: עדיין גבוה מחלקם באוכלוסייה, יצחק קדמן אתה, מה שנקרא, נוטה לקלקל את החגיגה, אכן זה נכון שמספרם גבוה מחלקם באוכלוסייה.

יעקב פוליקוביץ: אבל המגמה היא מגמת ירידה.

יעקב פוליקוביץ: אני לא רוצה לעוור אף אחד, ברור לכולנו שיש ירידה בגל העלייה וכתוצאה מזה פחות עולים חדשים מגיעים ולכן גם הנתון יורד, והצעירים שהגיעו גדלו ועברו את גיל שמונה עשרה והם מתאשפזים במחלקות הנוער.

יעקב פוליקוביץ: אני לא מעוות את הנתונים.

ליה שמטוב: ומהי הגדרת עולים?

יעקב פוליקוביץ: הגדרת עולים היא ילידי מדינות אחרות, לא ישראלים, יש לנו הגדרה לילדי ישראל והגדרה לילדי מדינות אחרות.

יעקב פוליקוביץ: יש לנו גם חלוקה של מדינות אבל יש את ילידי הארץ ויש את ילידי חוץ לארץ.

ליה שמטוב: אם הוא הגיע בשנת 1988?

יעקב פוליקוביץ: הוא כבר לא ילד.

יעקב פוליקוביץ: הנתונים הם עד גיל שמונה עשרה.

יעקב פוליקוביץ: המחלקות נפרדות לקטינים עד גיל שמונה עשרה.

יעקב פוליקוביץ: אני מבין שרוב הדיון הוא סביב נושא החינוך וכדומה, אבל חשוב היה לתת את הנתון הזה.

משה דקלו: קשה לומר עד כמה משרד החינוך מערב את נושא העולים החדשים כמעט בכל פעולה שהוא עושה, קשה לומר שהאגף שלנו, עם האיש האחד ועם האמירה של תקן אחד או כמה שזה יהיה, זה בדיוק הפורמט שאנחנו מבצעים את העבודה הזאת.

משה דקלו: אנחנו עסוקים, ממש, בכל אחת מהפעולות שלנו בשילוב העולים.

משה דקלו: בתוך העבודה שלנו בנושא הפנימיות יש היום אחוזים מיוחדים רק לעולים, ואחוזים מיוחדים רק לבני העדה האתיופית.

משה דקלו: הקונספט הוא שאנחנו שוזרים בכל דבר את הטיפול בעולים החדשים ובקידומם.

משה דקלו: אני עסוק בשבוע האחרון, בהפעלת קבוצות קדם "עתידים" בקרב בני העולים.

משה דקלו: הפרויקט של "עתידים" עליו שמעתם בוודאי, ואני האחראי עליו במשרד החינוך.

משה דקלו: אנחנו ממש לוקחים את כל הנושא הזה לידיים בתקציב שלנו.

משה דקלו: צריך לומר שיש חמישים מיליון שקל שעות תגבור בסל השעות שלנו שכולו מיועד לתלמידים עולים.

משה דקלו: זה לא עניין של מה בכך, זו כמות עצומה גם של כסף.

משה דקלו: כולנו מבינים שבעיית השפה היא הבעיה המרכזית ולכן בשנת הלימודים תש"ע אנחנו מפעילים את תכנית הלימודים החדשה בשפה העברית.

משה דקלו: תכנית לימודים חדשה.

משה דקלו: פתחנו כבר ואנחנו עומדים לסיים את הכלים לאבחון קשיים לימודיים בקרב ילדים עולים.

משה דקלו: אני מאוד מברך על הדוח הזה כי הוא שם את העולים, באמת הוא שם אותם בפוקוס.

משה דקלו: כשאתם במשרד הקליטה עושים עבודה יחד עם מכון ברוקדייל, מן הראוי להסתכל מה קורה בעולם בנושא קליטת אנשים, מה עם פער השפה.

משה דקלו: פער שאתה כמהגר, כשאתה מגיע כעולה חדש לארץ חדשה, שפה חדשה, אתה לא מוצא את המכולת, זאת אומרת שהקליטה קשה.

משה דקלו: צריך לבחון במחקר באילו כלים משתמשים במדינות אחרות לכל מיני ווריאנטים של תופעות באוכלוסייה.

