הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 9, 2009-07-07 11:00

מוחמד ברכה: ברוכים הבאים, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

מוחמד ברכה: הנושא על סדר היום, הטיפול בבני נוער המכורים לסמים.

מוחמד ברכה: בתחילה נשמע את דוד נויברג נציג "אל-סם", אחריו את נציגי משרד החינוך ולאחר מכן נפתח בדיון.

מוחמד ברכה: לא אפתח בהקדמות, אבל אומר את דבריי מאוחר יותר.

דוד נויברג: המנהל הכללי של "אל-סם".

דוד נויברג: כבוד היושב ראש רציתי ראשית לומר שעל פי סדר היום בהזמנה הנושא הוא הטיפול בבני נוער המכורים לסמים.

דוד נויברג: לא רק מכורים אלא על מצב המניעה להתמכרות לסמים וזה תפקידנו.

דוד נויברג: הכנו מצגת קצרה ונשתתף בדיון.

דוד נויברג: יכנס לחדר חבר חשוב שלנו מר זאוב מנהל "אל-סם" סכנין.

דוד נויברג: "אל-סם" הוקמה כעמותה ציבורית בשנת 1974 על ידי אנשי ציבור, מתנדבים עם מודעות חברתית שחברו לאנשי מקצוע.

דוד נויברג: במטרה לגרום לכך שתהייה פעילות למניעת שימוש בסמים בעיקר בקרב בבני נוער, לנושא הסמים נוסף גם נושא האלכוהול.

דוד נויברג: "אל-סם" פועלת בעיקר בקרב בני נוער וצעירים, ומבקשת לצמצם שימוש לרע באלכוהול וסמים ומאפשרת קבלת טיפול רפואי לכל נער ונערה, למשפחתם ולסביבתם הקרובה.

דוד נויברג: במשך הדיון נעלה את הנושא.

דוד נויברג: הבעיה היא המשמעות הפסיכולוגית סוציאלית של שימוש בסמים אצל נוער כולל אלכוהול, בכך שהשימוש מהווה ניסיון להימלט מהקושי שכרוך בגיל ההתבגרות, מתהליך הגדילה ומתהליך ההתפתחות.

דוד נויברג: טיפול נכון ומקצועי אמור להחזיר את הנער למסלול של התמודדות עם החיים, להתמודדות ראויה וגם לחזק את ההורים ולתת להורים כלים כדי לתת תמיכה להתפתחות הנער או הנערה.

דוד נויברג: מצאנו לנכון להביא דוגמה של כרוניקה פלילית מהימים האחרונים והיא מעצרו של נער שחשוד שדקר למוות נער אחר בן שש עשרה מאשדוד.

דוד נויברג: מעצרו הוארך והוא הודה שהוא רצח ואף שיחזר את המעשה.

דוד נויברג: בנוסף הוא הודה שהוא היה שיכור בעת המעשה.

דוד נויברג: זה היבט האלכוהול שקשור בנוער.

דוד נויברג: מצד הפרקליטות והתזכירים ובכל מה שקשור בטיפול במקרים כאלה הם סבורים שהנער הוא נער נורמטיבי ללא עבר פלילי, הוא מדריך ומתנדב בתנועות נוער וסיים סדנת הכנה לצבא ההגנה לישראל ורוצה להתגייס ליחידה קרבית.

דוד נויברג: יש לנו דוגמה מהחיים, דוגמה טרגית בנושא של השפעה של אלכוהול על התנהגות של נער נורמטיבי.

דוד נויברג: מהי ומהי "אל-סם"?

דוד נויברג: אנחנו רואים את עצמנו כמרפאה שאליה יכולים לפנות ולהפנות בני נוער ובני משפחה כאשר החיים שלהם שובשו עקב שימוש בסמים ובאלכוהול.

דוד נויברג: היתרונות שמטופל ומשפחתו עשויים למצוא כאשר הם באים בשערי "אל-סם" – הנקודה המהותית והמרכזית היא היכולת לשמור על דיסקרטיות לצורך התחלת הטיפול והמשך הטיפול.

דוד נויברג: הפעילות נעשית בשעות אחר הצהריים באופן שאינה פוגעת בשאר המטלות הנורמטיביות בחייו של מתבגר כמו: קשר עם חברים, לימודים ומשפחה.

דוד נויברג: צוות המטפלים הוא מקצועי ובעל ניסיון, יש לנו ידע ויכולת לגייס וליצור יחסי מטופל ומטפל ולהתמיד בתהליך הטיפולי.

דוד נויברג: הסודיות מקלה גם על ההורים שחוששים מסטיגמה והכתמה על עתיד המטופל.

דוד נויברג: בהקשר הזה אני מבקש להזכיר שיש הליך של א.ת.

דוד נויברג: אי תביעה שבו המטופל היה והוא מתמיד ומסכים, והוא ממשיך בחייו ללא רישום פלילי, הוא יכול להתגייס לצבא והחברה למעשה לא תדע על הנפילה שהייתה לו בימי בגרותו.

דוד נויברג: אנחנו זריזים וקלים בקליטה של מטופלים ומסתייעים במתנדבים.

דוד נויברג: אין הרבה בירוקרטיה, יש לנו קו פתוח.

דוד נויברג: המותג אל-סם הוא מותג מוכר וחזק, הורים שנתקלים בסימני אזהרה וגם נערים עצמם פונים, ישנן פניות של נערים, השם הראשון שעולה בדעתם זה לחפש את מספר הטלפון ואת המספר של קו חם של "אל-סם" כדי להתקשר ולבקש עזרה, זו ממש עזרה וזו הצלת חיים.

דוד נויברג: אנחנו פועלים באמצעות טיפול פרטני וקבוצתי לבני נוער, אנחנו מדריכים הורים גם באופן פרטני וגם באופן קבוצתי, יש לנו פרויקטים מכווני טיפול לבני נוער בסיכון שזה גם חלק מניעתי.

דוד נויברג: יש לנו טיפול פרטני וקבוצות העשרה לילדי מכורים, זו בעיה בפני עצמה כי ילדים שנולדו להורים מכורים כאמור לא בחרו את ההורים, הם נולדו לתוך הוויה של הורים מכורים.

דוד נויברג: יש לנו שישה עשר סניפים ברחבי הארץ ואנחנו מעוניינים להרחיב את הפריסה הארצית שלנו.

