הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 18, פרוטוקול מספר 11, 2009-07-22 10:00

דני דנון: בוקר טוב לכולם.

דני דנון: אני שמח לפתוח את ישיבת הוועדה.

דני דנון: היום יש לנו נושא של החלת דין רציפות על הצעת חוק הנוער טיפול והשגחה.

דני דנון: תיקון מס' 18, צילום קטין.

דני דנון: הנושא הזה נדון בוועדה בעבר.

דני דנון: אני רק רוצה לראות מי נמצא איתנו.

דני דנון: תוכלו להציג את עצמכם החברים שנמצאים איתנו.

דני דנון: (סבב שמות) אני אפתח ואומר שמטרת החוק, כולנו מסכימים, והחוק נולד בכנסת הקודמת, יכול להיות שכבר לפני זה, מכיוון שהיו מקרים בתקשורת שבהם ראינו מקרים שקטינים צולמו, טושטשו חלקית, לא טושטשו, זוהו באזור המגורים שלהם ונפגעו מכך.

דני דנון: לכן אני מברך את חברי הכנסת שיזמו את החוק.

דני דנון: עם החוק עצמו יש לי בעיות והשגות וגם דיברתי עם המציעים, עם רובם, אבל כיוון שבממשלה יש החלטה של דין רציפות על הנושא אני חושב שנכון יהיה, נשמע פה התנגדויות, לאשר את הרציפות ולהחזיר את החוק אלינו לוועדה ואז אנחנו ביחד עם המציעים וגם צריך לתאם את זה עם משרדי ממשלה שונים נגבש ונשפר את החוק הזה.

דני דנון: זו הכניסה הכללית.

דני דנון: אני רוצה לשמוע את חבר הכנסת אורי אריאל שהוא אחד מן המציעים.

דני דנון: חבר כנסת אפללו דיבר איתי גם והוא הסכים לרוח הדברים.

דני דנון: גם דיברתי עם נציגי התקשורת וחלקם זעקו לשמיים אבל ברגע שהם מבינים שזה לא יהיה החוק הסופי אלא תהיה הידברות, יהיו שינויים, ואנחנו נעשה איזשהו מהלך של איזונים בין הצורך להגן על הילדים ובין הצורך לתת אפשרויות לצלם קטינים בהסכמה כזו או אחרת.

דני דנון: בבקשה חבר הכנסת אריאל.

אורי אריאל: תודה ליושב ראש.

אורי אריאל: תודה על הדיון שמתקיים עכשיו.

אורי אריאל: הדיון הוא רק על האם להפעיל דין רציפות.

אורי אריאל: אני בכלל לא מתכוון להיכנס לפרטי החוק.

אורי אריאל: כבר היו דיונים על זה.

אורי אריאל: היו הערות רבות.

אורי אריאל: חלקן טובות וחשובות ולכן יש לנו את כל התהליך הזה של הכנה לקריאה ראשונה, שנייה, שלישית.

אורי אריאל: אני מדבר באופן כללי.

אורי אריאל: תהליך החקיקה הוא כזה שהוא מאפשר באמת לכל הגורמים, הזמנו את כולם ואני בטוח שאתה תזמין בהמשך את כולם.

אורי אריאל: לי אין ספק בנחיצות החוק.

אורי אריאל: הייתי אומר שאפילו זה התחדד.

אורי אריאל: אני מסכים שצריך לעשות תיקונים מסוימים שנדבר עליהם בהמשך ואני מציע שאכן לטובת כל מי שיקר לכולנו ללא הבדל נאשר את החלת דין רציפות.

אורי אריאל: אני רוצה לבקש ממך היושב ראש לנצל את הפגרה להכנת החוק.

אורי אריאל: הוא חוק סבוך.

אורי אריאל: יצטרכו פה כמה דיונים לפי הערכתי.

אורי אריאל: ואם נוכל בפגרה לעשות את ההכנה ולהגיע לתחילת המושב הבא כדי שאם נקדם בזה ביום אחד ונמנע פרסום אחד על ילד אחד דיינו.

אורי אריאל: זה שווה.

אורי אריאל: אני לפחות אשתדל להגיע לדיונים ולהשתתף בכל מה שתקבע.

אבי דיכטר: על מה בדיוק היתה הזעקה?

אבי דיכטר: הזעקה אני מבין אבל לשמיים.

אבי דיכטר: נשמע דרמטי.

אורי אריאל: נוצר מצב שהחוק יכול להביא למצב שאפילו ילד שרוצה להתראיין והוריו מסכימים שהוא יתראיין על דבר אחר, לא על דבר שבדרך כלל מראים, מקרים פליליים או דברים כאלה, יש בעיתיות לצלם אותו.

