ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 28, 2009-07-27 12:00

ליה שמטוב: צהריים טובים לכולם.

ליה שמטוב: רצינו לראות מצגת על עמותת ער"ן, אבל אין מה לעשות, יש כנראה בעיות טכניות.

ליה שמטוב: אני רוצה לברך את כל מי שהגיע היום לישיבת הוועדה.

ליה שמטוב: הנושא שנדון בוועדה היום זה הגידול בשיעור ההתאבדויות בקרב העולים, על-פי דוח של משרד הבריאות, דוח מהשנים 2004 ו-2006.

ליה שמטוב: הדוח הזה מפורסם רק עכשיו, ביוני 2009.

ליה שמטוב: האמת, כשהתחלתי לקרוא את הדוח וראיתי שכתוב פה "אובדנות בישראל 2009", חשבתי שהדוח הזה מתייחס גם לשנים 2009, 2008 ו-2007, ומתברר שהנתונים הם של השנים 2006-2004, ואנחנו לא יודעים מה קורה בשנים שציינתי.

ליה שמטוב: מה אנחנו יכולים ואיך אנחנו יכולים להתמודד אם אין לנו נתונים של השנים האחרונות?

ליה שמטוב: מה שכן למדנו מהדוח, שיש עלייה בשיעור ההתאבדות בקרב עולים.

ליה שמטוב: אם בדוח הקודם, של השנים 2003-1999, הנתונים היו רבע מכלל המקרים, בדוח הזה, זה כבר שליש, ונתון נוסף שבקרב נשים עולות יש עלייה בשיעור מכלל ההתאבדויות.

ליה שמטוב: אני לא יודעת מה לחשוב, גם כשקראתי את הדוח לא ראיתי שהנתונים מפורטים מספיק, לא ראיתי בו את הסיבות להתאבדות.

ליה שמטוב: הייתי מבקשת מאוד ממשרד הבריאות להשלים את הדוח, אולי עד סוף השנה, לשנים 2007 ו-2008, אם אפשר גם ל-2009, כדי לדעת איך להתמודד עם הבעיה ולשקול את דרכי הטיפול.

ליה שמטוב: בכל פעם אנחנו שומעים על תאונות דרכים, אנחנו יודעים כמה תאונות בחודש, כמה תאונות בשנה, גם פה אנחנו צריכים לדעת דברים מפורטים יותר, במשך שנה, במשך חודש, כמה מקרים יש.

ליה שמטוב: אין בכלל ספק שזה מצב חמור ומדאיג מאוד.

ליה שמטוב: אנחנו אוהבים שהעולים מגיעים אלינו, אבל אנחנו גם צריכים לדעת שעלייה זה דבר קשה, ואני, וגם אחרים מאלה שיושבים פה, היינו עולים חדשים ויודעים עד כמה קשה להיקלט פה, בארץ, במיוחד כשלא יודעים את השפה.

ליה שמטוב: מחפשים תעסוקה, יש בעיות דיור, יש בעיות במשפחה.

ליה שמטוב: אולי אם היינו נערכים טוב לנוכח התופעה הזאת, יכול להיות שלא היינו מקבלים היום את הדוחות האלה, עם המספרים האלה.

ליה שמטוב: אנחנו רואים בדוח שמדובר על כך שבכל שנה מתאבדים 400 איש.

ליה שמטוב: גם ב-2003 דיברו על דוח כזה וראו את הנתון הזה.

ליה שמטוב: זה נתון מדאיג.

ליה שמטוב: מה עשו?

ליה שמטוב: למה עדיין הנתון הזה לא משתנה?

ליה שמטוב: טוב שהוא לא עולה, אבל מה עשינו כדי לפתור את הבעיה?

ליה שמטוב: הייתי רוצה לבקש ממשרד הבריאות, מנציגי משרד הבריאות, להציג את הדוח, וגם לשמוע מכל המשרדים הרלוונטיים, שנציגיהם יושבים פה, ורוצים להתייחס לנושא.

ליה שמטוב: רצינו לשמוע מה התוכניות שלכם להתמודד עם הבעיה.

ליה שמטוב: בבקשה.

ציונה חקלאי: אני ממשרד הבריאות הייתי אחראית לעריכת התרשומת במשרד הבריאות.

ציונה חקלאי: הנתונים שבפרסום מציגים נתונים של התאבדות, אנשים שנפטרו כתוצאה מהתאבדות, והמידע נרשם בהודעת הפטירה.

ציונה חקלאי: בסיס הנתונים זה הודעות הפטירה, והנתונים שיש הם עד 2006, ולא מעבר לכך בשלב זה, כי המקור של הנתונים הוא הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שהם מקבלים עותקים של הודעות הפטירה, ששם יש רישום של סיבת המוות.

ציונה חקלאי: על סמך זה יש נתונים לכלל המערכת בארץ.

ליה שמטוב: למה הדוח יוצא פעם בכמה שנים, למה אין דוח לכל שנה?

ציונה חקלאי: יוצא דוח בכל שנה.

ציונה חקלאי: בכל פעם שאנחנו מקבלים קובץ מעודכן יותר מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אנחנו מוציאים דוח מעודכן.

ציונה חקלאי: הבטיחו לנו בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שאולי בעוד כחודש נקבל את הנתונים של 2007, ואז נוציא מידע מעודכן יותר, שיכלול גם את נתוני 2007.

ציונה חקלאי: הבסיס של הנתונים הוא הודעת הפטירה, ומחקרים נוספים שנעשים במקרה במכון לרפואה ממשלתית, אם הם נעשים.

ציונה חקלאי: לא בכל מקרה ומקרה עושים תחקור נוסף.

ציונה חקלאי: זה מקור המידע, וזאת הסיבה שאין מידע יותר מעודכן.

ציונה חקלאי: אני מאוד מקווה שבתוך חודש יהיו נתונים של 2007, שזה כבר שיפור.

ליה שמטוב: כשאתם מקבלים את הנתונים האלה - את אומרת שמקבלים רק את תעודת הפטירה ולפי זה יודעים על הנתונים, על הגיל, על כל דבר - את הסיבות אתם צריכים לבקש?

ציונה חקלאי: אפשר במידה מסוימת, מהבחנת סיבת המוות, לראות את הנסיבות.

ציונה חקלאי: לא תמיד, לפעמים באמצעות קידוד סיבת המוות אפשר לבודד את הסיבות, לא בצורה יותר מדי מפורטת.

ציונה חקלאי: אי אפשר לדעת אם זה בגלל בעיות בעבודה, בעיות במשפחה - דברים כאלה אי אפשר לדעת; אפשר לדעת את שיטת הביצוע, כיצד הם ביצעו את ההתאבדות.

ציונה חקלאי: למה הם עשו את זה בדיוק, אם זה כתוצאה של בעיות במשפחה, בעבודה וכן הלאה, את הנסיבות אי אפשר לדעת.

ציונה חקלאי: אולי ממטפלים שמכירים את האוכלוסייה יכולים להציג את הנסיבות, אבל זה לא מתוך נתוני סיבות המוות.

ציונה חקלאי: זה אין.

ציונה חקלאי: אין שם את הנסיבות למה הם עשו את זה, אלא איך הם ביצעו את זה.

ציונה חקלאי: מה השיטה.

ציונה חקלאי: הנתונים מראים כאן בגדול, נתונים ממחצית שנות ה-90 עד 2006, על מגמת ירידה בשיעור ההתאבדות בכלל האוכלוסייה, אבל בקבוצות אוכלוסייה מסוימות, שהדיון שלנו עליהן, על קבוצת העולים, אין ירידה, בגדול, יש אפילו עלייה.

אלי זרחין: מי אלה העולים?

ציונה חקלאי: את העולים חילקנו לשתי קבוצות.

ציונה חקלאי: בישראל יש שתי קבוצות גדולות של עולים, קבוצה אחת היא עולי ברית המועצות לשעבר, והקבוצה השנייה הם עולי אתיופיה.

אלי זרחין: כמה שנים?

ליה שמטוב: מר זרחין, אתה תקבל זכות דיבור.

ציונה חקלאי: יש לנו בדיקה של נתונים משנת 1996 עד 2006, לעשר השנים האחרונות.

ציונה חקלאי: בדקנו מגמות לפי גיל ומין, אצל עולי ברית-המועצות לשעבר ואצל עולי אתיופיה, האם יש עלייה או ירידה.

ציונה חקלאי: הממצאים, מצד אחד, קצת מעודדים, מצד שני, הם מאוד מדאיגים.

ציונה חקלאי: אצל עולי ברית המועצות לשעבר רואים ירידה משנת 2000 במרבית קבוצות הגיל, אבל אצל עולי אתיופיה, כל עולי אתיופיה, גם העולים של שנות ה-80, כולל העולים של שנות ה-90, רואים עלייה, ואפילו עלייה חדה, בשיעור ההתאבדות, במיוחד אצל צעירים.

קריאה: את יכולה להגיד לנו במספרים?

ציונה חקלאי: בהחלט, אני יכולה להגיד לך במספרים.

יהודה סקר: איפה פורסם הדוח הזה?

ציונה חקלאי: הוא נמצא באתר משרד הבריאות.

ציונה חקלאי: כל אחד יכול להוריד אותו מאתר משרד הבריאות.

ציונה חקלאי: סך הכול אצל בני נוער, בעיקר זכרים, בשנת 2005 ו-2006 היו 12 צעירים שהתאבדו, מגיל 15 עד 24.

ציונה חקלאי: זה מספר גבוה, השיעור מכלל האוכלוסייה הוא שיעור בהחלט גבוה.

ציונה חקלאי: סך הכול זכרים שהתאבדו בשנים האלה זה 25 איש, זכרים.

ציונה חקלאי: המספרים גבוהים.

ציונה חקלאי: אצל עולי ברית-המועצות לשעבר בהחלט רואים ירידה, אולי לא ירידה מאוד דרמטית, אבל בהחלט ירידה.

ציונה חקלאי: לדוגמה, אצל צעירים, בני נוער, בגיל 15 עד 24, השיעורים ירדו משנת 2000 ל-2006 מ-24 ל-20 ל-100,000.

ציונה חקלאי: לעומת זאת, אצל עולי אתיופיה המספרים עלו פי 2.5, שזאת עלייה גדולה.

ציונה חקלאי: אצל האוכלוסייה היהודית האחרת, שאינה עולה, מה שנקרא "ילידי הארץ" או אנשים שהגיעו ארצה לפני זמן רב, השיעורים יורדים.

ציונה חקלאי: אצל בני הנוער נרשמה ירידה שדומה למגמות שקיימות גם בעולם, לאו דווקא בישראל.

ציונה חקלאי: אני מאוד מקווה שבקרוב יהיו לנו נתונים של 2007, ונוכל לעדכן נתונים של 2007.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: היום, בסוף הדיון, נגבש מסקנות, אחרי כל דוח כזה שמתפרסם הוועדה דנה בו ומגבשת מסקנות.

ליה שמטוב: אני לא רואה שום הבדל בין הדוח הקודם לבין הדוח הנוכחי, חוץ מזה שיש גידול במספר.

ליה שמטוב: מה נעשה?

ליה שמטוב: אולי צריך לעשות משהו שיהיה יותר יעיל?

ציונה חקלאי: באופן קבוע יש ועדה בין-משרדית שחברים בה חברים מכמה משרדים: משרד החינוך, משרד העלייה, משרד הבריאות וכן הלאה.

ציונה חקלאי: בנוסף לוועדה הבין-משרדית הזאת, שמטרת הקמתה היא מניעת התאבדות, יש ועדה נוספת שקמה, שמטרתה גם להכין תוכניות התערבות.

ליאור כרמל: אני אציג את התוכנית.

ליה שמטוב: האם אתה יכול להסביר את התוכניות?

ליאור כרמל: היום הכותרת של התפקיד שלי זה מנהל התוכנית הלאומית למניעת התאבדות, תוכנית חדשה של הגו'ינט ומשרד הבריאות.

ליאור כרמל: המימון העיקרי הוא של משרד הבריאות עם שותפות של הג'וינט, כאשר הג'וינט הם אלה שמוציאים לפועל, בשותפות כל משרדי הממשלה הרלוונטיים ומוסדות אחרים: משרד החינוך, משרד הקליטה, הסוכנות היהודית, השב"ס, המשרד לענייני גמלאים, קופות החולים, משרד הרווחה, הביטוח הלאומי, משרד התמ"ת, משטרת ישראל, צה"ל - כל המשרדים האלה, בשנה האחרונה, עמלים על תוכנית לאומית למניעת התאבדות.

ליאור כרמל: בפעם הראשונה במדינת ישראל יש חבורה מאוד רצינית של אנשים, מיטב אנשי המקצוע מכל הקהילות הרלוונטיות, שמכינה תוכנית.