דוד נויברג: יש את קו חם, קו מקצועי שמאפשר מענה מקצועי ומיידי לפונים דרך הטלפון ודרך האינטרנט, גם לנערים וגם ובעיקר לבני משפחתם.

דוד נויברג: אנחנו מטפלים בכאלף בני נוער באופן פרטני בשנה.

דוד נויברג: יש כחמשת אלפים בני נוער שנחשפים לטיפול בקבוצות מכוונות טיפול ובפעילויות למניעת שימוש בסמים ובאלכוהול.

דוד נויברג: כשלושת אלפים הורים זוכים לייעוץ ולהדרכה פרטנית וקבוצתית.

דוד נויברג: מתוך ראיה ונוכחות במקום אני מתרשם שיש מספר רב של הורים סביב הטיפול של הנער בייעוץ והדרכה.

דוד נויברג: זה למעשה עוד טיפול במעגל הקרוב מטופל.

דוד נויברג: אנחנו משתדלים להיות רגישים תרבותית ומטפלים גם בשפת האם של המטופלים כולל בשפות ערבית, רוסית, עברית , אמהרית, באותן קבוצות שנקלעו למצבים שתיארנו קודם.

דוד נויברג: אנחנו עושים גם פעולות של מניעה והסברה, מניעה ראשונית היא באמצעות מנהלי בתי ספר ויועצות חינוכיות, מניעה בשיתוף קידום נוער ופנימיות, הדרכה של צוותי חינוך לזיהוי ואיתור של משתמשים והפנייתם לטיפול, העברת תכניות מניעה והסברה בבתי ספר ותנועות נוער ומתנ"סים.

דוד נויברג: אנחנו משתדלים להיות בקשר עם מורים וזה חלק חשוב מאוד.

דוד נויברג: מחקר שנערך ב"אל-סם" בתקופה שלאחר גמר טיפול הראה תוצאה טובה מאוד, היינו רוצים לשפר אותה, תוצאה של 77.4% של מסיימי טיפול ב"אל-סם" שהם אינם משתמשים יותר בסמים.

דוד נויברג: כמובן שהטיפול נעשה תוך כדי טיפול מקצועי, בדיקות שתן, מעקב, וניטור התנהגות המטופל במהלך הטיפול.

מוחמד ברכה: אפשר להרחיב את הנושא בדף לפני האחרון, כשאתם מדברים על מוסדות חינוך בכלל על הקשר עם מערכת החינוך.

דוד נויברג: זו נקודה מאוד מהותית ואתה צודק אדוני היושב ראש, במישור אחד קבעתי פגישה עם המנהל הכללי של משרד החינוך לאחר פתיחת שנת הלימודים במטרה לחזק.

דוד נויברג: משרד החינוך עושה היום פעילות אבל לא בהיקפים שאני חושב שהם ראויים במטרה לעגן בתוך תכנית הלימודים תכנית לזיהוי וחינוך למניעה, להכרה בסכנות בשימוש באלכוהול ובסמים.

דוד נויברג: כפי שמלמדים זהירות בדרכים אני חושב שבהיקף כזה לפחות ואף יותר צריך ללמד.

מוחמד ברכה: יש גוף אחר חוץ מ"אל-סם" שעוסק בעניין הזה באופן מסודר?

דוד נויברג: כן, ברשויות המקומיות, אבל זה תלוי בשיתוף הפעולה ברשויות מקומיות מסוימות ובאפשרות שלנו.

דוד נויברג: לגבי הרשויות המקומיות זו נקודה שנרצה לדון באפשרות לשינוי חקיקה והיכולת לאכוף על הרשויות המקומיות לבצע פעולות הסברה ומניעה.

דוד נויברג: נכון לעכשיו במקומות מסוימים מאפשרים לנו להיכנס לאסיפות הורים, להיפגש עם הורים במסגרת בתי ספר וכאשר אנחנו נכנסים אנחנו זוכים להצלחה.

דוד נויברג: אנחנו מקבלים הזמנות להופיע בוועדי הורים כיתתיים, בבתים פרטיים ולתת הסבר על הסכנות, לתת הסבר לזיהוי "נקודות אדומות".

דוד נויברג: לזה אני חושב אדוני התכוון.

דוד נויברג: לא בכל הרשויות אנחנו זוכים ליחס הזה.

בני יעקב: זו לא גמילה.

דוד נויברג: אני רואה זאת כנקודה מאוד מהותית, ככל שאנחנו נגיע לגיל הרך, בהתאם ליכולת הקליטה של ילדים, כמו שמלמדים אותם מה זה אור אדום אפשר באופן מקצועי להסביר להם על הסכנות של התמכרות לסמים ולאלכוהול שגורמת לאי שליטה בחיים, זו מתודולוגיה מקצועית והייתי רוצה שזה יכנס בצורה מסודרת למערכת החינוך.

דוד נויברג: הייתי שמח אם כדי להכניס את זה היה אפשר לאכוף את זה על הרשויות המקומיות באמצעות חקיקה.

מוחמד ברכה: תלמידים או נערים שנושרים, מונשרים או נפלטים ממערכת החינוך, לנוער המנותק יש רמת סיכון הרבה יותר גבוהה.

ענת הוצלר: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם קידום נוער.

ענת הוצלר: ראשית עלי לציין שבכל ישוב עובדים באופן שונה, גם ברמת המניעה וגם ברמת הטיפול, בכל ישוב זה בהתאם לכוחות ולשיתופי הפעולה בשטח.

ענת הוצלר: למשל בתל אביב אנחנו עובדים בתוך חלק מהשכונות יחד עם עובדי קידום נוער.

ענת הוצלר: קיבלנו מקום במתנ"ס של קידום נוער ואחת העובדות שלנו קולטת שם את אותם ילדים מנותקים, היא נמצאת שם גם כדי שהיא תוכל להגיע אליהם לבתים ושגם הם יוכלו להגיע אליה כי זה קרוב, אם זה רחוק הם לא באים.

ענת הוצלר: בשיתוף עם המדריכים המקומיים אנחנו יוצרים הנגשה בתוך השכונה.

ענת הוצלר: בשנה שעברה היינו בתוך ניידת "עלם" באזור התחנה המרכזית, שכונת פלורנטין.

ענת הוצלר: יצאנו בערב לאיתורי לילה עם ניידת "עלם" בתוך השכונות היכן שניתן וקיימת דרך, אנחנו עובדים בשיתוף.

ענת הוצלר: באמצעות שיתוף הפעולה עם גורם שפרוס בשטח אנחנו יוצרים קשר, גם לצורך עזרה איתור וגם לצורך ייעוץ במקום.