אורי אריאל: עכשיו אומרים אמצעי התקשורת יש מקומות שקטין עשה דבר נהדר ואתה רוצה לפרסם את זה והחוק מסבך את זה.

דני דנון: הביאו דוגמאות שמסיבות סיום אפשר לצלם ודברים של התנדבות.

אביטל מולד: הצעקה נובעת מאי הבנה של החוק.

אביטל מולד: החוק לא חל על המצבים האלה.

אורי אריאל: לחבר הכנסת דיכטר.

אורי אריאל: באותו יום העננות היתה נמוכה ולכן הזעקה הגיעה עד השמיים.

עידו אציל: אני מבין שלא רוצים פה להיכנס לגופו של חוק ומדברים רק על החלת דין רציפות.

עידו אציל: יחד עם זאת כמי שעובד בצומת הדרכים הזאת של להגיש בקשות לבית משפט להיתרי פרסומים ושידורים של כתבות וסרטים ורק לאחרונה אנחנו הגשנו בשם רשות השידור בקשה להיתר וניתן היתר חלקי לשדר סרט המתיר פרטים מסוימים של קטין בנסיבות של סעיף 24.

עידו אציל: אני חושב שהצעת החוק הזאת היא פגיעה אנושה בחופש הביטוי ולכן כבר בשלב זה של להחליט האם להחיל דין רציפות או להחיל דין רציפות צריך שלא להחיל דין רציפות ואני פשוט יכול לפרט.

יצחק קדמן: זו היתה עמדתכם בדיון הקודם.

נירה לאמעי-רכלבסקי: זו גם לא עמדת הממשלה יש לציין.

עידו אציל: על פי חוק מופקד להגשים את חופש הביטוי.

עידו אציל: אני רק אתן דוגמה.

עידו אציל: אנחנו לאחרונה הגשנו בקשה.

עידו אציל: נעשה סרט ברשות השידור לשידור ברצועת הסיפור האמיתי של איתי לנדסברג.

עידו אציל: והסרט חושף תופעה של קטינות יהודיות שמקיימות יחסים טרם בגרות עם אוכלוסייה בדואית.

עידו אציל: תופעה מאוד קשה בדרום.

עידו אציל: כעושים סרט כזה לא יודעים איך הסרט ייראה בסופו של דבר ולכן מצלמים הרבה מאוד קטינות ועושים הרבה מאוד צילומים ורק אחרי מספר שנים, כשלוש שנים, הסרט התגבש וערכו את הסרט בשולחן עריכה ורק אז ניתן היה להגיש בקשה לבית המשפט ולדעת איזה היתר רוצים מבית המשפט לגבי אילו פרטים מבקשים היתר פרסום.

עידו אציל: ונתן בית המשפט בהסכמת המדינה, משרד הרווחה, שהוא נציג היועץ המשפטי לממשלה הסכים לפרטים מסוימים להתיר את פרסום הסרט.

עידו אציל: כאשר אם היה החוק הזה הסרט הזה לא היה נעשה.

עידו אציל: אני יכול להגיד יתרה מזאת, אי אפשר היה להגיש את הבקשה מראש לפני שעורכים את הסרט.

עידו אציל: יתרה מזאת, כשמגישים בקשות לבית משפט אני כותב את הבקשות האלה ואני הולך הרבה פעמים לבית משפט.

עידו אציל: צריך להבין שאנחנו נמצאים באיזושהי מערכת עיתונאית.

עידו אציל: כרגע קורה אירוע, צלם או כתב, יש איזשהו אירוע, הוא מצלם אותו, הדיון מתעכב בבית המשפט או מגיע לאיזשהו הליך משפטי, לא משדרים את זה.

אורי אריאל: הנה הצלחת לשכנע אותנו בנחיצות של החוק.

עידו אציל: כבודו דיבר על הגנה על ילד אחד.

עידו אציל: צריך לזכור נכון חשוב להגן על ילדים אבל חשוב להבין שמנגד עומד חופש הביטוי.

עידו אציל: יכול להיות שנגן על ילד אחד במידה מאוד מועטה אבל הפגיעה לטווח ארוך ואפילו לטווח קצר אבל לטווח ארוך תהיה כל כך אנושה בחופש הביטוי כי פשוט לא יצלמו כל מיני אירועים שהם מאוד חשובים חדשותית והציבור לא ידע עליהם.

עידו אציל: ואני ראיתי איך כל מיני אירועים חדשותיים מתפוגגים כי ברגע שכתב צריך להשקיע כל כך הרבה בהליכים משפטיים זה מתפוגג.

עידו אציל: זה כבר מאבד מהרלוונטיות שלו.

נירה לאמעי-רכלבסקי: איזה סעיף בהצעת החוק מפריע לך, אם תוכל להצביע על הסעיף.

עידו אציל: עצם האיסור לצלם.