ליאור כרמל: כבוד היושבת-ראש, יש לי עשרה עותקים של מתווה התוכנית, אני אשמח לתת לך אחר כך ולחלק לשותפים נוספים.

ליאור כרמל: מה אנחנו עושים?

ליאור כרמל: בשנה האחרונה לקחנו את כל הנתונים האפידמיולוגיים הקיימים בארץ ובעולם, ניתחנו אותם בעזרת מיטב אנשי המקצוע, ותכננו תוכניות מניעה לשלוש אוכלוסיות.

ליאור כרמל: אוכלוסייה אחת היא הקשישים, השנייה היא בני נוער והשלישית היא עולים, כאשר יש הפרדה בתוכניות בין עולים מחבר העמים לבין עולים יוצאי אתיופיה, משום שהצרכים הם צרכים שונים לחלוטין.

ליאור כרמל: מה יש בתוכנית?

ליאור כרמל: היא תתחיל לצאת לפועל בתקופה הקרובה.

ליאור כרמל: יהיו תוכניות הסברה בארבע שפות, כשתוכניות ההסברה, מטרתן כפולה: האחת, לומר שמצוקה נפשית זה חלק מהחיים, בואו נדבר על זה.

ליאור כרמל: והשנייה, הנגשת שירותים.

ליאור כרמל: הנגשת שירותים טלפוניים ושירותים של בריאות הנפש או רפואה ראשונה.

ליאור כרמל: נושא נוסף הוא הכשרת שומרי סף בכל המערכות שבאות במגע עם עולים - במקרה שלנו עולי אתיופיה - קרי, מערכות הבריאות, דרך מערכות החינוך, דרך מערכות הקליטה, דרך הצבא.

ליאור כרמל: ואותם שומרי הסף ידעו לזהות התנהגות אובדנית וידעו להנגיש ולדובב את מי שהם נפגשים אתו ולתת טיפול.

ליאור כרמל: תוכנית חדשה שבימים אלה אנחנו מפתחים זו תוכנית שמפתחים במשרד החינוך, הסוכנות היהודית, משרד הבריאות והג'וינט.

ליאור כרמל: התוכנית היא לעולים חדשים במעבר, יוצאי אתיופיה.

ליאור כרמל: הרבה מאוד מהעולים שנמצאים פה בסכנת אובדנות ושהתאבדו היו עולים חדשים שנמצאו במעברים.

ליאור כרמל: המעברים בדרך כלל מלווים בעומס נפשי מאוד גדול, וחלקם לא שורדים אותו.

ליאור כרמל: היום זו תוכנית ייחודית חדשה, והרעיון להכשיר את העולים, לתת להם את הכוחות ולהנגיש להם שירותים לקראת המעברים האלה.

ליאור כרמל: התוכנית השלישית - ד"ר גריסרו שנמצא פה לידי הוא אחד המפתחים שלה - היא מערך שאלונים שנעביר במערכות הבריאות והרווחה, כדי לזהות את מי שנמצא בסכנת אובדנות ולהנגיש לו שירותים טרם הביצוע.

ליאור כרמל: בשותפות ער"ן נחזק קו חם באמהרית ונפרסם אותו לעולים חדשים.

ליה שמטוב: האם אתם תתנו תקציב?

אברהם מיכאלי: סוגרים את ער"ן, כי אין להם תקציב.

ליאור כרמל: במסגרת הפיילוט, שאנחנו מנסים, משרד הבריאות יקצה לער"ן את המשאבים הנאותים.

רחל אדטו: מעבר לתמיכה שהבטיחו להם, מעבר ל-200,000 שקלים?

ליאור כרמל: זה מעבר, זה לא קשור לתמיכה הקבועה, זה קשור לפיילוט של האובדנות.

ליאור כרמל: ער"ן נותנים עזרה ראשונה לא רק בטיפול למניעת אובדנות, הם נותנים עזרה ראשונה נפשית כללית.

ליאור כרמל: בכל מה שקשור לאובדנות אנחנו נסייע, נממן.

ליאור כרמל: הם אפילו ייתנו שירותים חדשים שבעבר הם לא נתנו.

ליאור כרמל: יש מערך אבחון שאנחנו מפתחים - עוד פעם, מי שהוביל זה ד"ר גריסרו מבאר שבע, שנמצא פה - ואנחנו מטמיעים אותו היום במרכז לבריאות הנפש בבאר-יעקב.

ליאור כרמל: אם נראה שזה יצליח, נזמין אותו למקומות נוספים.

ליאור כרמל: הכשרת מטפלים - אחת הבעיות הכי גדולות במערך בריאות הנפש כיום, שהרבה מהמטפלים שקיבלו הכשרה מערבית לא יודעים לזהות, לאבחן ולטפל באופן נאות מקרים אובדניים של יוצאי אתיופיה.

ליאור כרמל: לפני יומיים היתה ישיבה שנייה של שמונה שעות.

ליאור כרמל: יושבים שם אנשי מקצוע מתחום הרווחה, הפסיכולוגיה, הפסיכיאטריה, ומצד שני יושבים ביחד אנשים מובילים מהקהילה, ומפתחים את הטיפול, מה שנקרא, "הפסיכותרפי", ליוצאי הקהילה.

ליאור כרמל: למשל, אחת ההחלטות הבסיסיות, שכל המטפלים יהיו דוברי אמהרית או דוברי שפת האם של העולים, כי יש כמה שפות: יש טגרית ואולי שפות נוספות.

ליאור כרמל: הכי הכי חשוב.

ליאור כרמל: במהלך הכנת התוכנית, כשבדקנו מה קיים ומה לא קיים, הבחנו שקיים חוסר שיתוף פעולה בין כל הגופים, לא מתוך רצון רע, אבל מערך בריאות הנפש, הרווחה, רפואה ראשונית ומערך מערכת החינוך לא עבדו באינטגרציה נאותה ולא ענו על הצרכים.

ליאור כרמל: אנחנו עובדים היום עם כל הגופים במשותף כדי לחזק את האינטגרציה.

ליאור כרמל: חשוב לציין, ואפשר להצביע היום על כך, ששתי מערכות כבר קיבלו על עצמן אחריות, וללא קשר לתוכנית הלאומית כבר ביצעו תוכניות מניעה - משרד החינוך, מינהל החינוך ההתיישבותי, ואני חושב ששם כבר יש תוצאות; והסוכנות היהודית במרכזי הקליטה, בהובלה של ד"ר גריסרו, ביצעו תוכניות, ובשנים 2007 ו-2008, שלגביהם הנתונים חסרים, הם יכולים להביא נתונים לא רשמיים, במקומות האלה שהיו נתונים מדאיגים מאוד, כבר יש תוצאות שאפשר להצביע עליהן.

ליאור כרמל: עדיין הן לא נחקרו באופן מלא, אבל כשלוקחים אחריות אנחנו רואים שיש תוצאות.

ליאור כרמל: יוכי סימן-טוב יכולה להציג את התוכנית במשרד החינוך.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: התוכנית שהצגת עכשיו, איפה היא תעבוד, בכמה יישובים?

ליאור כרמל: התוכנית תתחיל ברמלה וברחובות.

ליאור כרמל: רמלה ורחובות נבחרו, משום שיש שם ריכוז גדול של יוצאי אתיופיה.

ליאור כרמל: אחת הבעיות הכי גדולות בתוכניות מניעה, בכל מה שקשור בעיקר להסברה ולהנגשת שירותים, ולכן גם לא מדברים על זה, זה מניעת תגובות שרשרת ומניעת "הדבקה".

ליאור כרמל: ולכן נתחיל בפיילוט ברמלה וברחובות עד שנת 2011, ובהתאם לתוצאות נרחיב את התוכנית לערים נוספות, כשזה יהיה לכל האוכלוסיות.

ליאור כרמל: אני אמון על התוכנית הלאומית, שהיא.

ליאור כרמל: לכלל האוכלוסייה, ובכלל זה גם לאוכלוסייה יוצאי הקהילה האתיופית.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חברי הכנסת, אתם רוצים להתייחס?

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אל"ף, טוב שאנחנו מביאים את הנושא לדיון, כמה שזה נושא רגיש.

אברהם מיכאלי: לפעמים, מתוך המצוקות הרבות בקרב העולים, שאנחנו נתקלים בהן, הנושא הזה גם רגיש וגם לא עולה יותר מדי.

אברהם מיכאלי: בקדנציות הקודמות היה לנו פה חבר כנסת נאמן, שמו "רן כהן", שהעלה את הנושא בכל שבוע בנאומים בני דקה, הוא הביא את הנתונים האלה.

אברהם מיכאלי: וחשוב שימשיכו להעלות את הנושא גם אצלנו, לבחון את הסוגיה הזאת של התאבדויות.

אברהם מיכאלי: המצוקה שאני רואה, במיוחד בקרב קבוצות עולים מסוימות, היא מצוקה אמיתית, והמשברים שהם עוברים הם כנראה אלה שגורמים לכך שהמקרים האלה קורים.

אברהם מיכאלי: שמעתי על התוכנית, והיא תוכנית יפה.

אברהם מיכאלי: השאלה, באיזו דרך מעשית נוכל להתמקד בנושא של עולים כוועדת העלייה, וחשוב לי להתמקד כרגע בנושא של העולים, ונוכל להגיע למיצוי האמצעים שיעמידו לרשותם, כי אלה לא אמצעים ממשלתיים, אני מבין שזו התנדבות של כל מיני גופים ביחד, שרוצים - יעשו, לא רוצים - לא יעשרו.

אברהם מיכאלי: אני שומע שגם ער"ן שותפה בזה.

אברהם מיכאלי: מצד אחד, אני שמח, כי אנחנו כל הזמן שומעים שהולכים לסגור אותה, משום שאין לה תקציב.

אברהם מיכאלי: אם נציג האוצר יושב פה, כשאנחנו מעלים תוכנית כזאת, צריך ישר למצוא איזה סעיף תקציבי, שנדע שמהסעיף הזה נוכל לבצע- - -

רחל אדטו: הם מתוקצבים, הוועדה שליאור כרמל דיבר עליה מתוקצבת.

יוכבד סימן-טוב: רק לפיילוט.

אברהם מיכאלי: אני יודע מה זה הפיילוטים האלה.

אברהם מיכאלי: אני רוצה, אם יש פה אפשרות לברר, אם נוכל לברר, איזה סעיף תקציבי או מקור תקציבי, שנוכל להעביר את העניין לפסים רשמיים יותר, כדי שנוכל גם לבוא ולדרוש דין-וחשבון למה עושים או לא עושים.

אברהם מיכאלי: גופים מתנדבים, עם כל הרצון הטוב שלהם, לא נוכל לדרוש מהם דברים.

אברהם מיכאלי: לכן אולי נעקוב אחרי זה בהתמדה במסגרת המעקב אחרי מקרי ההתאבדות שלצערנו יש גם בארץ.

ליה שמטוב: כמו שאמר פה משרד הבריאות יושבים כל הארגונים, אבל גם כנראה נציגי משרד החינוך, הם גם משתתפים- - -

ליאור כרמל: ודאי, הם שותפים פעילים מאוד-מאוד.

אברהם מיכאלי: שותפים ומתוקצבים, או שמחר הם מחליטים לפרוש, והם פורשים?

ליאור כרמל: בפיילוט כולם מתוקצבים על-ידי משרד הבריאות והגו'ינט.

ליאור כרמל: לאור התוצאות אנחנו אמורים להגיש ב-2011 המלצה לתוכנית לאומית לממשלת ישראל, לכל ערי מדינת ישראל.

ליאור כרמל: עד היום, במעט מדינות בעולם - להבדיל מנושא בטיחות בדרכים שיש תוכניות לאומיות - באירלנד, בסקוטלנד, בניו-זילנד ובארצות הברית, רק בחלק מהמדינות יש תוכניות לאומיות למניעת התאבדות.

ליאור כרמל: אספנו את כל החומר הזה ואנחנו עושים אדפטציות לישראל.

ליאור כרמל: בנושא של התאבדות צריך לנהוג מאוד-מאוד בזהירות, מכיוון שטיפולים לא נכונים והסברה לא נכונה יכולים להביא ל"הדבקה".

ליאור כרמל: לכן אנחנו עושים היום את הכול מאוד בזהירות.

ליאור כרמל: יש מערך מחקר מחוץ לתוכנית שחוקר ומלווה את התוכנית.

ליאור כרמל: הוא בודק מה העוצמות של התוכנית וגם מה החולשות שלה, ובסוף הוא יביא הכול.

ליאור כרמל: ביולי 2011 אנחנו אמורים להגיש המלצה לממשלת ישראל.