ענת הוצלר: אנחנו משתדלים שהיכן יש משאב כספי גם להגיע יותר לעבודת שטח ושיתוף הפעולה הוא יפה.

ענת הוצלר: אנחנו עובדים בתוך יפו, יש לנו שלוחה בתוך יפו באזור מגן אברהם.

ענת הוצלר: שם יש לנו עובד דובר ערבית שנמצא בקשר עם שכונת עג'מי ושכונות אחרות באזור.

ענת הוצלר: אלו הדרכים היחידות עם הגורמים בשטח.

מוחמד ברכה: אני מציע לתת לדוד נויברג להשלים את המצגת שלו, ואחר כך נשמע גורמים אחרים.

דוד נויברג: אנחנו מטפלים בבני נוער וצעירים בסיכון שחלקם מנותקים, וגם עם בני נוער נורמטיביים.

דוד נויברג: החלוקה היא של ילדי הארץ, עולים, בני עולים, דוברי עברית, ערבית, רוסית, אמהרית, ילדים להורים מכורים.

דוד נויברג: מפנים אלינו גם הורים ובני משפחה, גם שירות מבחן לנוער, מנהלי בתי ספר והצוותים החינוכיים של בתי הספר, יש גם פניה עצמית של חבר מביא חבר של בני הנוער עצמם.

דוד נויברג: אנחנו מאוד מעוניינים להרחיב את הפריסה הסניפית ולהיות נוכחים בפריפריה ובישובים נוספים.

דוד נויברג: כרגע אנחנו בהרחבה ניכרת במגזר הערבי גם בצפון בגוש מעלות תרשיחא וגם בדרום בסביבה הבדואית, גם בחיפה בחלק הערבי שלה, ביפו אנחנו כבר נוכחים.

דוד נויברג: אנחנו עובדים על הנושא ומגייסים כספים יעודים לנושא הזה כדי לפעול מקצועית.

דוד נויברג: אנחנו מבקשים שתהייה הרחבה של שיתוף הפעולה עם גורמי סמכות וגורמי חינוך בקהילה שזה כולל גם את הרשויות המקומיות, לצורך איתור והפניה לטיפול.

דוד נויברג: למעשה הם רואים את הנערים לפנינו.

דוד נויברג: אנחנו היינו רוצים שיינתן מענה פסיכיאטרי מקצועי בתוך סניפי "אל-סם", זאת אומרת שלפי קביעה נשב יום בשבוע עם איש מקצוע מתחום מדעי הנפש, כלומר פסיכיאטר כדי שיעשה הבחנות המקצועיות מהתחום שלו, זה יעמיק את הטיפול אצלנו.

דוד נויברג: אנחנו חושבים שבתקצוב ראלי ניתן לעשות את זה וזה דבר חיוני ביותר.

דוד נויברג: כפי שאני מציג מתוך תקציב "אל-סם" חלקו בא מהממשלה וחלק בא מקרנות ותרומות.

דוד נויברג: אנחנו משקיעים הרבה מאוד אנרגיה בגיוס תרומות בארץ ובחוץ לארץ.

דוד נויברג: אני חושב שהמדינה צריכה להיות מעורבת יותר בתקצוב.

דוד נויברג: היום אנחנו מקבלים רוח גבית ושיתוף פעולה מעולה עם הרשות הלאומית למלחמה בסמים, כולל תקצוב.

דוד נויברג: גם מצד התמיכה המקצועית והתיאום אנחנו נהנים מאוד ומאוד מערכים אותה.

דוד נויברג: אני הייתי רוצה לראות הרחבה של התמיכה של גוף מקצועי כמו הרשות.

מוחמד ברכה: אני מבקש להבין למה ציינת את הטיפול הפסיכיאטרי.

מוחמד ברכה: הפסיכיאטריה זה שלב מאוחר, הנער כבר נפל והוא בתוך הגדרה שתהייה לו לרועץ לאורך כל החיים.

מוחמד ברכה: השאלה למה השלב של פסיכולוג לא קודם?

דוד נויברג: בצוות שלנו יש גם פסיכולוגים וגם עובדים סוציאליים.

דוד נויברג: ישנם מקרים חורגים שמחייבים אבחןן ברמה של פסיכיאטר.

דוד נויברג: אני חושב שמאחר ואנחנו נמצאים במעגל עם המטופל, ואם המטפל המקצועי מבחין שישנה בעיה שיכולה לגלוש למגרש של פסיכיאטר, אנחנו היינו רוצים להיות במצב שיהיה לנו תקציב להפנות לרופא פסיכיאטר כדי שתהיה המשכיות ורצף בטיפול.

מוחמד ברכה: בצוות הקיים יש פסיכולוג ועובדים סוציאליים.

דוד נויברג: אני מציג כאן פרוספקט אופייני של תחנה שלנו.

מוחמד ברכה: ציינת שאתה מקבל רוח גבית, איך התקצוב של העמותה מתנהל?

דוד נויברג: אנחנו מדווחים על פעילות ומקבלים עבור כל טיפול.

דוד נויברג: יש לנו פרויקט ייחודי של משרד הקליטה שהוא מתוקצב ממשרד הקליטה.

גליה שחם: אני יושבת קצת מופתעת.

גליה שחם: דוד נויברג חדש בתפקיד ואני לא חושבת שאתה לא מכיר את התכניות של משרד החינוך.

גליה שחם: אני מקווה שאתה לא רוצה ש"אל-סם" יחליף את משרד החינוך בתפקידים שלו.

גליה שחם: אני חייבת לומר שאנחנו כבר שנים רבות עובדים עם "אל-סם" בשיתופי פעולה יוצאים מהכלל.

גליה שחם: אנחנו מאפשרים כניסה לבתי ספר, אנחנו מאוד נעזרים בשירותים הטיפוליים של "אל-סם" ואנחנו כן עומדים על כך שהעבודה בבית הספר תעשה על פי מדיניות משרד החינוך ולא על פי מדיניות "אל-סם", עם כל הכבוד לכל האנשים שעובדים ב"אל-סם".

דוד נויברג: דובר על שיתוף פעולה.

גליה שחם: לא דיברת על שיתוף פעולה, אתה מאוד ביקרת והצגת תמונת מצב שהיא בכלל לא תמונת המציאות, אני חושבת שהאנשים שיושבים מסביב לשולחן ושאנחנו עובדים איתם הרבה שנים יחד כן יודעים את התמונה טוב יותר.