עידו אציל: עכשיו בעצם אנחנו יכולים לצלם ולהגיש אישור לבית המשפט.

עידו אציל: כרגע ברגע שאתם תגידו אסור לצלם האיסור לצלם אלא בהיתר בית משפט לא יצלמו וגם לא יגישו אישור.

דני דנון: אני עוצר אותך.

דני דנון: אנחנו רוצים לשמוע את הדברים כי אנחנו נכנסים פה למהות.

דני דנון: אני דרך אגב כתבתי לעצמי שגם העניין של הבדל בין לצלם ולשדר הוא מהותי.

דני דנון: לאסור צילום זה דבר בעייתי.

דני דנון: אתה מצלם ביום יום את הילדים.

דני דנון: אתה הולך לקייטנה, זה מאוד בעייתי.

דני דנון: אבל בשידור יש בעיה.

דני דנון: החוק היום מטיל מגבלות על השידור ואנחנו פה כי ראינו שזה לא עובד מספיק טוב לטעמנו.

דני דנון: לכן אני כן אתמוך בעמדה לשנות את העניין של צילום ושידור.

דני דנון: זאת אומרת שלא אסור לצלם.

דני דנון: תצלמו כמה שאתם רוצים.

יצחק קדמן: גם בבית משפט?

יצחק קדמן: לצלם בבית משפט?

דני דנון: לפי דעתי אפשר לצלם בכל מקום.

דני דנון: הפגיעה בילד ברגע שזה משודר והוא מזוהה זאת פגיעה מהותית ואני לא רוצה להיכנס עכשיו כי אני בטוח שיהיו עמדות של המועצה לשלום הילד ועמדות של אנשי התקשורת לגבי איפה מותר לצלם ומה ההשלכות.

דני דנון: אנחנו כרגע דנים בנושא של הרציפות.

דני דנון: מי שרוצה פה להתייחס.

דני דנון: למרות שאני אומר פה בצורה גלויה הדיון הזה הוא לא דיון שישפיעו פה אחד על השני.

דני דנון: יש החלטת ממשלה להחיל רציפות.

דני דנון: הוועדה מסכימה לכיוון הזה כי אנחנו חושבים שהכיוון הזה הוא חשוב.

דני דנון: אבל הוא לא מנוסח נכון.

דני דנון: הוא בעייתי מאוד בניסוח.

דני דנון: המציעים מבינים את זה.

דני דנון: אמרנו אנחנו הולכים לדון על זה אבל זה לא יהיה מה שרשום פה.

דני דנון: זה כרגע הדיון.

דני דנון: אז אם יש מישהו שרוצה להתייחס לעניין הרציפות.

אבי דיכטר: ההערה שלך נכונה אבל כשדיברת את הצילום ואת הפרסום.

אבי דיכטר: גם ברוח התיקונים אתה יכול להבין את הכיוון של ההפרדה ולאו דווקא של חיבור.

אבי דיכטר: לכן יש טעם בדברים שלך ובלבד שאנחנו לא מתירים את הצילום ובאותה נשימה מתירים את הפרסום שזה הבדל מאוד משמעותי.

אבי דיכטר: דין הרציפות אמור בדיוק לעבור עם סכין של מנתחים לעשות את ההפרדה הזו כדי לאפשר גם את הצילום מצד אחד אבל למנוע את הפרסום מהצד השני.

אבי דיכטר: הנזק הוא לא בצילום בהכרח אלא בוודאי בפרסום.

איילת ששון: אני מרגישה בתור נציגת משרד הרווחה שאני לא יכולה להשאיר את הדברים על השולחן כפי שהם.

איילת ששון: אני לא רוצה להתייחס ספציפית לסרט שהועלה כאן כי היו דיונים רבים בבית המשפט על זה והעובדה שאני שומעת כאן שהסרט נערך במשך 3 שנים והבקשה לפרסם אותו הוגשה ימים ספורים לפני שידורו הצפוי בטלוויזיה.

דני דנון: הסרט, מה עלה בגורלו?

עידו אציל: החליטו לשדר את הסרט עם פרטים מסוימים והיתר בהתאם לסעיף 24 כאשר מותר טשטוש חצי פנים של הקטינה.

דני דנון: כלומר הסרט ישודר בהגבלות?

עידו אציל: כן.

איילת ששון: אני סבורה שדווקא הסרט הזה הוא דוגמה למצב שבו ניתן היה לפני הצילום לקבל אישור ולא לכך התכוונה הצעת החוק.

איילת ששון: הצעת החוק במפורש באה להגן על קטינים במצבים מאוד קריטיים של החיים שלהם.