ליאור כרמל: להערכתנו, כדי למנוע את האובדנות נצטרך בין 30 ל-60 מיליון שקל, וזה יבוא לפתחה של הכנסת.

ליאור כרמל: לא צריך להתבייש - אם בבטיחות בדרכים מדברים על 400 מיליון שקלים, ויש היום יותר מתאבדים- - -

יהודה סקר: דיברו על 550 מיליון וירדו ל-200 מיליון.

ליאור כרמל: מדובר במיליוני שקלים.

אופיר פינס-פז: זה רק לעולים חדשים?

ליאור כרמל: לא, בכלל.

אופיר פינס-פז: מה אתה יודע על ההתאבדות אתמול בבית-ג'אן?

ליאור כרמל: אני לא יודע, אני יודע בדיוק כמוך, חבר הכנסת פז, מהתקשורת.

ליאור כרמל: יש תופעה של התאבדות במדינת ישראל, צריך לטפל בה בכובד ראש.

ליאור כרמל: עד היום, בהיררכיה של המוות, היא היתה במקום מאוד נמוך, גם מסיבות של סטיגמה, גם מפחד לגעת בזה.

ליאור כרמל: הכנסת יכולה להוביל את זה, וזה אתגר גדול של הכנסת לעקוב אחרינו, להיות שותפים, להסתכל, וכשנמליץ על תוכנית לממשלת ישראל, לא לפחד להצביע בתקציב המדינה על תקציב שינוע בין 30 ל-50 מיליוני שקלים, אם רוצים באמת להתמודד.

שלמה מולה: אתם עוזרים לער"ן?

ליה שמטוב: כן, פה דיברו על כך.

ליה שמטוב: אתה פשוט איחרת.

ליה שמטוב: הם יהיו שותפים ויתקצבו את עמותת ער"ן.

רחל אדטו: כמה כסף אתם מעבירים?

ליאור כרמל: הפיילוט?

רחל אדטו: כן.

ליאור כרמל: הוא 5.6 מיליוני שקלים, כאשר משרד הבריאות נותן 4 מיליון.

רחל אדטו: התכוונתי כמה לער"ן?

ליאור כרמל: זה עדיין במשא-ומתן, זה עדיין לא נסגר.

רחל אדטו: זה קונספט רעיוני שמעבירים.

רחל אדטו: זה לא מעשי כרגע, זה רעיוני.

ליאור כרמל: בישיבת עבודה שהיתה בינינו לבין ער"ן לפני כחודש וחצי ער"ן היו אמורים, לצורך הפיילוט, להציג בקשה.

ליאור כרמל: הם עדיין לא עשו את זה.

ליאור כרמל: כשהם יגישו אותה, היא תהיה לגופו של עניין.

ליאור כרמל: אם זה יהיה רלוונטי לתוכנית, ודאי.

ליאור כרמל: אני יכול להגיד לכם בסוד, שבתקציב התוכנית יש סעיף שנקרא "קווים חמים", אני לא אגיד מה הסכום, הם יגישו את הבקשה, ונדון בזה.

רחל אדטו: ברור לך למה השאלות האלה נובעות?

רחל אדטו: השאלות האלה נובעות אד-הוק בגלל המצב שאנחנו מדברים עליו.

רחל אדטו: אם מדברים על תוכנית לאומית למניעת התאבדות בקרב עולים ולא עולים- - -

שלמה מולה: יש לך תשתית של אנשים.

שלמה מולה: תתחילו עכשיו, למה צריך לחכות?

רחל אדטו: יש לנו גוף שמטפל בזה עכשיו- - -

ליאור כרמל: אנחנו מזכירים רק דבר אחד, שלא תהיינה ציפיות ושחלילה לא יהיה בלבול.

ליאור כרמל: התוכנית הלאומית למניעת התאבדות לא באה לפתור את הבעיה של ער"ן, אנחנו רק מסתייעים בער"ן בתוכנית.

ליה שמטוב: אתה שומע שכל חברי הכנסת מגויסים לזה, כי הם עושים עבודה טובה.

רחל אדטו: זה בא מתוך משפט שלך, שער"ן כבר שותפים לעניין ומתוקצבים, אז רציתי להביא את הדברים על דיוקם, שכרגע רעיונית, הם יתוקצבו בעתיד.

רחל אדטו: כלומר, אד-הוק, כרגע, זה לא פותר את הבעיה המיידית, הנוכחית, מעבר לתקציב של ה-200,000 שקלים שמשרד הבריאות הקצה להם כחלק מהמענקים לעמותות.

ליאור כרמל: לחלוטין לא פותר.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: פרופסור אלן הפטר.

אלן הפטר: נקודת האכילס היא שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נותנת עדיפות נמוכה לאובדנות, ולכן אנחנו פועלים שלוש-ארבע שנים באיחור.

אלן הפטר: אם הוועדה תוכל לעזור בהצעה אליהם לקדם את הסטטיסטיקה הזאת זה מאוד-מאוד יעזור.

ליה שמטוב: הוועדה תפנה ותבקש.

אברהם מיכאלי: מה הסיבה לדעתך?

אברהם מיכאלי: זה משום שלא רוצים את אותה "הדבקה", ולכן לא חושפים את הנתונים האלה, או שיש שיקולים אחרים?

אלן הפטר: זה סטיגמה, וסטיגמה, וסטיגמה.

דניאל גינסברג: שלום רב לכולם.

דניאל גינסברג: אני מתנצל בשם יערות הגשם על האובדנות של העצים, על הפרזנטציה שאנחנו מחלקים בכתב, כי המקרן לא עובד.

דניאל גינסברג: אני רוצה להסביר בקונטקסט מה המשמעות של עמותת ער"ן.

דניאל גינסברג: ער"ן זה גוף שקיים קרוב ל-40 שנה, 39 שנה ליתר דיוק, שמורכב מצוות פרה-מקצועי של מתנדבים שעוברים הכשרה מאוד מעמיקה כדי להיות תורנים על הקו.

דניאל גינסברג: בהקבלה, אולי זה דומה למגן-דוד-אדום.

דניאל גינסברג: המשימה של המתנדבים בקו בער"ן היא לסייע במצבי מצוקה נקודתיים, שחלקם נובע ממשברים במהלך החיים שעובר כל אדם נורמטיבי, וחלקם מסיטואציות קיצוניות, כתוצאה מאלימות, מתקיפה, ממצב ביטחוני, ממצב כלכלי.

דניאל גינסברג: המודל הזה הוא מודל שקיים בעולם בהרבה מאוד מדינות.

דניאל גינסברג: באירופה הוא קיים תחת השם "samaritans" – "השומרוני הטוב".

דניאל גינסברג: אלה אנשים שמתנדבים כדי לעזור לקהילה שלהם בלי שאף אחד ידע על זה, ממניעים אלטרואיסטיים.

דניאל גינסברג: מאחר שהצורך לבצע הכשרה מקצועית מעמיקה ותמיכה, ליווי מקצועי שוטף, יש מערך מקצועי מגבה לצוות המתנדבים.

דניאל גינסברג: היום ער"ן מקיף כ-1,000 מתנדבים, שמפוזרים בעשר תחנות שונות ברחבי הארץ, ויש צוות של 35 אנשי מקצוע שתומך בהם ומלווה אותם מבחינה מקצועית.

דניאל גינסברג: מספר הפניות שמגיעות לער"ן היום הוא קרוב ל-300,000 בשנה, ומתוכם השנה לא הצלחנו לענות על יותר מ-200,000- - -

רחל אדטו: 300,000 ממה?

דניאל גינסברג: 300,000 פונים לער"ן בשנה.

דניאל גינסברג: השנה לא הצלחנו לענות על יותר מ-200,000 פניות.

דניאל גינסברג: הזמינות שלנו היא רק 60%, כי אנחנו לא מסוגלים- - -

רחל אדטו: 1,000 פניות ליום?

דניאל גינסברג: בערך 1,000 פניות ליום.

דניאל גינסברג: אנחנו מגיעים היום ל-60% זמינות.

דניאל גינסברג: היכולת הלוגיסטית שלנו לפתח את הקו היא מוגבלת, בהתחשב במשאבים הנוכחיים שלנו.

דניאל גינסברג: ער"ן הצליחה במשך 40 שנה לגייס תרומות, בערך מחציתן מישראלים.

דניאל גינסברג: רבים מאוד נותנים לער"ן תרומה מדי חודש, באמצעות הוראת קבע.

דניאל גינסברג: בין 30% ל-40% מהתקציב שלנו הוא מיהודים טובים מחוץ-לארץ שתורמים, בעיקר מארצות-הברית.

דניאל גינסברג: אני רק אגע בנקודה הכלכלית בקצרה.

דניאל גינסברג: במהלך השנה האחרונה המצב הכלכלי בארצות-הברית השתנה, גם בעקבות פרשת מיידוף וגם בעקבות ירידה בתרומות מחוץ-לארץ בכלל, וזה הוביל אותנו לכך שהתרומות מחוץ-לארץ נעלמו לנו בבת-אחת, כמו מכת גרזן.

דניאל גינסברג: מבחינתנו, 40% מהתקציב נעלם בבת אחת.

דניאל גינסברג: גם המצב בארץ מבחינת גיוס תרומות הוא בירידה בסדר גודל של 50%, גם עקב המצב הכלכלי, אבל לא רק בגללו.

דניאל גינסברג: אחת הסיבות הנוספות היא שיש הרבה-הרבה יותר גורמים שמחפשים תרומות היום, והתחרות על כיסו של התורם עולה.

דניאל גינסברג: משרד הבריאות הוציא השנה שוב פעם נתונים של מחקר שקבע, ש-25% מאזרחי מדינת ישראל נמצאים במצב של מצוקה נפשית, חלקם על גבול החרדה והדיכאון.

דניאל גינסברג: זה לא מפתיע למדינה רווית מתח כמו שלנו.

דניאל גינסברג: אני רוצה להביא גם את השיקוף של המצב - בשנה האחרונה חלה עלייה משמעותית בפניות לער"ן, בעיקר עקב המצב הביטחוני - בעיקר בתחילת השנה, "עופרת יצוקה" - וזה לא נגמר מאז, וגם עקב המצב הכללי.

דניאל גינסברג: שני התחומים האלה אינם מייצרים שיחות בהכרח בנושא הזה, אבל מייצרים שיחות של אנשים שמגיעים למקום מאוד נמוך בגלל הסיטואציה הכללית.

דניאל גינסברג: אני יכול לספר לכם שקיבלתי שיחה, לדוגמה, וזה ממש מאפיין, כי יש הרבה כאלה, מאב שהתקשר לער"ן לפני שהוא הולך להכות את משפחתו.

דניאל גינסברג: הוא פוטר מהעבודה, הוא לא מסוגל להתמודד עם זה, ברמה האישית שלו חרב עליו עולמו, והוא מודע לזה שהוא לא שולט בעצמו והוא נכנס להתקפי זעם, הוא יודע שהוא לא רוצה לעשות את זה, והוא יודע ששנייה לפני שהוא עושה את זה, אם הוא מרים אלינו טלפון, יש לו הזדמנות להירגע.

דניאל גינסברג: זאת דוגמה לסיטואציה שהיא בכלל לא סיטואציה אובדנית, והיא קיימת באין-ספור מקרים, אם כתוצאה מאלימות, אם כתוצאה מתקיפות מיניות, אם כתוצאה ממשברים, אולי הכי נורמטיביים שיכולים להיות.

דניאל גינסברג: וזה מוביל לנתון הסטטי, שבסך הכול 2% מהשיחות לער"ן הן שיחות על רקע אובדני.

דניאל גינסברג: המספר נמוך, אבל בסך הכול 4,000 בשנה.

דניאל גינסברג: בער"ן מתנהלות 4,000 שיחות על רקע אובדני בשנה, כשרובן המכריע אינן שיחות עם מישהו שעומד להתאבד כרגע, אבל מתוכן כ-800 שיחות בשנה הן אירועים אובדניים בפועל, כלומר, במהלך סיטואציה אובדנית, מישהו התקשר משום שהוא רואה שדבר כזה קורה בפועל, או מישהו מתקשר במהלך הסיטואציה הזאת כקרש הצלה או כחלק מהפרידה שלו, כי אנחנו שירות אנונימי, ויש לו הזדמנות לכאורה לא להזדהות, ואנחנו מתערבים בפועל.

דניאל גינסברג: כלומר, ברמה הפוטנציאלית לפחות, אפשר להעריך את התרומה של ער"ן על כמות אדירה כזאת של אנשים ממש מדי חודש.

אברהם מיכאלי: בהתפלגות של השפות, אני רואה קו בעברית, קו בערבית, קו ברוסית.

אברהם מיכאלי: איפה יש קו באתיופית?