גליה שחם: אבקש קצת לפרט.

גליה שחם: במהלך של שנתיים לפחות ישבנו בוועדה ברשות למלחמה לסמים שתפקידה היה להבנות את הרצף הטיפולי.

גליה שחם: כמו שתיארת יש הבדל מאוד גדול בין כלל אוכלוסיית התלמידים שהיא רוב אוכלוסיית התלמידים שנמצאים בבית הספר, הם אינם משתמשים בצורה בעייתית לא בסמים וגם לא באלכוהול.

גליה שחם: יש בתוך בית הספר את אותה אוכלוסיית תלמידים שמשתמשת בסמים, שימוש מזדמן או שימוש יותר בעייתי.

גליה שחם: יש את אותה אוכלוסיה שמתמשת באלכוהול בשימוש בעייתי.

גליה שחם: יש גם את אותה אוכלוסיית תלמידים שזקוקה לטיפול רציני ועמוק.

גליה שחם: אנחנו כן נעזרים בכל גורמי הטיפול.

גליה שחם: אנחנו מעדיפים לעשות את כל מה שניתן לעשות במסגרת בית הספר.

גליה שחם: כל עבודת האיתור של שתלמידים בשלבים הראשונים נעשית בתוך הספר.

גליה שחם: הקמנו מערך טיפולי ביחד עם הרשות למלחמה בסמים ויחד עם כל הגורמים הטיפוליים – אותה תכנית אופי שכבודו היה איתנו בכנס.

גליה שחם: זו עבודה שנעשית בתוך בית הספר כל עוד ניתן לעשותה בבית הספר ולא לשלוח ילד או ילדה, נער או נערה לגורמי טיפול בחוץ.

גליה שחם: יחד עם זאת כתוצאה מהאיתור שאנחנו עושים בתוך בית הספר אנחנו מפנים את כל מי שזקוק לגומרים בקהילה או לגורמים כמו משרד הרווחה, משרד הבריאות, "אל-סם" או גורמים נוספים ולעיתים לאנשי טיפול פרטיים.

גליה שחם: זאת על פי החלטה משותפת יחד עם השירות הפסיכולוגי ויחד עם הורי התלמידים.

גליה שחם: וזאת כדי שיקבלו את הטיפול המתאים.

גליה שחם: אנחנו יודעים שככל שנאתר יותר וככל שנטפל יותר בשלבים הראשונים אנחנו נגיע למצב טוב יותר.

גליה שחם: הזכרת כאן את קידום נוער, יושב כאן אילן שמש מקידום נוער של משרד החינוך.

גליה שחם: קידום הנוער פרוס ברשויות המקומיות, ישנם עובדי נוער של קידום נוער, יש עובדים בקידום נוער של הרווחה.

גליה שחם: כלומר רשת הטיפול מאוד רחבה.

גליה שחם: כל מה שאני אומרת היא לא שהתמונה שלמה ושהמצב מצוין ושאין מה לעשות.

גליה שחם: אבל בואו נשים את הדברים באופן הנכון.

גליה שחם: ולהגיד שהמדיניות של משרד החינוך באמת היא לעבוד בשיתוף פעולה עם כל גורם ועם הרבה מאוד הערכה מקצועית לכל הגורמים בשטח.

גליה שחם: אנחנו כן עושים את ההבחנה בין עבודה חינוכית בבית הספר לבין העבודה הטיפולית.

גליה שחם: בעבודה הטיפולית אנחנו נעזרים בגורמי הטיפול.

גליה שחם: העבודה החינוכית - ראשית אנחנו רואים את הנושא, ואתה הבאת לכאן את התיאור המזעזע של סוף השבוע האחרון, אנחנו רואים את הנושא של אלכוהול וסמים לא כבעיה שעומדת בפני עצמה.

גליה שחם: כשמדברים על התמכרות ועל השלב של נערים מכורים אז ההתמקדות היא בטיפול במכורים, אבל בדרך כלל כשאנחנו מדברים על ילדים או על בני נוער אנחנו לא מדברים על מכורים, אנחנו מדברים על ילדים במצוקה, אנחנו מדברים על ילדים שצריך לראות אותם כאדם שלם ולראות את כלל הבעיות שלהם.

גליה שחם: גם כשאנחנו מדברים מנקודת המבט החינוכית אז סמים ואלכוהול הם אחד הגורמים שילדים חשופים אליהם היום ועליהם אנחנו, כמערכת, צריכים לתת מענה.

גליה שחם: זו הסיבה שהתכנית החינוכית שלנו מקיפה מגיל הרך עד כיתה יב' והיא נקראת תכנית כישורי חיים.

גליה שחם: היא כוללת בתוכה את הנושא של סמים ואלכוהול באופן מאוד רחב, בשלבי הגיל השונים בהתאם לשלבים ההתפתחותיים.

גליה שחם: אנחנו מדברים עם ילדים בגיל הרך על חומרים מסוכנים, על רעלים ועל מה שמזיק לגוף ומה מועיל לגוף.

גליה שחם: אנחנו מדברים איתם על בחירות.

גליה שחם: הדברים האלה שציינת שכאילו אינם קיימים הם קיימים.

גליה שחם: אנחנו עוסקים בנושא של סמים ואלכוהול ואני לא רוצה לפרט את הכל ואת כל הנושאים.

גליה שחם: אנחנו עוסקים בנושאים האלה בצורה רחבה יחד עם נושאים שעוסקים במיניות, פגיעות מיניות, אנחנו יודעים שהם הולכים יחד.

גליה שחם: אנחנו עוסקים בנושא האלימות אבל כל נקודת המבט שלנו זה החלק של ההתפתחות והבחירה, ,וללמוד לחיות וללמוד להתמודד עם דברים בחיים ועם כל מיני אירועים בחיים, ולא רק בחלק של ההתרעה והאזהרה.

גליה שחם: לא זאת תפיסת העולם, למרות שגם היא נמצאת שם.

גליה שחם: תפיסת העולם זה ללוות ילד, ללמד אותו למצוא את מקומו, לחזק את הדימוי העצמי שלו, לחזק את היכולות הבחירה, את התקשורת שלו עם הסביבה וכל מה שקשור להתפתחות שלו כדי שבאמת הוא לא יגיע למצבים של בחירות או בריחות לסמים ולאלכוהול.

גליה שחם: בנוסף לזה ללמד איך להתמודד עם מצוקות ועד כמה שאפשר לאתר את הילדים בתוך זה.