איילת ששון: אנחנו מדברים על כל הפרסומים האחרונים של התעללות בקטינים שהדבר האחרון שהקטינים הללו שעברו התעללות כל כך קשה צריכים זה שבפתח ביתם יארבו להם צלמי התקשורת כדי לצלם את התמונות שלהם אם בטשטוש ואם לא בטשטוש.

איילת ששון: לכן אני רוצה להוסיף על מה שנאמר קודם.

איילת ששון: ההחלטה של הצעת החוק אולי כפי שהיא נכתבה מלכתחילה היתה בגלל הבעייתיות והפגיעה שנגרמת לקטינים כתוצאה מחוסר טשטוש מספיק על פי החוק.

איילת ששון: אנחנו כשקיבלנו את הצעת החוק הפרטית, אנחנו כמשרד הרווחה בירכנו עליה מסיבה נוספת.

איילת ששון: אנחנו חווים ורואים את הפגיעה שנעשית בקטינים הללו לא רק מעצם הפרסום אלא מעצם הצביאה על פתח ביתם או על פתח חדר החקירות כשהם יוצאים משם.

איילת ששון: יש לנו לא מעט קטינים שיצאו מחקירת ילדים והצלמים תקפו אותם ביציאה.

איילת ששון: ילדים בנסיבות האלה אנחנו מעדיפים שלא יצלמו.

איילת ששון: אני לא יכולה להגן על כלל ילדי ישראל ועל חופש הביטוי.

דני דנון: והצלם בשטח הוא זה שיחליט אם הוא רואה הורה עם ילד אז הוא יצלם, הוא רואה אותו בלי הורה אז הוא לא יצלם.

איילת ששון: אבל הורה עם ילד לא נכנס לגדר הסעיף הזה בכלל.

איילת ששון: אנחנו בכלל לא מתקרבים.

דני דנון: יצא ילד מחקירה לשיטתך רוצים שהצלם בשטח תהיה לא הוראה לא לצלם.

איילת ששון: רוצים שהצלם לא יהיה בשטח.

איילת ששון: בהחלט.

איילת ששון: אני רוצה לתת עוד דוגמה שכבר ניתנה בעבר בכל ישיבות הוועדה הזאת.

דני דנון: אתם מכירים בעולם מקומות שזה קיים?

איילת ששון: בארצות הברית יש איסור מוחלט על פרסום בין אם זה טשטוש ובין אם לא.

איילת ששון: אנחנו מתוך המציאות בשטח, החיים של משרד הרווחה, הפגיעה שנגרמת לקטינים מעצם הצילום לא שווה.

איילת ששון: אני לא יכולה על גבו של ילד מסכן אחד לגרום לו לפגיעה חוזרת על ידי הצילום בגלל שאני רוצה למגר את תופעת ההתעללות והאלימות הכללית.

דני דנון: אנחנו נבקש שיהיה מחקר השוואתי במרכז מידע.

דני דנון: אם יש שיעדכנו אותו.

דני דנון: שיהיה מחקר השוואתי.

דני דנון: מדינות העולם.

דני דנון: נראה מה קורה שם בעניין של צילום ושידור.

עידו אציל: צריך לזכור כשילד שנכנס למעצר בסופו של דבר אם לא נצלם ולא תהיה תקשורת שתבדוק את זה ותראה שהרשויות מתנהגות אליו באופן תקין יכול להיות שילד, יתנכלו לו הרשויות, ייעצר ואף אחד לא ידע מזה.

עידו אציל: הילד יעלם.

יצחק קדמן: אפשר לכתוב על זה.

דני דנון: ד"ר קדמן היינו פה בדיון לפני מספר שבועות לגבי ילדי הפליטים.

דני דנון: ושם האינטרס שלנו היה כן להגן עליהם שלא יפגעו במתקני כליאה.

דני דנון: אני רואה את זה כתורה מסיני בנושא של הצילום.

דני דנון: השידור זה עולם אחר.

דני דנון: בבקשה דבורה ואחר כך ד"ר קדמן.

דבורה קמחי: ההפרדה בין הצילום ובין השידור היא קריטית ומהותית.

דבורה קמחי: כולם מתייחסים כאן ונותנים דוגמאות של מקרים מאוד קיצוניים של צילום קטינים אבל לפי לשון החוק שהיא כרגע מאוד רחבה גם צילום בר מצווה של בן של משפחות פשע הוא אסור, הוא מהווה עבירה.

דבורה קמחי: לכן צריך להיות מאוד זהירים ולהקפיד על ההפרדה הזאת, ולא להפוך אנשים תמימים לעבריינים.

יצחק קדמן: אני מקבל את הצעתו של היושב ראש.

יצחק קדמן: אני חושב שזה חשוב שאנחנו לא ניכנס עכשיו לפרטי פרטים לגופו של עניין כי הדיון הוא על רציפות ולא על מהות החוק.

יצחק קדמן: אני אומר באופן כללי.