משה דקלו: בנוגע לבגרויות – אני בקשתי לצורך הדיון הזה ניתוח מיוחד בנושא הבגרויות.

משה דקלו: תלמידים הזכאים לתנאים של הבחנות של עולים חדשים בשנת תשס"ח.

משה דקלו: אתם זוכרים שהמנהל הכללי שלנו הציג לפני שבועיים את אחוז הזכאים בכלל הארץ, זכאים 5,376 להבחן לפי תנאי עולים.

משה דקלו: נגשו 89%.

משה דקלו: אני משווה את זה לכלל הילדים היהודים, זה 90.6%, זאת אומרת שזה מתקרב.

משה דקלו: אבל, אחוז הזכאים לבגרות הוא 52.68%, אם אני משווה את זה לשנת תשס"ז, אני לא יכול ללכת אחורנית, בתשס"ז היו לנו 51.5%, כלומר עלינו ב- 1.18%.

ליה שמטוב: בכלל הילדים?

יחיאל שילה: מדובר כרגע על עולים.

אילנה שפייזמן: איכותי, זה אומר שזה מאפשר קליטה יותר טובה.

משה דקלו: את מבקשת ממני נתון שעדיין לא הספקנו לעבד אותו.

משה דקלו: בקשתי לצורך הדיון הזה ניתוח מיוחד, הניתוח הזה הוא לצורך הדיון.

משה דקלו: בגרות איכותית זו שאלה של הגדרה.

משה דקלו: אם תגדירי פיסיקה או ביולוגיה כאיכותי - - -

אילנה שפייזמן: לא, לא.

אילנה שפייזמן: בגרות שמאפשרת להגיש מועמדות לאוניברסיטה.

משה דקלו: סליחה, אבל זו לא בגרות איכותית, אלא זו בגרות עם ארבע יחידות לימוד באנגלית, המילה איכותית היא פרובלמאטית.

משה דקלו: בואי נדייק בטרמינולוגיה.

משה דקלו: לא הבאתי את הנתון הזה, משום שהמחשב שלנו והצוותים עדיין עובדים.

יצחק קדמן: כמה זה בהשוואה לאוכלוסייה היהודית הכללית?

משה דקלו: אני מגיע לזה.

משה דקלו: בהשוואה למגזר היהודי ללא עולים – 60.47%, זאת אומרת שיש לנו דרך ארוכה כדי להדביק את הפער הזה.

משה דקלו: זו לא עבודה של מה בכך, זו עבודה רבה מאוד.

משה דקלו: אני מבקש לומר משהו בנוגע לנשירה שזה נושא חשוב, גם פה עשיתי הרצה מיוחדת במחשב לצורך הדיון.

משה דקלו: אני יכול לומר שבשנת תשס"ט יש לנו מחוץ למערכת: ילדים ילידי אתיופיה – 121 ילדים, וזה מפולח לפי ישובים.

משה דקלו: וזה לא מופיע במפה.

משה דקלו: מברית המועצות לשעבר מחוץ למערכת – 746 ילדים.

משה דקלו: זה נושא מטריד, נושא עליו דיברת קודם, הם בחוץ, ואיפה הם נמצאים כי הם לא במקום הנכון.

משה דקלו: זה בהחלט נושא מטריד והוא יכנס לתכנית העבודה שלנו שאותה נציג בחודש ספטמבר.

משה דקלו: אני מסכם, יש לנו את כל הניתוחים ואנחנו עדיין מעבדים את הנתונים של תשס"ח.

משה דקלו: כעת אנחנו עוברים לעבוד לפי מקצועות ולבחון איפה אנחנו צריכים להיכנס ולסייע לילדים שלנו.

מיכאל ידוביצקי: אני עומד בראש החטיבה לחינוך דוברי רוסית בסוכנות היהודית.

מיכאל ידוביצקי: לפני שאני אגיע לסוכנות אני מבקש להתייחס לנושא בכובע האחר שלי כמי שעוסק דווקא בנושא של שילוב תלמידים עולים במערכת החינוך הישראלית לאורך שנים רבות.