גליה שחם: ספציפית בנושא של סמים ואלכוהול - בכנס חולקה חוברת שהוצאנו יחד עם משרד הבריאות והרשות למלחמה בסמים, פרסום שנקרא "איתות", הדרכה לאנשי מקצוע איך לאתר ספציפית בנושא סמים ואלכוהול.

גליה שחם: דוקטור גן שובל הוא זה שכתב את עיקר החוברת בשיתוף פעולה ועזרה.

גליה שחם: החוברת מופצת היום גם לרופאי משפחה ורופאי ילדים, גם לפסיכולוגים וליועצים חינוכיים ולכל אנשי החינוך ואנשי הטיפול והבריאות שקשורים בנושא.

גליה שחם: אני חייבת לציין שיש את קבוצות "אופי", אנחנו לא קוראים לזה טיפול, "אופי" זה משהו שצריך ללמד את הילדים שהם כבר משתמשים.

גליה שחם: זה מיועד לילדים שמשתמשים באלכוהול, מעשנים סיגריות, משתמשים שימוש מזדמן, נתפסו בשימוש חד פעמי בסמים.

גליה שחם: בהם אנחנו מטפלים בתוך בית הספר.

גליה שחם: עושות את זה היועצות החינוכיות ועובדות הסוציאליות בתוך בית הספר, בתוך מוסדות החינוך, גם אם זה בפנימיות.

גליה שחם: זו עבודה יותר מתמשכת וזו התערבות חינוכית טיפולית וזה לא טיפול.

גליה שחם: זה עדיין בשלב שניתן לטפל בתוך בית הספר ובתוך מערכת החינוכית ובמקום היותר מוגן.

גליה שחם: אני חייבת לומר שאנחנו עושים את זה בהצלחה מרובה.

גליה שחם: הכשרנו להנחיה מאה וחמישים וחמישה אנשי מקצוע בתוך מערכת החינוך.

גליה שחם: המטרה בשנה הבאה לפתוח במאה חמישים בתי ספר קבוצות כאלה.

גליה שחם: התהליך הזה הולך ומתרחב וזה בצד התהליכים החינוכיים.

גליה שחם: חשוב לי לשים את הדברים על דיוקם.

מוחמד ברכה: הסוגיה המטרידה שעדיין לא קיבלתי תשובה לא ממך ולא "מאל-סם" הוא העניין של הנוער המנותק.

מוחמד ברכה: וזה מתקשר ליישום חוק חובה, זה מתקשר לתכנית המלחמה נגד אלימות, שאני אומר שזה לא לרוחי שזה אחד הדברים הראשונים ששר החדש עוסק בהם במקום שילמד את הצד הפדגוגי של האלימות וההתדרדרות לסמים, לאלכוהול ועוד.

מוחמד ברכה: שאלה נוספת, באיזו מידה אתם בודקים את יעילות התכנית, היכן היא מיושמת ואיפה לא?

מוחמד ברכה: אם איני טועה בעשר השנים האחרונות לא השתנו הנתונים לטובה.

מוחמד ברכה: מה קורה, איפה זה תקוע?

גליה שחם: לגבי נוער מנותק, יושב כאן אילן שמש והוא יאמר את דבריו.

גליה שחם: התכנית החדשה בנושא של מניעת אלימות התפרסמה בינתיים רק בתקשורת ומטבע הדברים היא לא התפרסמה באופן מדויק.

גליה שחם: וגם כל מה שהתפרסם, זה יותר חוזר המנהל הכללי החדש שעושה האחדה של דרכי ההתמודדות - - -

מוחמד ברכה: עוסק בנושא תשלומי ההורים ואני חושב שזה צריך לעבור למוסד לביטוח לאומי ושמנהל בית הספר לא צריך להיות גובה.

מוחמד ברכה: כעת לפי התכנית למלחמה באלימות מנהל בית הספר גם נדרש להיות שוטר.

גליה שחם: לא.

גליה שחם: החלק הראשון של התכנית והחלק הגדול שלה מדבר על התפיסה "אקלים חינוכי מיטבי", זה משהו שאנחנו מפתחים ומעריכים כבר עשר שנים ואנחנו מאמינים, ויש לנו גם נתונים לגבי הדרך שלנו.

גליה שחם: זה אומר שכדי למנוע אלימות צריך לשפר ולשנות את האווירה בבית הספר, את התקשרות, את תחושת המוגנות והאכפתיות, תחושת המגונות של התלמידים, תחושת האכפתיות של המורים.

גליה שחם: בזה בעצם עוסקת התכנית.

גליה שחם: כל הדיבור בתקשורת התמקד בחלק האחרון שמציג דרך לבית הספר לבנות את תקנון בית הספר.

גליה שחם: צריך שיהיה תקנון בית הספר וחוקים וכללים ברורים בהתנהגות בתוך בית הספר בצד טיפוח האווירה.

גליה שחם: חוזר המנהל הכללי החדש לא מתמקד בענישה אלא הוא מתמקד במה שהולך להיות בשנה הבאה, שבתי הספר ילכו לקבל הדרכה יותר גדולה.

גליה שחם: גם השר וגם המנהל הכללי מקצים לזה תקציבים יותר גדולים ובתי הספר יקבלו הדרכה יותר צמודה לתהליכים בית ספריים, לתהליכי הנהלה וחדר מורים, לשיפור היחס והקשר האישי עם התלמידים.

גליה שחם: התפיסה היא שככל שבית הספר יהיה יותר בית לתלמידים כך יופחתו גילויי האלימות.

גליה שחם: זה חלק מהתכנית החינוכית.

גליה שחם: במסגרת זו אנחנו הולכים להרחיב בשנה הבאה את קבוצות "אופי" בבתי הספר.

גליה שחם: כדי שמצד אחד נעשה תהליכים של שיפור באווירה ובאקלים הבית ספרי ומצד שני לתת עוד ועוד אפשרויות טיפול בתוך בית הספר לילדים עם קשיים ועם מצוקות.

גליה שחם: בנושא הערכה, התכניות השונות שלנו עוברות באופן סדיר ושיטתי מחקר והערכה.

גליה שחם: כל הנושא של תכנית בשנים האחרונות הוא בהערכה בכל המערכת.

גליה שחם: בשנתיים האחרונות הכנסנו את הנושא של מיצב אקלים, בכל בית הספר אחת לשנתיים עובר טופס הערכה, כלומר תלמידים מדווחים על התחושות שלהם בתוך בית הספר.