דניאל גינסברג: ב-1993 ער"ן הפעילה ביוזמת משרד הקליטה שני קווים: הראשון היה הקו לעולים מחבר העמים, בהמשך הפעלנו גם את הקו בשפה האתיופית.

קריאות: האמהרית.

דניאל גינסברג: סליחה, בשפה האמהרית.

דניאל גינסברג: תודה.

דניאל גינסברג: את הקו בשפה הרוסית הצלחנו להפעיל, קיבלנו מימון להחזקת הקו הזה במשך כמה שנים.

דניאל גינסברג: הקו הזה התרומם, והוא פעיל גם היום, ויש לו נפח משמעותי - אני אביא את הסטטיסטיקה בעוד רגע - אבל את הקו בשפה האמהרית, למרות הצורך הגדול של האוכלוסייה הזאת, שאנחנו מקבלים ממנה שיחות, אין לנו תקציב להרים.

אברהם מיכאלי: התרומות לקבוצה הזאת פי כמה יותר מאשר הקבוצה של עולי רוסיה.

דניאל גינסברג: מכל הסיבות המקצועיות אפשר להגיד, ואני אומר את זה בזהירות, שהקו בשפה האמהרית חשוב יותר כמעט מכל קבוצה אחרת.

אברהם מיכאלי: שמענו את הסטטיסטיקה המצערת.

דניאל גינסברג: באחד השקפים מופיע שיש קבוצות אוכלוסייה שממעטות לפנות לעזרה מקצועית, ביניהן אפשר למצוא בני נוער, חיילים, זקנים, וגם אוכלוסיות ממוקדות שמאוד סגורות בקהילה שלהם.

דניאל גינסברג: גם הקהילה האתיופית וגם הקהילה הרוסית הן קהילות שמתקשות להיעזר בשירותים שהמדינה נותנת.

דניאל גינסברג: כאן אני רוצה להעלות עוד נקודה שהיא מאוד חשובה.

דניאל גינסברג: תדעו לכם שסיוע נפשי בשפת האם אי אפשר להשוות לשום עזרה אחרת.

דניאל גינסברג: כלומר, אם מישהו עכשיו מדבר על הצרות הכי גדולות שלו, כשהוא בנקודה הכי נמוכה בחיים שלו, והוא שואל את עצמו שאלות קיומיות וקשות מאוד, אם הוא עושה את זה בשפת האם שלו או עושה את זה בשפה אחרת, ההבדל דרמטי גם בסיכויים לפתרון וגם בסיכויים שלו לבוא וקבל את השירות.

ליה שמטוב: זה מצב שצריך לפתור באותו רגע, מישהו שמדבר בשפה שלו.

רחל אדטו: בזמן האחרון, הגופים שפניתם אליהם, ופניתם למשרד הבריאות ולמשרד הרווחה לקבל עזרה, האם משרד הקליטה היה שותף בדרך כזאת או אחרת לאור הנתונים שכאן?

רחל אדטו: האם משרד הקליטה גם תרם משהו בחלקו?

יפה וולמן: אני רוצה לתרום משהו בהמשך כנציגת משרד הקליטה.

דניאל גינסברג: יושבת פה ד"ר דניאלס, שהיא המנהלת המקצועית בער"ן, אני רוצה שהיא תיגע כדוגמה, כדי לתת לפורום כאן הבנה מה זה אומר לתת עזרה ראשונה לקבוצה ייחודית כזאת, ואני אבקש אחר כך מבוריס, שהוא מתנדב שלנו בשפה הרוסית, להציג איך נראה הקו והשיחות השוטפות עם אנשים בפועל.

דוד יאסו: בטבלה שציינת אין פה השפה האמהרית.

דניאל גינסברג: הקו בשפה האמהרית בער"ן עדיין קיים, וכל הלוגיסטיקה קיימת, אנחנו לא מסוגלים להפעיל אותו מבחינת זמינות.

יוכבד סימן-טוב: כמה פנו אליו כשהוא היה קיים?

יוכבד סימן-טוב: האם בכלל זה היה כלי של העדה הזאת להשתמש בו?

יוכבד סימן-טוב: אולי זה לא הדבר המתאים.

יוכבד סימן-טוב: אני רוצה לדעת.

ליה שמטוב: לפי הדוח אנחנו רואים כל הזמן עלייה בקרב העדה האתיופית.

דניאל גינסברג: זו שאלה מאוד נכונה.

דניאל גינסברג: נשאלה פה שאלה כמה בכלל פונים או יפנו לקו בשפה האמהרית.

דניאל גינסברג: הניסיון שלנו מקבוצות אוכלוסייה ייחודיות, בעיקר סגורות, מראה שדרושה פעולת הסברה שמביאה את העניין למודעות, כי אנשים לא מודעים.

דניאל גינסברג: הדוגמה הכי טובה היא הקו לקשיש.

דניאל גינסברג: כשהפעלנו אותו אף אחד לא ידע על קיומו, ההסברה הובילה לאלפי מקרים שהגיעו אלינו, שממש שיוועו לפתרון הזה, אבל הם לא ידעו על קיומו.

ליה שמטוב: היה פרסום.

ליה שמטוב: פה יושבים אנשים שמייצגים את הקהילה.

ליה שמטוב: הם שומעים את זה פעם ראשונה.

דניאל גינסברג: היום, לצערי הרב, מנקודת המבט של ער"ן, הצורך בקו בשפה האמהרית הוא קריטי.

דניאל גינסברג: אני לא יודע אם כולם רואים את הנתונים, אבל עלות של קו מציל חיים בישראל הוא סדר גודל של 600,000 שקלים.

שלמה מולה: קו אחד?

דניאל גינסברג: קו אחד לשנה.

דניאל גינסברג: תבינו זה הדבר הכי יעיל שיכול להיות לפתרון בסדר גודל כזה.

דניאל גינסברג: אפילו רק נחשוב על הפוטנציאל של ההפניה, אני אפילו לא מדבר על עצם העובדה שאנחנו יכולים גם להרגיע.

דניאל גינסברג: עצם ההפניה המקצועית, המודעות לאן לפנות ומה לעשות עכשיו, הערך שלה עצום.

יפה וולמן: אני עובדת סוציאלית ארצית במשרד לקליטת עלייה.

יפה וולמן: השאלה אם יוצאי העדה, ואני מפנה את השאלה הזאת ליוצאי העדה, אם הם חשים שקו כזה כמו ער"ן, הוא כלי ליוצאי העדה שהם ישתמשו בו.

יפה וולמן: מה שברור שהיום בני הנוער יותר משתמשים באתרים מאשר בקווים פתוחים.

ליה שמטוב: בני נוער גם מדברים עברית.

ליה שמטוב: פה מדובר על ההורים, על המשפחה.

30095: לשאלתך, זה כלי מאוד חשוב כשהעולה נמצא במצב קשה ואין לו לאן לפנות, כשיש לו הזדמנות להתייעץ ולהפנות את המצוקה שלו בשפה שלו.

30095: אין כלי יותר חשוב מזה.

30095: אנחנו גם יודעים שהיום לכל אדם יש טלפון או פלאפון, ולכן הכי פשוט זה להרים את העניין.

30095: מה שצריך לעשות זה לפרסם את הטלפונים האלה ואת הכלי הזה בקרב העולים החדשים.

30095: שאלתי למה שהוסבר כאן קודם על היוזמה הלאומית.

30095: לא הבנתי בדיוק מה המטרה של היוזמה הזאת והערים שנבחרו לתת מענה לצרכים של העולים.

30095: כפי שהוא הגדיר, המטרה היא להקשיב ולסייע לעולים חדשים שנמצאים בתקופת מעבר ממרכז קליטה.

ליאור כרמל: לא, לא, לא.

ליה שמטוב: למה את הפיילוט עשו דווקא במקומות האלה?

30095: עושים את זה ברמלה וברחובות.

30095: אין עולים חדשים שמגיעים לשם, אלא יש שם ותיקים.

30095: גם מבחינת גודל, אלה מקומות גדולים.

ליאור כרמל: אחת התוכניות החדשות, שבמהלך הפיתוח הבנו שיש צורך לבנות, היא תוכנית חוסן לאוכלוסייה, חוסן לעולים במעבר.

ליאור כרמל: רחובות ורמלה נבחרו משום שהכנסנו את כל הנתונים למחשב – התוכנית היא לא רק לעולים, היא גם לחרדים, גם לעולים, גם לזקנים, גם לצברים וגם לערבים - ובדקנו באיזה אזור יש, דמוגרפית, את כל האוכלוסייה.

ליאור כרמל: רמלה ורחובות, אם מאחדים ביחד את האוכלוסייה, יש בהן מכל האוכלוסיות ומכל המגוון.

ליאור כרמל: יש שם גם קהילות גדולות של יוצאי אתיופיה.

ליאור כרמל: אנחנו מפעילים שם למעלה משמונה תוכניות שונות.

ליאור כרמל: למשל, רופא המשפחה.

ליאור כרמל: אנחנו יודעים שרופא המשפחה הוא דמות מרכזית שהעולים מאתיופיה מגיעים אליו, והם לא מקבלים מענה פסיכיאטרי נפשי כאשר הרבה פעמים הם באים, לכאורה עם בעיות גופניות, אבל בפועל אלה בעיות נפשיות.

ליאור כרמל: רופאי המשפחה לא יודעים איך לטפל בזה.

ליאור כרמל: היום אנחנו מכשירים את רופאי המשפחה ברמלה וברחובות לדעת לזהות את זה.

ליאור כרמל: אנחנו מכניסים מגשרים ועובדים סוציאליים מהקהילה, שיעזרו לפענח את זה במרפאות וידעו לתת מענה טיפולי או הפניה לטיפול למי שזקוק לזה וצריך את זה.

ליאור כרמל: זו תוכנית אחת.

ליאור כרמל: תוכנית אחרת היא, למשל, ביחד עם צבא ההגנה לישראל, לאוכלוסיית רמלה ורחובות.

ליאור כרמל: בפיילוט יהיו חיילים משוחררים מרמלה ומרחובות, שזאת אוכלוסייה במעבר.

ליאור כרמל: בנתונים שהציגה קודם גברת חקלאי הם אוכלוסייה בסיכון, כי הגדירו את הגילאים כ-24-15.

ליאור כרמל: בתיאום עם צבא ההגנה לישראל, ויש פה נציג של צבא ההגנה לישראל, אנחנו מציעים להם, לפני השחרור, לעבור תוכנית הכשרה לחיים האזרחיים, ואלה שיסכימו, שישתחררו על רקע נפשי, והם עולים חדשים, שזה על אחת כמה וכמה יותר קשה, נציע להם תוכנית להכנה לחיים האזרחיים, כולל הפניה לקבלת רצף טיפולים מהצבא לחיים האזרחיים למי שזקוק.

ליאור כרמל: זה סוג של אוכלוסייה במעבר.

ליאור כרמל: היום הסוכנות היהודית מפעילה תוכניות מניעה במרכזי הקליטה.

ליאור כרמל: חלק מהתוכניות שאנחנו מדברים עליהן, מאירה קידר, שלא נמצאת פה, מנהלת אגף הרווחה של הסוכנות היהודית, תפעיל במרכזי הקליטה.

ליאור כרמל: חלק כבר מופעלות.

אלי זרחין: בדרום זה כבר מופעל, אנחנו מפעילים את זה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת שלמה מולה.

ליה שמטוב: בבקשה.

שלמה מולה: קודם כול, אני רוצה דווקא לפנות לליאור כרמל שישב עם ער"ן כמה שיותר מהר ותצילו את הקו הזה.

שלמה מולה: היתה לנו הזכות לבקר במוקד הפניות שלהם.

שלמה מולה: הם עושים עבודת קודש.

שלמה מולה: התיאור שתיאר היושב-ראש הוא תיאור אמיתי, אי אפשר להסתתר מאחורי זה שלא הגישו לנו תוכנית, ואי אפשר להסתתר מאחורי זה שאין תקציב וכן הלאה.

שלמה מולה: במקום לחפש תוכניות כדי למנוע אובדנות, הנה, יש לכם קו, ואם צריך גם לפנות למשרד הקליטה ולמשרד החינוך.

שלמה מולה: כמו שאנחנו אומרים לך, ומשרד הבריאות כבר מוכן לסייע, הדבר הטוב צריך קודם כול לשמור.

שלמה מולה: אם צריך לשפר, אפשר לשפר תוך כדי.

שלמה מולה: זאת הערה אחת.

שלמה מולה: דבר שני, לגבי קהילת יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: אני מסרב להכללה הקיימת.

שלמה מולה: לא נכון להתייחס ליוצאי אתיופיה כמקשה אחת.