יצחק קדמן: (א) ההצעה הזאת צריכה לעבור שיפוץ.

יצחק קדמן: היתה על זה הסכמה גם בדיונים שהיו בכנסת הקודמת.

יצחק קדמן: אגב על עניין אחד היתה הסכמה שאני חייב לציין אותו פה גם עם הגופים המשדרים על הצורך כאשר משודר משהו בטשטוש, הטשטוש יהיה אמיתי.

יצחק קדמן: היום הרבה פעמים הטשטוש הוא לצאת ידי חובה ובקלות אפשר לזהות ועל זה היתה הסכמה גם של גופי התקשורת שצריך לחדד מאוד כשאומרים אסור לפרסם או לשדר שטשטוש יהיה טשטוש, דבר שלא נעשה היום.

יצחק קדמן: יש לזה תרופה בהצעת החוק.

יצחק קדמן: זה דבר אחד.

אבי וייס: אני חושב שכל כלי התקשורת מאוד השתפרו.

יצחק קדמן: לא כולם.

יצחק קדמן: אני יכול להראות לך דוגמאות מאז שטשטוש איננו טשטוש.

יצחק קדמן: זה דבר אחד שעליו היתה הסכמה והיה אפילו ניסיון בכנסת הקודמת להפריד בין שני החלקים של החוק כדי להעביר לפחות את החלק המוסכם.

יצחק קדמן: לגבי החלק השני של עצם הצילום אז ברור שיש אינטרס ציבורי, אני אומר את זה גם מבחינתם של הילדים שאם יש עוולות שהתקשורת תאיר פינות חשוכות ויש לה תפקיד מאוד חשוב גם למען הילדים עצמם.

יצחק קדמן: לכן אסור לעשות משהו גורף שאתה אומר ילד, צילום, זה לא הולך ביחד.

יצחק קדמן: זה לא נכון.

יצחק קדמן: יש הרבה מקרים שאפשר ואולי מותר ואולי אפילו צריך וחובה לצלם.

יצחק קדמן: אבל יש מקרים שגם עצם הצילום צריך מאוד מאוד להגביל אותו.

יצחק קדמן: אני לא אכנס פה לדוגמאות.

יצחק קדמן: יש לנו לא מעט דוגמאות של דברים שלא היה צריך לצלם ולא היה צריך לצלם בדרך שזה נעשה.

יצחק קדמן: הדברים הם לא כל כך פשוטים ותמימים כמו שמוזכרים פה.

יצחק קדמן: לכן מה שצריך לעשות יהיה לבחון לגופו של עניין איך אנחנו שומרים על התינוק, לא שופכים אותו, אבל את המים המלוכלכים אנחנו כן שופכים.

יצחק קדמן: לכן החוכמה תהיה בשלבים הבאים של החוק לעשות חוק שיהיה ממוקד בבעיות האמיתיות ולא יהיה גורף בצורה כזאת שימנע מהתקשורת לעשות את עבודתה שמשרתת גם את אותם גורמים שרוצים בטובת הילדים.

יצחק קדמן: לכן אני מציע לאדוני להעביר את ההחלטה על רציפות כדי לאפשר לדון במקום שבו הפסקנו בפעם הקודמת ואז בדיונים לגופו של עניין נראה איך אנחנו יכולים לעשות הצעת חוק שתגן על ילדים מצד אחד ולא תפגע בחופש הביטוי ובתקשורת מצד שני.

אבי וייס: אני רוצה להזכיר לכם שהצעת החוק הזאת כפי שהיא היא הצעה שתגרום לכלי התקשורת האלקטרוניים לא לעשות את עבודתם העיתונאית.

אבי וייס: זה משפט מבוסס.

אבי וייס: כי מאז שעלתה הצעת החוק הזו אנחנו דנו לא מעט במה היה קורה אילו, והדוגמאות למה לא היינו עושים, לא היינו עושים תחקירים על סמים בבתי הספר כי אסור.

אבי וייס: לא היינו עושים צילומים ותחקירים על אלימות במועדונים בקרב בני נוער וכל ההשתוללות של בני נוער על הכבישים מה שאנחנו מצלמים ומראים, בני נוער וטרקטורונים והשתוללויות, לא היינו מצלמים.

אבי וייס: זה על פי הצעת החוק הזאת.

אבי וייס: האינטרס הציבורי זה כן לעודד את התקשורת לעשות הרבה יותר בענייני בני נוער וקטינים ועוולות שעשו להם.

אבי וייס: בעבר גם עלתה פה דוגמה באחד הדיונים הקודמים על בני נוער שהשתוללו בהתנתקות.

אבי וייס: אז לשיטתך גברתי זה אומר שאם אסור לצלם אותם בבתי מעצר אז זו טעות.