גליה שחם: הם מדווחים לא מה הם עשו אישית אלא עד כמה הם היו קורבנות של אלימות או עד כמה חברים בכיתה ובסביבה שלהם מכים או דוחפים או מתנהגים בצורה אלימה.

גליה שחם: הנושא של סמים ואלכוהול.

גליה שחם: משתמשים בנתונים של הרשות למלחמה בסמים ובנתונים של דוקטור יוסי הראל שזה מחקר בינלאומי, מחקר השוואתי.

גליה שחם: בשנה הבאה יופעל שאלון ניטור אלימות של משרד החינוך, הרשות הארצית למדידה והערכה בנתה עבורנו וביחד איתנו שאלון מדגמי שיבדוק גם את הנושא של אלימות וגם את הנושא של אלכוהול סמים, את נושא הפגיעות האלימות, וקשת רחבה של התנהגויות.

גליה שחם: כאן נבחנים יותר הדברים השליליים לעומת השאלון של מיצב שבודק גם את ההרגשות החיוביות וגם את ההרגשות השליליות של תלמידים, והוא בודק גם נתונים או דיווח על ההתנהגויות שלהם.

גליה שחם: תכנית "אקלים חינוכי בית ספרי" היא תכנית שעוברת כל הזמן הערכה, הנתונים שלנו מאוד טובים ואומרים לנו שזו תכנית שאין כמוה בעולם.

גליה שחם: אנשי מקצוע בעלי שיעור בינלאומי מאוד מתפעלים מהתכנית הזאת.

גליה שחם: מה שיקרה בשנה הקרובה התכנית שהייתה בשש מאות בתי ספר מכפילה את ההיקף שלה.

גליה שחם: בשנה הבאה היא תופעל באלף ומאתיים בתי ספר וכל המגמה היא של הרחבה.

גליה שחם: בשש מאות בתי הספר שפעלו בשנתיים האחרונות יש נתונים על שיפור והתקדמות.

גליה שחם: הנתונים של השימוש בסמים ובאלכוהול – אפשר להגיד שהשימוש לא פחת, אפשר לומר חבל, או לשמוח שזה לא עלה מול מה שקורה בעולם.

גליה שחם: חשוב לזכור שכשמשווים את הנתונים של הנוער בישראל - - -

מוחמד ברכה: צריך להודות לאל שהמצב לא גרוע יותר.

גליה שחם: באמת צריך להודות שהמצב לא גרוע יותר, כי הוא יכול היה להיות גרוע יותר.

גליה שחם: אם מסתכלים על אנגליה, ארצות סקנדינביה ובכלל על העולם.

מוחמד ברכה: מי שעוסק במיגור התופעה, יכול להודות שזה לא גרוע יותר.

גליה שחם: שלא יתפרש ממה שאני אומרת כאילו אנחנו אומרים שאין מה לעשות, יש המון מה לעשות ואנחנו כל הזמן בתהליכי שיפור.

גליה שחם: אני רוצה להוסיף משהו שמתקשר לנושא המדידה והוא חדש מבחינתנו.

גליה שחם: פיתחנו מערכת ממוחשבת לדיווח של מנהלי בתי ספר על כל המעשים החריגים: סמים ואלכוהול, פגיעות מיניות, אובדנות, אלימות.

גליה שחם: החוזר החדש מחייב בין היתר את מנהלי בית הספר לדווח לנו -לגורמי הטיפול, על כל האירועים האלה, כדי לחזק את היכולת ולתת מענה, בעצם דורשים התערבות טיפולית והם מעבר לנושא החינוכי.

גלעד שרון: מה קורה בחוץ לארץ עם חינוך ממלכתי, ממלכתי דתי, אתם עושים פיקוח על החינוך העצמאי?

גליה שחם: החינוך הממלכתי דתי הוא חלק מהחינוך הממלכתי, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא גם עם התאמות בדברים שהחינוך הממלכתי חורג מהקודים של הדתי.

גליה שחם: אנחנו מבצעים את השינויים האלה.

גליה שחם: בחינוך העצמאי אנחנו מאוד מאוד מרחיבים את מתן השירותים.

גליה שחם: נכון לומר שזה תלוי ברצון שלהם לקבל מאיתנו שירות.

גליה שחם: לא יאומן עד כמה הפניות אלינו גדלו במהלך השנה האחרונה, הן גדלו פי חמישה או שישה.

מוחמד ברכה: ביטוי של בטיחות או התכנות התופעה?

גליה שחם: גם וגם.

גליה שחם: השנה עשינו הרבה מאוד הכשרות של אנשי מקצוע בחינוך העצמאי.

גליה שחם: אנחנו עורכים עכשיו סקר כישורי חיים כדי לראות מה קרה בשנה האחרונה בכל בית ספר בתכנית של כישורי חיים.

גליה שחם: .

גליה שחם: זה סקר שמי לא אנונימי.

גליה שחם: תהייה לנו תמונה מה קרה בכל בית ספר גם מבחינת הפעולות החינוכיות ולא רק הטיפוליות.

אילן שמש: בנושא הנוער המנותק.

אילן שמש: ראשית משרד החינוך מדווח מידי שנה על כעשרים אלף של נערים ונערות בגילאי 14 עד 18 שנשרו באופן גלוי.

מוחמד ברכה: נשרו או הונשרו?

אילן שמש: תמיד אני טוען שהם הונשרו כי אני חושב שתפקידו של בית הספר זה להתמודד עם כולם.

אילן שמש: משרד החינוך מדווח שמית על כעשרים אלף נערים ונערות מידי שנה שדווחו, הונשרו.

אילן שמש: אני לא מדבר על נשירה סמויה או אחרת.

אילן שמש: מהבחינה הזאת מטרתו של משרד החינוך זה לתת לאותם תלמידים מנותקים את כל השירותים שמשרד החינוך אמור לתת מחוץ לבתי הספר.

אילן שמש: לצורך כך קיבלנו את המנדט להקמת היחידות של קידום נוער, אנחנו פרוסים נכון להיום במאה חמישים וארבע רשויות מקומיות.

אילן שמש: צריך לדעת שנער מנותק לא צריך לקבל רק טיפול פסיכו-סוציאלי, הוא צריך לקבל סל שירותים עצום כדי לקדם אותו באמת.

אילן שמש: בסל השירותים יש גם טיפול פסיכולוגי טיפול פסיכו-סוציאלי, טיפול ממוקד בתופעה ספציפית.