שלמה מולה: דין העולים שהגיעו לפני 30 שנה לא כדין העולים שנמצאים במרכז קליטה.

שלמה מולה: אתם רוצים לעשות עבודה מקצועית, צריך לעשות דיפרנציאציה באוכלוסייה, והמיקוד צריך להיות בהתאם.

שלמה מולה: הלוואי שהעולים ברחובות היו מטופלים כמו העולים במרכזי הקליטה.

שלמה מולה: העולים במרכז הקליטה נמצאים בחממה מסוימת, יש שם מנהל מרכז קליטה, יש שם סומכת, יש שם מדריך מתורגמן, יש שם מנהל מרכז קליטה, יש שם עובדת סוציאלית - כל בעלי התפקידים האפשריים.

שלמה מולה: אני לא אומר שלא צריך לתת הדרכה לאלה שעובדים עם העולים גם לזהות מצוקות נפשיות, ולכן צריך לעשות דיפרנציאציה מוחלטת בין האוכלוסייה שנמצאת באיזו מסגרת, ד"ר גריסרו נמצא כאן, הוא יודע, אני אשמח גם לשמוע, ולכן אני אומר שצריך להיות מיקוד בהתייחסות לאוכלוסייה וכן הלאה.

שלמה מולה: גם כשאני מסכים לתשובה שלך, אני בהחלט מצטרף לתשובה של אברהם נגוסה.

שלמה מולה: לשאלתך, גם יוצאי אתיופיה יכולים ליהנות, אבל שם יש בעיה של נגישות וזמינות.

שלמה מולה: איש המקצוע צריך להיות מיומן בין תרבויות בצורה מובהקת.

שלמה מולה: אם לא, הוא לא יבוא.

שלמה מולה: לא רק שהוא לא יבוא, הוא יברח.

שלמה מולה: לא רק שהוא יברח, הוא גם יקלקל לאחרים.

שלמה מולה: אם דני גרינסברג היה שואל אותי, הוא היה אומר: יש לי יוצא אתיופיה, אני לוקח אותו, אני יודע שהוא ייקח אחרי שהוא יבדוק וכן הלאה, הייתי בודק עוד פעם ועוד פעם.

שלמה מולה: חבר'ה, אני מגיע מהצד הזה.

שלמה מולה: לכן צריך להיות מאוד רגישים.

שלמה מולה: דרך אגב, ד"ר גריסרו שיושב פה הוא אחד האנשים המקצועיים המופלאים שאני מכיר, גם בגישה שלו בטיפול ביוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: בתפקידי הקודם לפחות נעזרתי בו הרבה מאוד בקבלת עצה מקצועית, ואפילו קראתי את המאמרים שלו.

שלמה מולה: אם אני מסכם את הדברים לגבי יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: לא נכון לעשות הכללות, לא נכון לראות את כולם כמקשה אחת.

שלמה מולה: בסופו של יום, מי שבא לתת מענה מקצועי, צריך גם יוצאי אתיופיה, וכשיש עובדת סוציאלית, לא תמיד היא יודעת לדבר אמהרית, וגם לזה צריך להיות ערים.

שלמה מולה: היא בסך הכול בוגרת האוניברסיטה בתל-אביב ולא בטוח שהיא בוגרת כפר באתיופיה.

שלמה מולה: אלה שני דברים שונים.

ליה שמטוב: היא מכירה את המנטליות.

שלמה מולה: לא תמיד.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, אני בא משם, לא תמיד הצעירים שלנו בקיאים בתהליכים שהוותיקים יותר עוברים.

שלמה מולה: ככל שבאים במגע ועושים ניתוח מקצועי, מוטב להשתמש בעמותות, בארגונים, בגופים יוצאי אתיופיה, כדי שיוכלו לתת טיפים, אבל קו חשוב.

ליה שמטוב: ד"ר גריסרו, בקצרה.

נמרוד גריסרו: אני אתייחס לכמה דברים באמת בקצרה, כי אני עוסק יותר בפרטים, וקשה בפורום הזה להיכנס לכל הפרטים שמייחדים את העדה, ואני מסכים עם חבר-הכנסת מולה, שהיא לא ממש הומוגנית.

נמרוד גריסרו: פרויקט אחד עשינו בסוכנות, ואנחנו ממשיכים בו.

נמרוד גריסרו: הסוכנות זו מקשה אחת, זה מקום עטוף מכל הצדדים, ויש נגישות לכל האנשים.

נמרוד גריסרו: אפשר להכשיר את כל העובדים הסוציאליים, את כל אימהות הבית, את כל המדריכים, את כל המתורגמנים, ואת דרג ההנהלה, איך לזהות אובדנות, איך להעביר את המסר של מניעת אובדנות.

נמרוד גריסרו: עכשיו עשינו הכשרה של סמך, של אנשים שיכולים לתת הרצאות, מה שנקרא "psychoeducation", חינוך להסרת הסטיגמה, להבנה טובה יותר של שירותי בריאות הנפש, שבארץ הם שונים לחלוטין מהשירותים שקיימים באתיופיה, באדיס, כי בשאר אתיופיה הם לא ממש קיימים, ולכן הסטיגמה היא שונה.

נמרוד גריסרו: רק כדי לסבר את האוזן יש שם בית חולים אחד, באדיס, "מנואל הוספיטל", שיש בו 360 מיטות עם 25 פסיכיאטרים לכל אתיופיה, שמונה 87 מיליוני תושבים.

נמרוד גריסרו: אתם מבינים שאנשים שכבר מגיעים לבתי החולים הם בעלי סטיגמה ותיוג שלילי חריף ביותר.

נמרוד גריסרו: בארץ אנחנו מטפלים ב-ADD, בהפרעת קשב וריכוז, עוזרים לילד פשוט לגמור את התיכון, ומטפלים בהמון דברים אחרים שהם "איכות חיים", נקרא לזה - פסיכיאטריה צבאית, פסיכיאטריה כזאת, פסיכיאטריה אחרת, בכל מיני ענפים ותחומים, שזה לאו דווקא מחלות הנפש הקשות.

נמרוד גריסרו: זה משהו שצריך להפנים, לא רק בין יוצאי העדה האתיופית, אלא לרבים אחרים בארץ.

נמרוד גריסרו: בסוכנות הכשרנו את האנשים האלה שיכולים ממש להכשיר שומרי סף ברמת המשפחה, שכל עולה יקבל הרצאה באמהרית - זו השפה שרוב העולים מדברים בה, לכן לא הכנסנו טיגרינית ואחרות - שכל אחד יבין מה משמעות הרמז במקום התרבות המקובלת לשמור הכול בבטן.

נמרוד גריסרו: אם הרמז הזה יועיל להעביר לעובדת-הסוציאלית או למישהו שמרכזת למה זה עדיף על לשמור בבטן, הוא מציל חיים.

נמרוד גריסרו: צריך כאן לשנות תרבות שהיא מאוד קשה לשינוי.

נמרוד גריסרו: לעשות את זה ברמה הלאומית זה הרבה יותר קשה, זה הרבה יותר קשה, מפני שלא כמו בסוכנות, שזה מקום סגור עם שליטה מרכזית, אי אפשר להגיע לכל עובדות הרווחה של הגופים השונים, ויש עובדות רווחה של החינוך, של העירייה, של משרד הבריאות, של קופות החולים, זאת אומרת, יש אין-סוף גופים שאתה צריך להגיע אליהם.

נמרוד גריסרו: למרות זאת, היושבת-ראש של הוועדה הזאת איחדה את הכוחות האלה, ויש תתי-ועדות עם אנשים מאוד טובים, פרופסור ויצטום, שמוליק רון, מנהל בית-החולים שלוותה, שהוא מומחה לאובדנות, ואחרים - אני מדבר בנוגע לאתיופים, כי, כמובן, פרופסור הפטר ואחרים יושבים בוועדות אחרות.

נמרוד גריסרו: אנחנו מנסים להגיע לשומרי הסף האלה, לבנות אותם, כאשר ער"ן הם חלקי משומרי הסף.

נמרוד גריסרו: אם אני אפנה לשומרי סף קהילתיים, משפחתיים, במערכת החינוך ובמערכת אכיפת החוק, ער"ן זה אחד מנציגי שומרי הסף, בוודאי היעילים והחשובים והמרכזיים, שצריך אותם, והם נחוצים.

נמרוד גריסרו: אנחנו גם מפעילים, למשל, גם קו שנקרא "שחף", של בית-החולים, שזה מטעם משרד הבריאות, בשיתוף מד"א, עזרה לאזרח חולה הנפש שרוצה לטלפן, אבל זה לא מתחרה בער"ן, זה מיועד יותר לחולים.

נמרוד גריסרו: אנחנו מנסים ליצור את כל שומרי הסף האלה ולהעביר להם הכשרה, ולא רק לשומרי הסף, אלא גם לחלק המקצועי, לאנשי המקצוע, זאת אומרת, לרופאים, לאחיות, לעובדות הסוציאליות שהם אנשי מקצוע.

נמרוד גריסרו: הם צריכים ללמוד תורה שלמה, לא הייתי אומר רפואה שלמה, אבל לעשות דה-קודיפיקציה, לפרש את הקוד של המחלה שבאה לידי ביטוי שונה לחלוטין באוכלוסייה מסוימת.

נמרוד גריסרו: זאת אומרת, חולה שמגיע עם תופעה של תולעים שזוחלים במוח, רופא המשפחה דבר ראשון שולח אותו לרופא אף-אוזן-גרון, עושה סי.

נמרוד גריסרו: טי.

נמרוד גריסרו: , עושה אולטרה סאונד, עושה כל מיני בדיקות.

נמרוד גריסרו: אומרים לו: אין לך תולעים במוח, והוא יכול להתאבד.

נמרוד גריסרו: מה הקשר?

נמרוד גריסרו: הקשר הוא שצריך לזהות שזה ביטוי לדיכאון, וזה לא סכיזופרניה בגלל שיש הזיות מגע - הזיות טקטיליות - וזה לא בעיית אף-אוזן גרון.

נמרוד גריסרו: צריך פשוט להכיר קודים חדשים שאנחנו צריכים להכיר.

נמרוד גריסרו: דבר אחרון, רציתי לענות לחבר הכנסת מולה, שהוא לא נמצא.

נמרוד גריסרו: אנחנו מכירים הרבה זמן ועובדים ביחד.

נמרוד גריסרו: אני לא חושב שאפשר לעשות הפרדה בעדה ולפנות עכשיו לעולים מהעליות השונות.

נמרוד גריסרו: יש טיגרינים, אמהרים ואחרים, המון עדות ותת-עדות בעדה הזאת, שהיא בהחלט לא הומוגנית, יש הבדלים עצומים בין הסבל והטראומות של "מבצע שלמה" ל"מבצע משה", ל"מבצע שבא", ל"זרע ישראל", איחוד משפחות וכדומה.

נמרוד גריסרו: זאת אומרת, אני לא חושב שזה ריאלי, צריך לעשות מה שאפשר, להפריד, לעשות עוד חמש תת-ועדות לקבוצות השונות בעדה האתיופית - נכון שהם לא הומוגנים - נראה לי לא אפשרי ולא מעשי.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: ד"ר גריסרו, רציתי לשאול אותך.

ליה שמטוב: לא מזמן קראתי בעיתון על בחינות הבגרות, כשהבוחן לקח את הבחינה, הוא ראה שהתלמיד כתב:

ליה שמטוב: בוחן יקר, כשתקרא את המבחן שלי, אני כבר אהיה בעולם הבא.

ליה שמטוב: הוא מיהר מהר ואיתר את בית הספר ואת הילד, ולא קרה שום דבר.

ליה שמטוב: כששאלו את הילד למה הוא כתב את זה, אז הוא אמר: רציתי לראות אם מתייחסים לבגרויות, למה שאנחנו כותבים, או סתם נותנים את הציון.

יוכבד סימן-טוב: אני מקבלת כבר כמה פעמים מבחני בגרות כאלה כדי לאתר מי הילדים.

ליה שמטוב: השאלה שלי, האם הוא כתב את זה כבדיחה או- - -

יוכבד סימן-טוב: זו לא בדיחה.

אלי זרחין: יוכי סימן-טוב, את זוכרת ילד שלי שהוא כן ניסה להתאבד?

יוכבד סימן-טוב: נכון, לכן אני אומרת שזאת לא בדיחה.

נמרוד גריסרו: אני לא יודע לענות, כי אני לא מכיר את הפרטים, ופסיכיאטריה, זה מקצוע שאתה צריך בו לדבר עם בני אדם.

נמרוד גריסרו: בשאר מקצועות הרפואה זו לא חובה, אבל כאן זו ממש חובה.