מיכאל ידוביצקי: אני חייב לומר שעל בסיס השנים האלה אני יוכל כעת לומר שיש לי רגרסיה בדיון הזה, כי גם לפני חמש שנים ולפני שבע שנים, ולפני עשר שנים הוצגו בפני וועדת העלייה והקליטה נתונים מאוד מאוד דומים, דומים עד דמעות.

מיכאל ידוביצקי: שרה כהן ערכה, אם איני טועה, כנס "מסיכון לסיכוי", וסוזי בן ברוך שאז הייתה אחראית בנושאים האלה.

מיכאל ידוביצקי: אני כמעט לפני עשר קראתי ספר על שילוב ילדים עולים שהנתונים שהצגתי משם דומים מאוד לנתונים שדוקטור יצחק קדמן הציג היום בפתיח הישיבה.

מיכאל ידוביצקי: כפי שנאמר, גם על ידי אלי זרחי וגם על ידי אחרים, יש הרבה מאוד מודלים מוצלחים ברמה הנקודתית, אפשר לקחת אותם, אפשר להריץ אותם, לנצל אותם, לבנות על בסיסם איזו מדיניות כוללת, אבל זה לא קורה.

מיכאל ידוביצקי: ברור שהצטרפותו של ילד עולה למוסד חינוכי זה מהפך בהוויה של כל המוסד, זה לא שינוי תוספתי, זה לא עוד ילד או עוד קבוצת ילדים שמצטרפים למוסד הזה.

מיכאל ידוביצקי: זה שונה מהותי בגלל השוני הלשוני, החברתי, התרבותי, הלימודי שמאפיין את המפגש הזה.

מיכאל ידוביצקי: כדי שהשוני הזה יקבל מענה, זה צריך להיות מעניינה של המערכת.

מיכאל ידוביצקי: ראשית בראש מעייניו של מנהל בית הספר, כי זו הזירה המרכזית, אבל גם במערכת כולה.

מיכאל ידוביצקי: לצערי הרב, לדעתי, זה לא שם.

מיכאל ידוביצקי: כשנשאלה כאן השאלה כמה מגשרים דוברי רוסית או דוברי אמהרית יש במערכת החינוך, כמה מומחים בתחומים אחרים מטפלים בנושא הזה, אני הייתי מוסיף לשאלה הזאת שאלה נוספת, כמה מנהלי בתי ספר דוברי רוסית, או דוברי אמהרית, או עולים בכלל, או כאלה שאינם עולים אבל מזוהים ככאלה שהנושא מטריד אותם, חשוב להם, כמה מנהלים כאלה יש?

מיכאל ידוביצקי: אני חושב שאנחנו נגיע למספרים מאוד מאוד זניחים מתוך כ- 3,000 מנהלי בתי ספר.

מיכאל ידוביצקי: אני גם אשאל כמה פקידים בכירים, כמה מומחים בכירים, לדעתי לא צריך את שתי הידיים ותספיק לנו יד אחת.

מיכאל ידוביצקי: נכון שיש תכנית לימודים חדשה במשרד החינוך להנחלת העברית.

מיכאל ידוביצקי: אבל אנחנו יודעים שתכנית לימודים היא פקטור, זו לא חוברת של עקרונות של מה שיש, אלא ספר לימוד, וספר הלימוד לא התחלף.

מיכאל ידוביצקי: אני בכל זאת רוצה לומר משהו בכובע של הסוכנות היהודית, במסגרת המחלקה לחינוך קיימת חטיבה שמתמחה בדוברי רוסית, היא לא מתמחה בכל האוכלוסיות של העולים אבל היא כן מתמחה בדוברי רוסית.

מיכאל ידוביצקי: אנחנו מקיימים מפעלים גדולים מאוד בחוץ לארץ, חבל שהניסיון הזה, הניסיון שמוכר ליושבת הראש.

ליה שמטוב: אנחנו כבר דיברנו על זה בוועדות שלנו.

מיכאל ידוביצקי: ממש ברגעים אלה 5,000 ילדים יהודים נמצאים במחנות קיץ של הסוכנות היהודית בחבר העמים.

מיכאל ידוביצקי: אנחנו נשמח להעמיד את הידע, יש לנו צוות יחסית גדול שכולו דובר רוסית, אנחנו נשמח להעמיד את הניסיון הזה לטובת מערכת חינוך הישראלית.