אבי וייס: כי זה חלק מהעניין איך כולאים אותם, מה עשו להם.

אבי וייס: זה שהתעללו בהם בבתי המעצר ודיווחנו על זה.

אבי וייס: הצעת החוק כפי שהיא היא הצעה שהיא רעה לאזרחים.

אבי וייס: אני לא מבין את מהות החוק.

אבי וייס: הדבר היחיד שאני כן מבין וזה אני חושב שיש פה הסכמה מקיר לקיר זה שאסור להראות ילדים שהם לא מטושטשים ושקולם מזוהה ושחבריהם ובני משפחתם אפילו במעגל ראשון יזהו אותם.

אבי וייס: אסור.

אבי וייס: ועל זה צריך לעבוד.

אבי וייס: עכשיו זה חוק אחר לגמרי.

אבי וייס: זה החוק הקיים אם להרחיב את הענישה.

אבי וייס: זה מה שצריך לעשות.

אבי וייס: החוק הזה אין לו אח ורע בעולם.

אבי וייס: אין לו תקדים.

אבי וייס: אין שום דבר שדומה לו.

אבי וייס: אין דבר כזה בעולם במדינות הנאורות שאסור לצלם קטינים.

אבי וייס: אני לא מבין מאיפה בא הרעיון הזה בכלל.

אבי וייס: זה לא עיתונאי.

אבי וייס: זו מעילה בעבודתנו העיתונאית.

אבי וייס: החוק הזה אם הוא יעלה ויתקבל זה באמת מעילה בעבודתנו העיתונאית.

אבי וייס: אני בא הנה לא על אינטרס של ערוץ 2 או של ערוץ 10, אני בא כי זה אינטרס של האזרחים.

אביטל מולד: ההצגה כאילו החוק אוסר לצלם קטינים קצת דמגוגית בעיניי.

אביטל מולד: החוק אוסר לצלם קטינים בסיטואציות מסוימות, בסיטואציה שבדרך כלל הקטין נמצא במצוקה.

אביטל מולד: קטינים נזקקים.

אביטל מולד: בתור מי שמלווה את הקטינים לבתי משפט וגם את קטיני ההתנתקות והצגתי בעצמי בנות שהגיעו ממעצר ונמצאות מטבע הדברים בלחץ, במצוקה, והיינו עסוקים דקות ארוכות לחשוב איך לחפות עליהן ולהסתיר אותן מפני העיתונאים שצובאים על פתח הניידת.

אביטל מולד: בהחלט יש אינטרס לאסור צילום של קטינים כאלה.

אביטל מולד: יש איזון בחוק.

אביטל מולד: הוא מאפשר לפנות לבית משפט.

אביטל מולד: גם אנחנו כסנגורים פונים לבית משפט בהיתר פרסום.

אביטל מולד: רק לפני שבוע הוצאנו לתקשורת סיפור של קטין בן 13 שלא נמצא לו מקום במעונות חסות הנוער.

אביטל מולד: אנחנו בעד הפרסום של הדברים.

אביטל מולד: לא כל פרסום מצריך צילום של הקטין דווקא.

אביטל מולד: לא כל פרסום מצריך את הדחיפות הבהולה.

אביטל מולד: כל עבודות התחקירים יכולות בהחלט להיעשות תוך פניה לבית משפט כפי שהסנגוריה עושה.

אביטל מולד: והשופטים זמינים יום יום שעה שעה וזה לא עניין של שבועות לקבל היתר פרסום.

אביעד נימקובסקי: אם הסעיף יעבור במתכונתו הנוכחית אני צריך להבין את זה מהפרקטיקה.

אביעד נימקובסקי: בפרקטיקה זה דברים שאנחנו עוסקים בהם כמעט יום יום.

אביעד נימקובסקי: השופטים למרות הטענה שהם זמינים וזה נכון לבוא לצורך העניין, כשנכנסת לאיזושהי כתבה מאוד חשובה בשבע בערב השופט בשבע וחמישה מה לעשות לא ייתן לי את האישור הזה.

אביעד נימקובסקי: הוא כנראה לא יהיה זמין עבורי.

אביעד נימקובסקי: וגם לא בשש וגם לא בחמש.

אביעד נימקובסקי: הם לא בהכרח עובדים בשעות שאנחנו עובדים בהם יום יום ולא לדבר בכלל על פגרות ושופטים שיש להם במקביל עוד מעצרים לעשות.

אביעד נימקובסקי: זה פשוט לא ישים.

אביעד נימקובסקי: הפרקטיקה תהיה לא ללכת ולסקר.

אביעד נימקובסקי: זה מה שיקרה בשטח.

אביעד נימקובסקי: כי אנחנו לא נוכל לרוץ כל היום אחרי שופטים.