נמרוד גריסרו: קשה מאוד לדעת מה עובר בראשו של אותו ילד, אם זו בדיחה או מציאות.

נמרוד גריסרו: במקום אותו מורה הייתי מתחיל בזה שהייתי לוקח את הילד הצדה, הייתי מדבר קודם עם הילד, הייתי קופץ למשרד הבריאות, הייתי קופץ להורים שלו, שההורים יבואו לבית-הספר, ייקחו אחריות ויתחילו לגלגל את הנושא.

נמרוד גריסרו: ההורים בוודאי יודעים אם הילד במצוקה או לא, ואפשר גם להתייעץ עם יועצת בית-הספר.

נמרוד גריסרו: יש אנשים קרובים מאוד, לא צריך לאתר מספרי טלפון ולגשת מחוץ לזה.

נמרוד גריסרו: אני מדגיש שאני לא מומחה לילדים ונוער, אני מומחה לפסיכיאטריה של המבוגר.

נמרוד גריסרו: אפשר להתייחס, אבל ברמה המתאימה בשטח.

ליה שמטוב: בבקשה, האגודה הישראלית למען ילדים עולים.

ליה שמטוב: מר אלי זרחין.

אלי זרחין: גברתי היושבת-ראש אני מבקש אישור לדבר בשני כובעים, גם כפעיל באגודה למען ילדים עולים וגם כיועץ חינוכי שבמקצועו עובד בבית-הספר, "יוהנה ז'בוטינסקי", ש-100 תלמידים בו הם דוברי רוסית, עולים.

ליה שמטוב: האם אתם משתפים פעולה עם הפיילוט של משרד הבריאות?

אלי זרחין: לא, אנחנו לא גוף טיפולי.

אלי זרחין: גם הפרויקט שהסוכנות עושה, ואנחנו מפעילים במרכזי קליטה, אנחנו עושים את החלק שלנו, ובאים אנשי מקצוע מתחום הבריאות שעושים את החלק שלהם.

אלי זרחין: אני כן רוצה להעלות על שולחן הוועדה הנכבדה את הנושא של ילדים ובני נוער.

אלי זרחין: שיעור ההתאבדויות של נערים עולים, גם דוברי רוסים וגם יוצאי אתיופיה, בכלל בארץ היא כמעט שליש.

אלי זרחין: ילדים ובני נוער לא פונים לער"ן, לא כי ער"ן לא טובים.

דניאל גינסברג: זה לא נכון.

אלי זרחין: אני רואה כאן את הטבלה, וזה 0%.

דניאל גינסברג: אתה לא רואה את התמונה המלאה.

ליה שמטוב: אלי זרחין, קודם כול, תתייחס לעמותה שלך ולפרויקטים.

אלי זרחין: מניסיון שלנו, גברתי היושבת-ראש, בקו החם שאנחנו מפעילים בעמותה שלנו יש כ-200 פניות בשנה של ילדים עם חשד להתאבדות.

אלי זרחין: מה שאנחנו יכולים לעשות זה לחבר אותם לגופים הרלוונטיים לקהילה.

אלי זרחין: וכאן יש בעיה עיקרית ראשונה, ואני רוצה לפנות לוועדה הנכבדה, לתת מסקנות.

אלי זרחין: בתחנות לבריאות הנפש לילד ולנוער אין אנשים בעלי הכשרה בתחום ההתאבדות.

אלי זרחין: תיכנס לרחובות לתחנה לבריאות הנפש, יושבים שני אנשים, שום עולה לא ישתף אתם פעולה, לא רוסי ולא יוצא אתיופיה, רק בכוח.

ליאור כרמל: אני מסכים אתך.

אלי זרחין: ברמלה, ד"ר בילדר, היא מעולה, אבל היא מבינה ברוסים, ואני לא רוצה שאתיופי יפנה אליה.

אלי זרחין: יש גופים וולונטריים שיכולים להביא מימון בפיקוח שלכם ולהציב אנשי מקצוע מקרב העדה, ולא חסרים, גם בין יוצאי אתיופיה וגם בין יוצאי ברית-המועצות לשעבר, אנשים שאפשר להכשיר.

אלי זרחין: אתה יודע יותר טוב ממני שנער, שלא מחר הולך להתאבד, יש קושי רב לפנות לתחנה לבריאות הנפש, כי הוא יהיה רשום, וצה"ל יפסול אותו מכל הדברים.

אלי זרחין: לכן כדי לעצור את גל ההתאבדויות של ילדם עולים, אני מבקש ממשרד הבריאות יחד עם גופים חברתיים, יחד עם מישהו אחר, לחפש דרך לתת מענה, נגיד, דרך בתי- הספר, לדוגמה.

אלי זרחין: למה שלא נממן פסיכולוג שפעם בשבוע, לשעה אחת, יבוא לבית הספר?

אלי זרחין: אתה מדבר על מינהל החינוך ההתיישבותי ועל עליית הנוער.

ליאור כרמל: בפיילוט זה יהיה כך.

אלי זרחין: בעליית הנוער, רק פנימייה מקבלת מענה.

אלי זרחין: בבתי-הספר שלי יש 150 תלמידי פנימייה עם שני פסיכולוגים שעובדים שם, ועוד 900 תלמידים אקסטרניים, שהיא לא מקבלת, כי בית-הספר לא בעיר, ופסיכולוגים אין.

אלי זרחין: וזו אחת הדרכים, פסיכולוג או עובד סוציאלי מקרב העדה, בעל הכשרה - ושלמה מולה אולי צודק, אני לא יודע - במרכזי קליטה אנחנו יודעים שיוצא העדה מתווך בין האדם שעולה לבין המדינה.

אלי זרחין: לכן הבקשה הראשונה שאני מבקש, למצוא דרכים חלופיות כדי לתת מענה לילדים ובני נוער.

אלי זרחין: דבר שני.

אלי זרחין: משרד הקליטה מפעיל, למשל, תוכניות תמיכה.

אלי זרחין: כרגע, בנושא התמיכה אנשים באסון.

אלי זרחין: אנחנו מבקשים ממשרד הקליטה לשקול, ולא אנחנו, גופים מקצועיים יותר שעוסקים בזה, תמיכות של משרד הקליטה, שיהיו גם למניעת ההתאבדויות.

אלי זרחין: מה שמדאיג אותי בעיקר אלה ילדים ובני נוער, ושנינו יודעים שהשיעור שלהם מאוד גבוה.

אלי זרחין: שוב, אלה ילדים שלנו.

אלי זרחין: הסיבות, גברתי היושבת-ראש, שאלת עליהן.

אלי זרחין: אני, כיועץ חינוכי, יכול להגיד לך, כמו שאמר פה הפרופסור, אם הנערים היו מדברים, הסיבות הן בעיות חברתיות בבית-הספר, אהבה נכזבת, בעיות עם בחורים.

אלי זרחין: אם הנערים היו מדברים, אני מאמין שבהמון המון פניות היה אפשר לעזור כשנערים מקבלים הקשבה.

אלי זרחין: לכן אלה שני דברים שאני מבקש מהוועדה הנכבדה.

ליה שמטוב: נערים אולי פונים, אבל הם לא מקבלים את התשובה.

אלי זרחין: הנערים לא פונים.

אלי זרחין: גם בבתי-ספר, בהרבה מאוד בתי-ספר, אל"ף, יש סטיגמה לפנות ליועץ חינוכי בנושא הזה.

אלי זרחין: אני יועץ חינוכי בחצי משרה, אחראי על 500 תלמידים.

אלי זרחין: על 500 תלמידים אני אחראי ב-12 שעות בשבוע.

אלי זרחין: כמה זמן יש לי לחפש את הנערים האלה?

אלי זרחין: בבית-הספר שלי, בן 1,000 תלמידים, יש בסביבות 14-12 מקרים בשנה של הפניה לתחנה לבריאות הנפש, וכולם עולים.

אלי זרחין: אני חייב להודיע להורים, ואם מישהו חושב כאן שהורה מייד לוקח את הילד ועושה אתו משהו, אין זה כך.

אלי זרחין: מתוך 14-12 מקרים, ביותר מחצי מהמקרים חייבים לערב פקידת סעד שתחייב את ההורים לעשות משהו.

אלי זרחין: להורים עולים יש בעיה לקחת ילד לפסיכיאטר.

אלי זרחין: כי הורה שמגיע, למשל, מברית המועצות לשעבר, יודע שאדם נורמלי לא פונה לפסיכיאטר.

אלי זרחין: אלה שני הדברים שאני מבקש מהוועדה הנכבדה לתת להם מענה.

אלי זרחין: תודה רבה.

ליה שמטוב: אלי זרחין, אתה בחצי משרה ויש לך 500 תלמידים.

ליה שמטוב: המורים בבית-הספר לא מדווחים ליועץ?

אלי זרחין: יוכי סימן-טוב שעובדת בשפ"י יודעת שיש עבודה בבתי-הספר, יש כל הזמן ניסיון בחומר כתוב, באינטרנט, בהשתלמויות, להכשיר את המורים, אבל מורה צריך לזהות את המצב, ונער צריך לדבר.

אלי זרחין: אני אביא דוגמה אחת למה ששאלת קודם.

אלי זרחין: יוכי סימן-טוב פנתה אלי לפני פחות משנה בעניין נער שכתב במבחן באנגלית שהוא הולך להתאבד.

אלי זרחין: הנער סיים את בית-הספר שלי, איתרנו אותו בצבא.

אלי זרחין: איפה הוא היה?

אלי זרחין: בשיב"א?

אלי זרחין: כי בצה"ל הוא ניסה להתאבד, וצה"ל הביא אותו לבית-החולים.

אלי זרחין: זה אומר שלא תמיד אלה בדיחות.

אלי זרחין: שילד יכתוב בעבודה שהוא יהיה בעולם אחר, המורה תפנה, המורה תדווח, יש חובה על המורה לדווח.

אלי זרחין: לא תמיד מורים מסוגלים לזהות את המצוקה.

אלי זרחין: לא כולם עובדים סוציאליים שעברו הכשרה, ומורה יכול להגיד: סתם הילד בלחץ, לא נורא, זה יעבור מחר.

אלי זרחין: וקשה לבוא למורים בטענות, כי יש להם מלא לחצים.

אלי זרחין: יש הכשרות, ועושים דברים, עדיין זה לא מספיק.

אלי זרחין: אני עדיין טוען שלאותם נערים שאנחנו מזהים, צריך לפתח מערכות חלופיות בבתי הספר כדי לתת להם מענה, בלי סטיגמה, בלי רישום.

אלי זרחין: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: יוכי סימן-טוב, בבקשה.

יוכבד סימן-טוב: אלי זרחין, קודם כול, אני מודה לך על הדברים.

יוכבד סימן-טוב: אמרת דברים חשובים מאוד.

יוכבד סימן-טוב: אני רוצה שנסתכל על זה כך שאנחנו לא משני עברי המתרס.

יוכבד סימן-טוב: גם אם לא עלינו בעצמנו, ההורים שלנו עלו.

יוכבד סימן-טוב: שמענו את הדברים והקשיים.

יוכבד סימן-טוב: הבעיה של העולים והכאב שלהם כואבים לכולם.

יוכבד סימן-טוב: חשוב לי להגיד את זה, מפני שהיו לנו שנים איומות, ב-2005 וב-2006, עם יוצאי אתיופיה.

יוכבד סימן-טוב: אני מקבלת כל מקרה של ילד שמתאבד במערכת החינוך, ומוקמת ועדת בדיקה רצינית מאוד, ואנחנו לומדים אותה.

יוכבד סימן-טוב: בכיתי אחרי שנתיים כאלה, כי אמרתי שלא יכול להיות שזה ממשיך, וקמות עוד ועדות ועוד ועדות.

יוכבד סימן-טוב: הקמנו ועדה בין-משרדית לצד הוועדה הגדולה כדי להבין יותר את הקודים התרבותיים של יוצאי אתיופיה.

יוכבד סימן-טוב: תודה לאל, כמו שליאור כרמל אמר, שלוש השנים האחרונות היו הרבה יותר טובות.

יוכבד סימן-טוב: אנחנו לא יושבים בשקט, אנחנו לא חושבים שהבעיה נפתרה, כי כל עוד יש בעיה אצל המבוגרים, הילדים בסיכון פי חמישה או פי שישה מאחרים.

יוכבד סימן-טוב: זאת אומרת, שלא פתרנו את הבעיה, למרות שמחמישה, שישה מקרים בשנה ירדנו.

יוכבד סימן-טוב: ב-2007 היה מקרה אחד, כשכל ילד הוא עולם ומלואו, ב-2008 לא היה שום מקרה של התאבדות עולה במערכת החינוך, ב-2009 היה מקרה אחד.

יהודה סקר: לא של עולים?