מיכאל ידוביצקי: יש לנו אקספרטיזה מוכחת בתחום החינוך.

שרי פייר: דוקטור שרי פייר, אני מנהלת תחום חינוך באגף קליטה בקהילה.

שרי פייר: אני מבקשת להציג בקצרה אופציות שאנחנו נותנים לתלמידים עולים במסגרת החינוך הבלתי פורמלי.

שרי פייר: אנחנו נותנים תכנית שמכונה אצלנו "פלא" – פעילות לימודית אחרת, צל"ש – צורת לימוד שונה, או "אופק לבגרות", אנחנו עושים את זה בפריסה יישובית, בישובים שיש בהם ריכוזי עולים גדולים.

שרי פייר: אני מבקשת לדבר בנושא של הזכאות לבגרות, וגם מבלי להיכנס לבגרות אוניברסיטאית, אם אנחנו מסתכלים בממוצע על שיעור זכאות לבגרות בקרב יוצאי אתיופיה שעומד בגדול על 37%, הרי שבתכנית אופק הגענו ל- 75% זכאות לבגרות, לטעמי זה הישג מאוד יפה.

שרי פייר: במקביל בשנת 2008 מתוך סך התמיכות שאנחנו נותנים לפי סעיף 3א', מתוך 4,500 מיליון הקצנו 42% לחינוך בלתי פורמלי.

שרי פייר: כשאנחנו נכנסים לתכניות האלה אנחנו בהחלט רואים תוצאות יפות.

ליה שמטוב: הרשויות שאת מדברת עליהן, גם משתתפות בתקצוב?

שרי פייר: בוודאי.

שרי פייר: בנוסף למה שציינתי כעת במסגרת התכניות שמניתי, מחודש ינואר עד חודש יוני השתתפו כמעט 4,000 ילדים, יש לנו גם באמצעות הרשויות את תכנית צל"ש – צורת לימוד שונה, אותה אנחנו מפעילים דרך הרשויות עם matching , חלק אנחנו מעבירים לרשויות ובחלק אנחנו עושים תכניות משולבות.

יחיאל שילה: אני מבקש לציין שתי תכניות שתכנסנה כבר בשנת תש"ע, תכנית השר והמנהל הכללי, תכנית חדשה שכל ילד במדינת ישראל, ואני מניח שגם הילדים העולים יזכו.

יחיאל שילה: כל הילדים שעולים בשנה הבאה לכיתה ז' יזכו לתוספת של שש שעות בשלושה מקצועות: במדעים, במתמטיקה ובעברית, שש שעות לכל תלמידי כיתה ז'.

יחיאל שילה: אני מניח שגם ילדי העולים יזכו בכך.

יחיאל שילה: תכנית נוספת שכבר קיימת, אני מאמין שתכנית אופק חדש שאמורה לתת לכלל המערכת בקידום התלמידים, גם הילדים העולים יקבלו פוקוס בתכנית זו.

ליה שמטוב: תודה, אנחנו מסכמים את הדיון היום: הוועדה מבקשת שוב לברך את משרד הקליטה וגם לברך את המועצה לשלום הילד לפרסום השנתון המקיף בנושא ילדי עולים.

ליה שמטוב: כיושבת ראש הוועדה אני מאוד דואגת באופן אישי מהנתונים שהוצגו היום, על נתוני הנשירה הגבוהים ועל האחוזים הנמוכים של זכאי הבגרות.

ליה שמטוב: אני מבקשת להקריא את מסקנות הוועדה.

ליה שמטוב: הוועדה מודאגת מהבעיות הרבות בתחום קליטת ילדי העולים וקוראת לממשלה להגדיל באופן משמעותי את המשאבים לצורך שילוב ילדי עולים במערכת החינוך, תוך פיתוח תכניות סיוע מיוחדות לילדים העולים.

ליה שמטוב: הוועדה קוראת לכל משרדי הממשלה להכשיר ולשלב אנשי מקצוע מקרב עולים חדשים לצורך טיפול בילדים ובני נוער עולים.

ליה שמטוב: הוועדה קוראת לממשלה להקים וועדה בין משרדית להתמודדות עם בעיות ילדי עולים וילדים במשפחות העולים.

ליה שמטוב: תודה רבה, הישיבה נעולה.