אילן שמש: זה מורכב וזה מסובך ואנחנו צריכים שהנוער המנותק שמגיע אלינו אכן יגיע.

אילן שמש: בשנה אנחנו מצליחים לטפל בפחות ממחצית, אנחנו מטפלים בכתשעת אלפים.

אילן שמש: בסופו של עניין אנחנו עם כל הכבוד מגיעים לכמחצית מהאוכלוסיה הזאת.

מוחמד ברכה: אתם יכולים לשער את אחוזי ההצלחה?

אילן שמש: אחוזי ההצלחה הם בכמה מישורים, אחוז ההצלחה הברור והגלוי לחלוטין זה כמה מהנערים האלה בעצם משלימים השכלה פורמלית, כלומר שנים עשר שנות לימוד, בגרויות.

מוחמד ברכה: הוא לא חוזר לספסל הלימודים?

אילן שמש: ההצלחה המדווחת של חזרה לספסל הלימודים היא חמישה עשר אחוזים.

מוחמד ברכה: מאלה שמגיעים אליכם ולא מהסך הכל.

מוחמד ברכה: מתוך התשעת אלפים שמגיעים אליכם.

אילן שמש: כן, מתוכם חמישה עשר אחוז אנחנו מצליחים לשלב חזרה בבית הספר.

אילן שמש: אלו פרויקטים לא פשוטים לבתי הספר.

אילן שמש: בנוסף, כארבעים אחוזים נוספים משלימים היום השכלה פורמלית.

אילן שמש: השכלה פורמלית לחלוטין ולעיתים פורמלית יותר מהתלמידים שלומדים בבתי הספר.

אילן שמש: לדוגמה ישנה תכנית "הילה" של עשר שנות לימוד, לא כל ילד שמסיים כיתה י' או יא' בבית הספר האחר תמיד מוכר כמסיים עשר שנות לימוד.

אילן שמש: מעבר לכך, כשניקח את כל הרף המקצועי, הנערים אצלנו בחלקם יוצאים עם הכשרות מקצועיות, חלקם עם התנסות במיזמים עסקיים בעולם העבודה, הכנה לעולם העבודה.

אילן שמש: אצלנו כמעט כל נער מנותק מתגייס לצבא.

אילן שמש: זאת אומרת שכל ההכנה שלהם לצבא הוא תהליך מרתק.

אילן שמש: אלו הן המשימות הכבדות.

אילן שמש: אני חייב לומר שאנחנו מאוד נעזרים, מאוד נעזרים בכל השירותים, אנחנו לא נמצאים לבד.

אילן שמש: הנערים המנותקים שנמצאים אצלנו זקוקים להמון שירותים הניתנים היום על ידי הרווחה, על ידי עמותות ובלעדיהם השירות שלנו יהיה חצי.

אילן שמש: כאשר אני שומע פה על שיתוף הפעולה בתל-אביב, הלוואי שכל מקום היה מוכן ש"אל-סם" יבוא אליו.

אילן שמש: אנחנו נעזרים במקרים הקיצוניים במוסדות, כמו "מלכישוע" בשירותי הרווחה בוודאי, בשירותי הבריאות בוודאי.

אילן שמש: אני רוצה לומר משהו לגבי המשתמשים בסמים.

אילן שמש: בקרב הנוער המנותק יש לנו שלוש קבוצות בולטות.

אילן שמש: המטרה שלנו בקידום נוער זה לחבר אותם לשירותים המקצועיים ביותר.

אילן שמש: נער שהוא מכור לסמים או לאלכוהול בצורה כבדה, אין לנו את היכולת לטפל בו ברמה הקהילתית ואנחנו נזקקים לשירותים הנלווים.

אילן שמש: יש לנו מסה גדולה מאוד של נערים ונערות מנותקים שהם משתמשים מזדמנים, המזדמנים משתמשים באופן כפול או פי שלוש ממה שאנחנו מכירים בנוער הרגיל.

אילן שמש: שלושים אחוזים מדווחים לנו שהם משתמשים בסמים, חמישים אחוז מהנערים שלנו מדווחים על כך שהם שותים עד שוכרה, כלומר הם שותים על מנת להיות שיכורים והם לא שותים בשביל משהו אחר.

אילן שמש: חמישים אחוז זה אומר שכל ילד שני אצלנו בקרב הנוער המנותק.

אילן שמש: אלו מחקרים הקלאסיים.

אילן שמש: לאכלוסיה הזו אנחנו חייבים, חייבים, חייבים את התכניות שמשתלבות בתוך התכניות שלנו.

אילן שמש: אני מוכרח להגיד שהרשות למלחמה בסמים למשל מאוד מסייעת לנו.

אילן שמש: היא מכניסה חלק מהתכניות שלה.

אילן שמש: הם משלבים את זה בתכניות שלנו שאם אני מוציא נער שלנו ללימודים אני יכול לשלב עם הלימודים גם תכנית אחרת.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מוחמד ברכה: נציג הרשות למלחמה בסמים, בבקשה.

בני יעקב: לדעתנו הוקמה בארך מערכת טיפול לא רעה.

בני יעקב: לא מושלמת אבל לא רעה.

בני יעקב: אני לא מרוצה אבל לנו יש נטייה להסתכל על מה לא אבל בואו נסתכל מה כן יש.

בני יעקב: נתייחס לכמה דברים, ראשית, הכל עניין של כסף, אם היה לנו יותר כסף אז אנחנו חושבים שיש לעשות יותר.

בני יעקב: יושב כאן משה קרון מהיחידה לטיפול בנוער ובצעירים עד גיל עשרים וארבע.

בני יעקב: אם היה לנו היום יותר כסף גם היינו מגדילים את המכסות וגם עושים הפרדה בין בנים לבנות כי אנחנו חושבים שזה מאוד נכון באוכלוסיית בני הנוער.

בני יעקב: בדרום הארץ עומדת להיפתח בסוף השנה קהילה טיפולית וגם שם אנחנו חושבים שצריך לתת מענה בטיפול בבני נוער "ברוח במדבר", זה עניין של כסף ותקציבים.

בני יעקב: יש לנו את "מלכישוע", אני לא יודע אם זה כבר יושם, אבל אנחנו הגדלנו בעוד שבע מיטות את קהילת הנוער.

בני יעקב: יש בארץ ארבעה מרכזי נוער לטיפול בנערים.