יוכבד סימן-טוב: אני מדברת על עולים, רק על עולים.

ליה שמטוב: הישיבה היום על עולים.

אלי זרחין: משרד החינוך רואה כעולים כל אחד שנולד במשפחות עולים.

אלי זרחין: ילד יוצא אתיופיה, שאבא שלו עלה בשנות ה-80 הוא עדיין עולה.

יוכבד סימן-טוב: אני אגיד למה.

יוכבד סימן-טוב: מה שראינו מוועדות הבדיקה, שהם לא מתאבדים דווקא בשנים הראשונות.

יוכבד סימן-טוב: בשנים הראשונות הם כנראה מוגנים כמו שאמרתם.

יוכבד סימן-טוב: הם מתאבדים דווקא בשנים אחרי זה, שש-שבע שנים אחרי זה, או ארבע שנים, חמש שנים, זה לא בשלוש השנים הראשונות.

יוכבד סימן-טוב: וחשוב שנסתכל על כולם כקבוצה בסיכון, כי מהגרים בכלל הם קבוצה בסיכון, צריך להגיד את זה.

יוכבד סימן-טוב: הייתי נורא שמחה אם מהדיון הזה היינו יוצאים עם מסקנה שצריך לדאוג שהתוכנית הלאומית תצא לפועל.

יוכבד סימן-טוב: זה מה שמדאיג אותי.

יוכבד סימן-טוב: אנחנו עובדים כמו חמורים סביב השעון על העניין של הפיילוט.

יוכבד סימן-טוב: אם הפיילוט יהיה הסוף, זה יהיה חבל נורא.

יוכבד סימן-טוב: הייתי שמחה אם פה ידאגו שזה לא יהיה רק פיילוט, כי הפיילוט יצליח, אנחנו נשקיע ונצליח.

יוכבד סימן-טוב: מה שאלי זרחין אומר זה נורא משמעותי.

יוכבד סימן-טוב: ער"ן זה משמעותי, אבל מה עם היועצת של בית-הספר, מה עם המורים?

יוכבד סימן-טוב: כמו שאת אומרת, אנחנו רוצים שכל מורה ידע לזהות סימני מצוקה, יקרא לילד, לא יפחד לשוחח אתו, לא ישר ישלח אותו לפסיכיאטר, שיהיה שומר סף אמיתי, ויעביר אותו אחר כך בליווי, ויגיד לו: ביחד נלך, נדבר עם ההורים שלך, ביחד נלך, נדבר עם הפסיכולוג.

יוכבד סימן-טוב: שלא ישאיר אותו לבד וכמו תפוח אדמה לוהט יעביר אותו הלאה.

יוכבד סימן-טוב: מה לעשות אנחנו יודעים, השאלה, אם יינתנו לנו המשאבים המשמעותיים לכל המערכות, לא רק לער"ן.

יוכבד סימן-טוב: ער"ן צריך להיות קצת פחות עסוק בבני נוער, כי יש להם את המערכת הטבעית שלהם, של בית-הספר.

יוכבד סימן-טוב: לא שאני מזלזלת בער"ן, חלילה.

יוכבד סימן-טוב: הייתי בוועדת העבודה והרווחה, ואני מאוד בעד ער"ן, אבל זו רק אסטרטגיה אחת לפעולה, יש עוד כמה אסטרטגיות שזוהו, ופרופסור הפטר יכול לדבר על זה.

יוכבד סימן-טוב: הם חקרו, ראו בעולם, ויודעים מה יעזור.

יוכבד סימן-טוב: בית-הספר זה המקום הכי טבעי והכי נכון, ולכן אלי זרחין צועק את הצעקה, ובצדק.

יוכבד סימן-טוב: שם אפשר למנוע את הצרות הגדולות, לפני שמגיעים לפרופסור הפטר למיון.

יוכבד סימן-טוב: הרבה מאוד יכולים לקבל את המענה האמיתי בשיחה אמיתית מלב אל לב, של אדם שהוכשר להבין אותם, להבין את המצוקה שלהם, להיות אתם ולא לעזוב אותם לעצמם.

יוכבד סימן-טוב: אם זה יהיה הסיכום, אני אהיה רגועה.

יוכבד סימן-טוב: אני לא ארבה לדבר על מה עשינו.

יוכבד סימן-טוב: עבדנו קשה מאוד, אבל זה לא העיקר.

יוכבד סימן-טוב: העיקר הוא שנמשיך לעבוד ולא נגיד: עשינו פיילוט, יצא מוצלח, ובזה נגמר הסיפור.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה.

מאיה שריר: אני מהאגף לקליטת עלייה.

מאיה שריר: שתי תוכניות ייחודיות שאנחנו מפעילים יחד עם שפ"י - השירות הפסיכולוגי - קודם כול, תוכנית הכשרת היועצות בתשס"ט.

מאיה שריר: בשנת הלימודים הקודמת עבדנו ב-25 יישובים עתירי עולים, והיועצות שהוכשרו על-ידינו שימשו מדריכות ליועצות בכל אותם בתי-ספר.

מאיה שריר: זו בהחלט היתה תוכנית בעלת היקף, ואנחנו מתכוונים להמשיך בה גם בשנה הבאה, כאשר הם באמת למדו על המעבר הבין-תרבותי, על הלם תרבות, היכרות עם הקודים התרבותיים של כל אוכלוסייה ואוכלוסייה של מהגרים.

מאיה שריר: פרויקט שני שהתחיל עכשיו, בחודשים האחרונים, היה הכשרת הפסיכולוגים לעבודה נכונה עם העולים, בהתאם לקודים התרבותיים של כל קבוצת עולים.

אלי זרחין: פסיכולוגים חינוכיים.

מאיה שריר: פסיכולוגים חינוכיים והפסיכולוגים בשפ"חים, בכל המרכזים, ב-35 יישובים, כדי להכשיר אותם גם לעבוד נכון עם כל הקבוצות של העולים.

מאיה שריר: מעבר לזה, כמובן, העבודה הרגילה שלנו עם התלמידים העולים כתלמידים בראייה הכללית, גם עובדי קידום נוער ברוסית ובאמהרית שיטפלו בתלמידים שנושרים מהמערכת וגם מגשרים חינוכיים בין-תרבותיים, גם הם דוברי רוסית וגם דוברי אמהרית.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: מה קורה בצבא?

ליה שמטוב: יש פה נציג צה"ל.

אפי אורנשטיין: אני ראש ענף ביקורת באגף כוח-אדם, ואני מרכז את הוועדה אצלנו למניעת אובדנות, ויותר נכון, מעבר למניעה עצמה גם ללמוד ממקרים שקורים כדי להעביר את זה רוחבית לכל הצבא.

אפי אורנשטיין: משנת 2005 נכנסנו לתוכנית כוללת, שאנחנו רואים אותה כמקשה אחת שלמה, שקוראים לה "הבחירה בחיים".

אפי אורנשטיין: התוכנית מנסה להביא גם את האנשים עצמם, שיבחרו לחיות, וגם את הסביבה שלהם, זה כולל אגף בטיחות בדרכים, זה כולל מלחמה בסמים ואלכוהול, ומתוך הדבר הזה יש תוכנית שלמה.

אפי אורנשטיין: אגב, מי שמוביל את זה בצבא כנושא רעיוני זה חיל החינוך, ויש לזה הרבה מאוד הקשרים.

אפי אורנשטיין: במסגרת הזאת עשינו כמה וכמה דברים.

אפי אורנשטיין: אמרתי שיש ועדה בראשות ראש המטה של אגף כוח-אדם בדרגת תת-אלוף, שמרכזת בכל חודשיים עד חודש מפגש.

אפי אורנשטיין: לפני כשנה הוצאתי קובץ של הנחיות ולקחים שאותם אנחנו מעבירים לכל המפקדים בצבא כדי שיוכלו ללמוד על הדברים האלה.

אפי אורנשטיין: יש לנו אתר של מידע, שאוסף את כל הנתונים האלה.

אפי אורנשטיין: בכל מפגשי החשיבה האלה אנחנו מפוצלים לשני מסלולים מקבילים משנת 2005.

אפי אורנשטיין: אגב, בצבא, הנתון על אובדנות הוא לא מיידי עם המוות, אלא לאחר חקירה של משטרה צבאית שצריכה להוכיח חד-משמעית שהמקרה אובדני, ובמקביל יש גם הנושא המשפטי.

אפי אורנשטיין: הנושא לא כל כך פשוט, ולוקח לעתים זמן עד שזה מוגדר חד-משמעית.

אפי אורנשטיין: יש לזה הרבה משמעויות בצבא אפרופו אותם שאירים של המנוח.

אפי אורנשטיין: אנחנו לא מחכים לעניין הזה, ברגע שנגמרה החקירה הראשונית, במקביל מתמנית ועדה באותו פיקוד או זרוע של אותו חייל או חיילת, שעושה תחקיר ראשוני של מה שקרה שם.

אפי אורנשטיין: המטרה, לקחת את המקרה, לתחקר אותו אצלנו באותה ועדה ולהעביר את הממצאים לכל הצבא בצורה רוחבית.

אפי אורנשטיין: זה משהו מאוד משמעותי.

אפי אורנשטיין: הרבה פעמים אנחנו רואים מקרים שאפשר להבין מהם שהכתובת היתה על הקיר, ממש אפשר היה למנוע אותם, ואנחנו מעבירים את זה לרוחב.

אפי אורנשטיין: מה עשינו עם הדברים האלה?

אפי אורנשטיין: לקחנו את המצוקות שראינו בנקודות ההתערבות ועשינו תוכנית הכשרה, והיום כל מפקד מרמת מ"כ, שיכול להיות רב"ט או סמל, מפקד כיתה בצבא הלוחם, בהכשרה שלו הוא לומד לאתר סימני מצוקה, הוא ממש עובר עם פסיכולוגים ואנשי בריאות הנפש איך אגב השיחה עם החייל הוא מאתר את זה, איך הוא מעלה את זה למעלה.

אפי אורנשטיין: זה שהוא יודע, זה לא מספיק, לפעמים דרושה התערבות של מפקד.

אפי אורנשטיין: מניסיוני, המפקד הבכיר ברמת מפקד יחידה, סא"ל בדרגתו, הוא זה שיכול לשלוף חייל ולהשפיע משמעותית על ההחלטה מה קורה אתו.

אפי אורנשטיין: מרמת המ"כים זה קורה כבר שנתיים שלוש, וזה מובנה בתוכנית ההכשרה שלהם.

אפי אורנשטיין: מעבר לזה, כל מי שעובר בבה"ד 1 קורס קצינים, גם הוא עובר אותה הכשרה שמותאמת לקצין.

אפי אורנשטיין: זאת אומרת, אם זה מגיע אליו מלמטה, מרמת החייל או מהמש"ק שלו, מפקד הכיתה, שגם מוכשר לדבר הזה בתוכנית ההכשרה שלו כמפקד.

אפי אורנשטיין: יש לנו ועדה, ובאותה ועדה, הנושא המרכזי, כמו שעלה פה בשולחן מכל הדוברים, הנושא הממוקד הוא העולים מאתיופיה, שהם נתח משמעותי גדול, עם מאפייני התנהגות שונים משאר האוכלוסייה.

אפי אורנשטיין: באותו קובץ שריכזתי, ואני מעדכן באופן שיטתי, ניתנו הנחיות מיוחדות ודגשים לטיפול באוכלוסייה הזאת.

אפי אורנשטיין: לדוגמה, בתחום תנאי השירות.

אפי אורנשטיין: לפעמים אתה מבקש מחייל כל מיני אישורים כדי להוכיח שיש לו בעיה בבית, כדי לתת לו התאמת ת"ש, שלפעמים היא קריטית ביכולת שלו להתמודד עם המצב בבית, שמשפיע מאוד על השרידות בצבא ועל החיים בכלל.

אפי אורנשטיין: גילינו באופן די גורף שהרבה מאוד מקרים נסגרים לטיפול, כי לפי הפקודות הוא צריך להגיש בתוך X זמן אישורים.

אפי אורנשטיין: הבן-אדם לפעמים אפילו לא מבין מה רוצים ממנו, והוא לא לוחץ.

אלי זרחין: הוא לא יודע איפה להשיג אותם.

אפי אורנשטיין: לפעמים הוא יודע איפה להשיג אותם, אבל הוא כל כך מותש מהדברים, שהוא לא כל כך אוהב לבקש עזרה, הוא רוצה להסתדר.

אפי אורנשטיין: נתנו שם הנחיות ספציפיות איך מטפלים באוכלוסייה הזאת, עד אשר, ברבות הימים, יהיו עולים ותיקים כמונו.

אפי אורנשטיין: זאת דוגמה.

אפי אורנשטיין: עשינו הרבה מאוד דברים.