מאיר ברקוביץ: מבחינתנו כמובן אנחנו היינו שותפים לעמדת הממשלה ולכמה הערות שכבר היו בועדת שרים בכמה נושאים שדורשים פה תיקון.

מאיר ברקוביץ: אף על פי כן יש עוד דברים שלא נידנו במסגרת ועדת השרים אבל הם בוודאי צריכים פה תיקון.

מאיר ברקוביץ: אני אגיד נקודה אחת שאני חושב שהיא משמעותית בהנחה שאנחנו לא נכנסים עכשיו לגופו של עניין אבל בהארת הזוויות השונות צריך להאיר עוד זווית אחת.

מאיר ברקוביץ: הנושא הוא חשוב מאין כמוהו וברור שצריך לתת לו איזשהו מענה.

מאיר ברקוביץ: אבל צריך לזכור שמגמה שהופכת מעשה שהוא בדרך כלל יכול להיות מעשה נורמטיבי שיכול גם להסתבר בסוף כדבר שלא פגע ולא פוגע באף אחד, להפוך עכשיו ציבור, קהל מקצועי כזה או אחר לסוג של עבריין בפוטנציה שאנחנו צריכים ללכת בעצם על כל פרסום, לחזור אחורה ולחפש מי בעצם צילם כי יכול להיות שהצילום שלו בסוף פורסם ולנהל חקירות שהן חקירות סרק כי ברור שברגע שמנתקים את הקשר בין אם המצלם צילם למטרת פרסום אז יכול להיות שהחוק יחול עליו.

מאיר ברקוביץ: אבל אם הוא צילם לא למטרת פרסום והוא יגיד שהוא צילם את זה סתם ומכר את זה אחר כך לעיתונאי או עשה איזה משהו אחר אנחנו נכנסים להרחבה שהיא בסופו של דבר לא ישימה ומכניסה ציבור שלם למין מקום שאנחנו לא חושבים שזה המקום שהם צריכים להיות בו.

מאיר ברקוביץ: יחד עם זאת אנחנו כולנו מסכימים שאת הבעיה הנקודתית שהטשטוש והפרסום יבוצע בצורה יותר נכונה ולא חושפת את זה לציבור הקטן יותר שמכיר את אותו קטין, הסביבה הקרובה שלו, זה וודאי דבר שאנחנו חושבים שהוא נכון שיהיה וזה תיקון שהוא חשוב.

מאיר ברקוביץ: גם העניין של הרדיפה אחרי הקטינים שחודרים לחייהם, משם מתחילה הבעיה, אז פה צריך לחשוב על פתרונות אחרים יצירתיים על סוג של הגבלה של מקומות הצילום כדי לא להגיע לחדירה הזאת.

מאיר ברקוביץ: אבל לעשות איזה מין משהו שהוא כאילו משתיק את מצפוננו שיש איסור כזה בחוק שכולנו יודעים שיום אחרי חקיקתו יהיה קשה להעמיד אפילו אדם אחד שצילם כי בסוף כולם יעסקו במפרסם.

מאיר ברקוביץ: ואם המפרסם לא יעמוד לדין זה לא הגיוני שמישהו יתחיל עכשיו לטפל במצלם שהצילום שלו בכלל לא פורסם.

מאיר ברקוביץ: צריך לחשוב גם על זה.

אבי דיכטר: איש המשטרה נגע דווקא בנקודה שדיברנו קודם לכן.

אבי דיכטר: לגבי האבחנה בין הסנקציה על צילום לסנקציה על פרסום שזה באמת שני עולמות שונים.

אבי דיכטר: אני לא חושב שהחלת דין רציפות היא מכה אנושה.

אבי דיכטר: מכה אנושה היא מכה שהסיכויים להשתקם ממנה הם אפסיים.

אבי דיכטר: אני לא חושב שהחלת דין הרציפות אפילו מתקרבת למכה ודאי לא אנושה.

אבי דיכטר: לכן אני ממליץ להחיל את דין הרציפות ובדיונים לקראת קריאה שנייה ושלישית באמת לחדד ולהעמיק ולבסס את האבחנה בין המצלם ובין הצילום לבין הפרסום.

אבי דיכטר: שם נמצא הנושא האמיתי שלנו.

אבי דיכטר: ושם יהיה אפשר להשיג את היעד של החוק הזה כי הצעת החוק הזו היא בכיוון הנכון, היא לתכלית הראויה, ואני משוכנע שהיא קונסנצואלית פה סביב השולחן.

אבי דיכטר: כמובן שהמאבקים יהיו בניואנסים.

אבי דיכטר: אבל בשביל זה יש דיונים בוועדה.

עידו אציל: להשיב מדוע אמרתי מכה אנושה.

עידו אציל: החוק במתכונתו הנוכחית הוא זר לכל משפטן ואזרח במדינה דמוקרטית.

עידו אציל: כאשר יעבור פה אישור לגבי הצעת החוק זה בסופו של דבר פוגע בכנסת של מדינה דמוקרטית.

אבי דיכטר: החלת דין רציפות זה רק כדי לאפשר לעבור לשלב הדיונים בוועדה ולא לחזור בחזרה לפני קריאה ראשונה.

אבי דיכטר: אני מניח שלא לזה אתה מתכוון.

אבי וייס: אני רק רוצה להזכיר לנוכחים איך התנהל פה הדיון שבו זה עבר בקריאה ראשונה.

אבי וייס: אף אחד מכלי התקשורת, לא ערוץ 10, לא ערוץ 1 ולא ערוץ 2 לא היו בדיונים בוועדה.

אבי וייס: מכיוון שהחוק שעבר בקריאה ראשונה וזה החוק שיש לנו מול העיניים הוא חוק שהוא בעיני כל כך רע אני מציע שתתכנס הוועדה הזאת, תבחר אנשי מקצוע.

אבי וייס: אנחנו כמובן כלי התקשורת נבוא כמה שאתה רוצה.

אבי וייס: אם רוצים חוק חדש אז בואו נחשוב על חוק שהוא הרבה יותר סביר מאשר החוק הזה.

אבי וייס: זה חוק שבעיני אין בו שום היגיון פרט לשורה התחתונה שאסור להראות קטינים שיזוהו.

אבי וייס: גם אחד מיוזמי החוק חבר הכנסת זבולון אורלב הבין כבר אז בישיבה האחרונה שהם עלו על עץ גבוה מדי.

נירה לאמעי-רכלבסקי: חייבים לציין שבקשת רציפות זו יוזמה של חבר כנסת שיזם בכנסת הקודמת ובא ומביע את רצונו.

דני דנון: אני רוצה לסכם בשני דברים עקרוניים.

דני דנון: קודם כל נרמסו זכויות של ילדים על ידי כלי התקשורת בעבר.

דני דנון: זה קרה במספר מקרים ובגלל זה החוק הזה נולד.

דני דנון: באו המחוקקים ראו שזה בעייתי, אמרו אנחנו רוצים לשנות.

דני דנון: הכלי שהם בחרו הוא כלי שגוי.

דני דנון: ופה אני אומר נכון שאנחנו נאשר רציפות היום אבל החוק במתכונתו הנוכחית לא יעבור כמו שהוא את הוועדה.

דני דנון: בוועדת הכנסת יש להם סמכויות כמעט בלתי מוגבלות בהליך החקיקה ואנחנו נכנס לעוביו של הנושא, נלמד מה קורה במדינות אחרות, נשמע את כל הצדדים, ואני לוקח את זה כפלטפורמה לטיפול בבעיה.

דני דנון: מה שכתוב פה זה לא מה שיצא מהוועדה.

דני דנון: אלא קריאה שנייה ושלישית.

דני דנון: אני רוצה לבקש מהצדדים הנוגעים בדבר להעביר אלינו תוך 30 יום הערות, השגות.

דני דנון: הפלטפורמה היא ברורה.

דני דנון: לא לפגוע בזכויות ילדים בעקבות שידור.

דני דנון: יש פה את העניין של הבדל בין צילום לשידור.

דני דנון: תביאו את כל הדברים שאתם טוענים על הפלטפורמה שקיימת של החוק הזה ואנחנו נקדם את זה בחקיקה כשהתוצר הסופי יהיה שאנחנו נשפר את המצב הקיים בלי לפגוע בחופש העיתונות, בלי לפגוע ביכולת של התקשורת לעבוד ולסייע לילדים כי כוועדה לזכויות הילד אנחנו משתמשים המון ולוחצים המון יחד עם כלי התקשורת לחשוף, ושלא יהיה מצב שאנחנו עושים פה משהו שאנחנו יורים לעצמנו ברגל.

נירה לאמעי-רכלבסקי: בכל מקרה זה יתואם כמו שהחליטה הממשלה עם משרד המשפטים, משרד הפנים.

נירה לאמעי-רכלבסקי: משרד המשפטים אמון על חופש הביטוי, על זכויות האדם וכמובן אין ספק שהדברים האלה יעלו מכל ההיבטים ויהיו חייבים להיות בהסכמה בסופו של דבר.

דני דנון: אם כך אני מביא להצבעה את האישור של הרציפות של החוק.

דני דנון: מי בעד?

דני דנון: אם כך החוק עבר פה אחד.

דני דנון: אני מודה לנוכחים.

דני דנון: לאנשי התקשורת תרשמו את ה-30 יום כי מבחינתנו אתם תוזמנו לכל הדיונים.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: הישיבה נעולה.