אפי אורנשטיין: לדוגמה, לפני כמה שבועות עדכנתי פעם נוספת יחד עם אגף המבצעים את פקודת נושאי הנשק.

אפי אורנשטיין: זה לא קשור דווקא לעולים, אבל ההחלטה מי מקבל נשק, בסוף משפיעה על הזמינות ברגע קריטי של ההחלטה של הפרט.

אפי אורנשטיין: אנחנו מפיצים בכל רבעון, ממחלקת בריאות הנפש, ממצאים מרכזיים מניסיונות ומקרים אובדניים.

אפי אורנשטיין: לכל סא"ל ומעלה בצבא יש מנהלן ראשי שמקבל.

אפי אורנשטיין: מפקד מדרגת סא"ל ומעלה מקבל את כל הסימנים, את הדברים העדכניים, דברים שקרו בתקופה מסוימת.

אלי זרחין: אפשר לפרסם אותם בציבור?

אפי אורנשטיין: ראש מחלקת בריאות הנפש הוא בוועדה ארצית, והדברים, לדעתי, מוכרים, חשופים ושקופים.

אפי אורנשטיין: אין פה משהו מוסתר.

אפי אורנשטיין: לא אמרתי שבמקביל לוועדה הצבאית אנחנו מרכזים בצבא מומחי תוכן מהאזרחות, ביניהם פרופסור אורבך ואנשים אחרים, גם אב שכול של חייל שהתאבד, ואנחנו עושים את החשיבה ברמה העקרונית, האזרחית והמקצועית, במקביל לאותה ועדה צבאית, ויש בזה הרבה מאוד דיבידנדים.

אפי אורנשטיין: בשורה התחתונה, אם אני לוקח נתונים ממה שראיתי מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אם אני לוקח את 2003 עד 2005, ו-2006 ועד 2008, שאלה תקופות שאפשר למדוד, מאז התוכנית שעשינו, יש בצבא ירידה משמעותית של כמעט 25% במספר המתאבדים.

אפי אורנשטיין: אי אפשר להתבשם מזה.

אפי אורנשטיין: מי שעוסק בתחום הזה יודע שזו לא סטטיסטיקה של אחד ועוד אחד, אבל בהחלט יש לזה תוצאות.

אפי אורנשטיין: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: הייתי רוצה לבקש מד"ר שרלי אברמי להתייחס.

ליה שמטוב: היא מנהלת מחלקת מחקר ומידע בכנסת, והיא עשתה עבודה מאוד-מאוד- - -

שרלי אברמי: צהריים טובים, תודה לגברתי היושבת-ראש, כפי שהיא אמרה אני מנהלת את מרכז המחקר והמידע של הכנסת, אבל אני נמצאת פה בכובע אחר.

שרלי אברמי: יש לי כמה כובעים.

שרלי אברמי: אני גם חברה בעמותה "בשביל החיים", שאני אדבר עליה בשתי דקות בהקשר של העולים, ואני גם חברה בוועדה הבין-משרדית.

שרלי אברמי: המחקר שעסקתי בו בעבר עוסק בנושא שאליו אני רוצה להפנות את תשומת הלב של הוועדה עכשיו, והוא לא הנושא של מניעת התאבדות, שהוא חשוב מאוד, ומדברים פה הרבה על פעולות שונות שנעשות, אלא עוד תחום שקשור להתאבדות, והוא לא פחות חשוב, מה קורה למשפחות לאחר התאבדות.

שרלי אברמי: המשפחות נמצאות במצוקה גדולה מאוד - לזה הקדשתי מחקר, וגם ספר שיצא בעבר - ובגלל הסוד והסטיגמה בנושא של התאבדות, שדיברו עליהם פה קודם, אותו הסוד ואותה הסטיגמה מושתים אחרי ההתאבדות על המשפחה, שבגללם היא לא יכולה להיעזר, היא לא יכולה לקבל עזרה, היא מתביישת לקבל עזרה, היא לא יודעת איפה אפשר לקבל עזרה.

שרלי אברמי: אנחנו בעמותת "בשביל החיים", שבה חבר גם פרופסור אלן הפטר, שיושב פה - זו עמותה שחלקם אנשים שקרוב משפחתם התאבד, גם אבא שלי התאבד - עוסקים בשאלה איך אשפר לעזור למשפחות שהתרחשה בהן התאבדות.

שרלי אברמי: במקרה לגמרי, אתמול בערב, בישיבה של הנהלת העמותה בשביל החיים, העלינו את העניין שאם יש נתונים כאלה של משרד הבריאות ועלייה כזאת בקרב העולים, איך אנחנו מגיעים למשפחות עולים לאחר התאבדות.

שרלי אברמי: מניעה, אנחנו יודעים.

שרלי אברמי: יושב פה ליאור כרמל ויושבים אנשים אחרים מהמשרדים שעוסקים בצד המניעה, בוודאי בצבא, כפי שאמר נציג הצבא , בראשות אלוף משנה ד"ר גדי לובין נעשית באמת מלאכת קודש עם ירידה מוכחת בשיעורי ההתאבדות בצבא, אבל בנושא של משפחות השאירים לא נעשה כמעט שום דבר.

שרלי אברמי: היום משרד הרווחה כבר מפעיל תוכנית פיילוט בשיתוף אתנו, בשביל החיים, אבל הדברים הם מאוד ראשוניים.

שרלי אברמי: ואם על התאבדות לא מדברים בגלל הסוד והסטיגמה, אז על המשפחות שנשארות אחר כך מדברים עוד פחות, עוזרים להן עוד פחות.

שרלי אברמי: כמו שאמרתי, ישבנו אתמול בערב ושאלנו איך נגיע למשפחות האלה, ואז התברר לנו שיש דיון היום.

שרלי אברמי: ופה אני בשבילכם, כדי להגיד שיש עמותה "בשביל החיים", היא עוסקת באופן ממוקד בתמיכה במשפחות השאירים.

שרלי אברמי: היא עוסקת גם במניעה, אבל שוב, אני אומרת, במניעה יש היום הרבה גופים שעוסקים.

שרלי אברמי: היא עוסקת בעיקר בדגש על משפחות השאירים.

שרלי אברמי: תבואו, תפנו, חילקתי כאן ברושורים עם מספר טלפון, יש לנו אנשים שיכולים לעזור.

שרלי אברמי: העמותה עובדת בעיקר באמצעות קבוצות תמיכה למשפחות, אז נכון שאין היום עדיין מנחים דוברי השפה, אבל קודם כול שיהיו קבוצות, אני בטוחה שגם מנחים דוברי השפה נוכל למצוא.

שרלי אברמי: מנחים בהחלט קיימים, בהחלט יש רצון טוב.

שרלי אברמי: אנשים לא פונים, כי הם לא יודעים שהעמותה קיימת.

שרלי אברמי: בואו תיעזרו בכלי הזה, הכלי הזה קיים, הוא כלי מאוד משמעותי, כי באמת, בעיקר בגלל הסטיגמה, האפשרות לשבת עם אנשים כמוך בקבוצת תמיכה, עם אנשים שעברו אותה חוויה, היא מאוד משמעותית, היא מאוד תומכת.

שרלי אברמי: ואני כאן כדי להגיד לכם: תשתמשו בכלי הזה, הוא בשבילכם.

שרלי אברמי: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: יפה וולמן, בבקשה.

יפה וולמן: במסגרת ההשתתפות שלנו בוועדה הבין-משרית למניעת אובדנות, המשרד לקליטת העלייה ייעד תקציב לשני חוקרים שיחקרו את תופעת האובדנות בראייה רגישת תרבות גם בקרב יוצאי העדה האתיופית וגם בקרב עולי חבר העמים לשעבר.

יפה וולמן: אנחנו מצפים שהמסקנות של החוקרים שעושים מחקר איכותני, הם מראיינים משפחות, הם נכנסים למשפחות שהיו בהן מקרי אובדנות, והם בודקים בצורה איכותנית את התופעה, וההמלצות של שני החוקרים יובאו לידיעת תתי-הוועדות.

יפה וולמן: יש שתי תתי-ועדות: האחת של עולים ועוד תת-ועדה של יוצאי העדה.

יפה וולמן: זה דבר אחד.

יפה וולמן: דבר שני, במסגרת המחקר שעשה ד"ר אדלשטיין ב-2005, כל ההמלצות שלו, הבאנו לידי ביטוי במספר תוכניות.

יפה וולמן: למשל, הקשר של שימוש בחומרים ובאלכוהול ואובדנות.

יפה וולמן: ראינו שיש קשר בין שימוש באלכוהול ואובדנות.

יפה וולמן: הבאנו את זה לידי ביטוי באמצעות תוכניות למניעת אלכוהול אצל בני נוער, כל הנושא של נשירה.

יפה וולמן: המחקר דיבר על נושא הנשירה, הוא דיבר על ההורים בתוך זה.

יפה וולמן: את ההורים הכנסנו לתוכניות המניעה.

יפה וולמן: ההורים היום הם חלק מאוד חשוב בשיח של התנהגויות סיכון.

יפה וולמן: דבר נוסף.

יפה וולמן: ממש ביקשתי להמליץ שלא לצאת לתקשורת באשר למובחנות באשר ליוצאי אתיופיה וחבר המדינות, כי המסר הזה לא עושה טוב, וזה גם מתפרש לא נכון.

יפה וולמן: אני רוצה להתחבר למה שאמרה יוכי סימן-טוב.

יפה וולמן: אם נתרכז רק בשני יישובים בפיילוט ולא נמשיך הלאה לעבוד ברמה של תוכנית לאומית, בעצם לא עשינו דבר.

יפה וולמן: צריך להמשיך ולייעד לזה תקציבים.

ליה שמטוב: תודה.

יהודה סקר: אפשר שאלה, גברתי?

ליה שמטוב: ממש שאלה קצרה, ואנחנו נסיים.

יהודה סקר: אני מוועד הורים ארצי.

יהודה סקר: אני מצטרף לכל הדברים שאמר אלי זרחין, אנחנו משתפים פעולה.

יהודה סקר: גברתי, אני יודע שנשב פה עוד בוועדת העלייה, אני משתתף בכל הישיבות.

יהודה סקר: אני אישית מאמץ 30 תלמידות ב"פלך", שזה בית-ספר יוקרתי ביותר, וגם 30 תלמידים ב"הימלפרב".

יהודה סקר: אני שואל את ער"ן, למה אין פה נתונים לאוכלוסיות חרדיות ובדואים?

יהודה סקר: ומדוע הקטלוג הזה במשרד הבריאות- - -

דנה גורדון: סליחה, זה לא נוגע לעולים.

דנה גורדון: אנחנו עוסקים בעולים.

ליה שמטוב: זה נושא אחר.

ליה שמטוב: אנחנו מדברים היום על עולים.

יהודה סקר: למה הקטלוג הזה בין 15 ל-25?

יהודה סקר: למה אין תת-חלוקה?

דניאל גינסברג: בשם ער"ן אני רוצה להגיד שהיו פה הרבה מאוד תוכניות וכולן חשובות, אבל ער"ן כרגע סוגרת פעילויות בפועל, ואם לא יימצא פתרון מיידי של 600,000 שקלים לקו בשפה הרוסית ושל סכום דומה כדי להפעיל קו בשפה האמהרית, לא יהיה פתרון מעשי, נכון להיום, לעשרות אלפי אנשים, מהם עשרות מקרי אובדנות בחודש.

אלי זרחין: זה לא כסף לקו, זה כסף להכשרת מתנדבים.

ליה שמטוב: אנחנו מסיימים.

ליה שמטוב: דיברנו בהתחלת הישיבה שנגבש את המסקנות.

ליה שמטוב: מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות: הוועדה קוראת למשרד לקליטת העלייה לבחון תקצוב הקווים של עמותת ער"ן ברוסית ובאמהרית.

ליה שמטוב: הוועדה מבקשת ממשרד הבריאות לעדכן את הוועדה על הפעלת הפיילוט ומבקשת לקבל נתונים עדכניים ומפורטים על תופעת ההתאבדויות.

ליה שמטוב: הוועדה תקיים ישיבת המשך למעקב אחר הפיילוט והפתרונות להתמודדות עם התופעה, בדגש על העולים החדשים.

ליה שמטוב: הוועדה קוראת לממשלה להשקיע בתוכניות חלופיות להתמודדות עם תופעת ההתאבדויות, בדגש על ההשקעה במסגרות הבית-ספריות, הגדלת התקציב ליועצים, חינוך והסברה למורים.

ליה שמטוב: בדיוק מה שדיברנו פה, זה מה שסיכמנו.

ליה שמטוב: תודה רבה לכם.

ליה שמטוב: הישיבה נעולה.