בני יעקב: אנחנו חושבים שבתל-אביב, באזור המרכז אין דבר כזה, יש את זה בצפון, בדרום, בירושלים ואשקלון.

בני יעקב: יש את הקהילה הטיפולית "מלכישוע" שנותנת מענה לאוכלוסיה הרחבה ויש את הקהילה "רטרונו" שנותנת מענה לאוכלוסיה הדתית, שם בדרך כלל מלא וחסרות מכסות באופן טבעי.

בני יעקב: אנחנו חושבים שיש צורך שתכנס קהילה טיפולית למגזר הערבי כי הם לא מגיעים לקהילות של "מלכישוע, ו"רטורנו", וגם אם הם מגיעים הם נושרים.

בני יעקב: אנחנו חושבים שצריך להקים מיני קהילה בין חמש עשרה לעשרים מיטות לאוכלוסיה הערבית.

בני יעקב: פעם בשנה, או פעם בשנתיים, אנחנו יוצאים למכרז לבני נוער ו"אל-סם" היא חלק מזכייני השירותים שלנו, יש מאה חמישים וחמש מכסות בשנה שזה עולה לנו כשני מיליון שקל.

בני יעקב: אם היה לנו היום עוד שני מיליון שקל היינו מרחיבים את זה.

בני יעקב: כמובן ישנן היחידות של הרווחה שפרוסות.

בני יעקב: אנחנו כרשות וכמדיניות חושבים שהפריסה צריכה להיות יותר אזורית, כפי שאנחנו עושים בב"אל-סם" מאשר בתוך העיר.

בני יעקב: לדוגמה בבאר-שבע ישנה יחידה כזאת, היחידה "לקשב לנוער" שזכתה במכרז והיא נותנת שירות אזורי.

בני יעקב: בתוך השירות הזה אנחנו נותנים את הכל.

בני יעקב: אנחנו חושבים שביחידות של הרווחה הוקצב תקן לפסיכיאטר.

בני יעקב: היום נערים שמגיעים לשירותי הרווחה וצריכים את השירות הפסיכיאטרי, את האבחון הפסיכיאטרי הם מקבלים בשיתוף הפעולה שלנו.

בני יעקב: אם אדוני יביא לנו עוד כמה מיליונים נוכל לעשות יותר.

משה קרון: זווית הראיה היא זווית ראיה מיוחדת כי אני מציג כאן את היחידה שקולטת את הכישלונות, את, קוצר היד של המערכת.

משה קרון: אלי מגיעים בני נוער וצעירים שלא רק משתמשים לרעה אלא פתחו תלות בסמים.

משה קרון: הזווית הזאת יכולה לתת כמה דברי ם.

משה קרון: אני מכיר את העבודה הבלתי רגילה שנעשית על ידי במשרד החינוך ובעמותות למינהן.

משה קרון: עבודה מבורכת של חבריי האמיצים בשדה.

משה קרון: אבל אין לי ספק שאתה עלית על נקודה מהותית והיא הנוער המנותק.

משה קרון: הנוער שקידום נוער מטפל בו הוא לא מנותק כי יש לו קשר עם קידום נוער.

משה קרון: לעניות דעתי ישנם צעירים וצעירות שהם לא מכירים, ושהם בנזקקות מאוד מאוד גבוהה.

משה קרון: למשל יש ניסיונות של ארגון וולונטרי חשוב כמו "עלם" להגיע אליהם.

משה קרון: יכול להיות שאנחנו לא עושים די כדי להגיע לאלפים, אולי למאות רבות של בני נוער שהם הומלסים, שעוברים ברחוב התעללויות קשות, שמשתמשים בסמים ושהם לא בהכרח במרכז הארץ אלא גם בערי ספר ובפריפריה.

משה קרון: זו נקודה חשובה ונדמה לי שהיא שווה דיון - איך אפשר להגיע ליותר.

משה קרון: באשר לאותה אוכלוסיה מנקודת הזווית שלי אני רוצה דווקא לחזק את ההיבט הפסיכיאטרי, כי נדמה לי שחלק מבני הנוע שנושר הם בני נוער שלא מקבלים טיפול בבעיות של קשב וריכוז.

משה קרון: על בני הנוער המנותקים אין לנו מידע ולכן חשוב מאוד שאנחנו נשקיע במאמצי המניעה שלנו גם אנרגיה לכיוון אבחון של בעיות קשב וריכוז כמניעה לשימוש בסמים ושתיית אלכוהול.

משה קרון: מתוך הניסיון אנחנו יודעים שלנו שברגע שאנחנו מטפלים בבעיית קשב וריכוז במרכז גמילה באמצעות "רטלין" אנחנו מונעים חזרה בשימוש בסמים.

משה קרון: בשדה, בשטח יש לא מעט ארגונים כמו הסיינטולוגים שפועלים ועושים עבודה גם בתחום המניעה וגם בתחום המשתמשים בסמים וגם מסע שיטתי נגד ה"ריטלין", זה הדגל שלהם.

משה קרון: אני יודע שהתרופה הזאת ומתוך הניסיון שלי, היא תרופה שמונעת שימוש לרעה בסמים.

משה קרון: אלו ההערות הקצרות שרציתי בשלב הזה להעיר.

מוחמד ברכה: אבקש לשמוע עוד שני דוברים ולסגור את המעגל הזה ולהתמקד בהתנסויות ממוקדות.

מוחמד ברכה: גם משרד הרווחה וגם משרד הבריאות מה אתם עושים במסגרות שלכם כדי לטפל?

פאולה רושקה: אנחנו מטפלים בעצם בנוער היותר קשה שכבר התמכר.

פאולה רושקה: יש לנו מספר מוסדות שמטפלים וזה לא מספק, האחד זה "המג"ל הצעיר", משה קרון הוא המנהל, אנחנו מאוד מרוצים מהעבודה שהוא עושה.

פאולה רושקה: המרכז קטן מידי ויש שם רק שש מיטות והוא משמש לכל הארץ.

פאולה רושקה: אנחנו - - -

משה קרון: אם משרד הבריאות ייתן לנו מבנה באחד מבתי החולים אנחנו מוכנים להכפיל את מספר המיטות.

פאולה רושקה: הועלתה כאן בעיית הסטיגמה בתוך בית חולים פסיכיאטרי , לא ממש בתוכו.

פאולה רושקה: לפני שנה ביקשתי להוסיף ארבע עשרה מיטות לבני נוער ואושרו לי רק שבע.

פאולה רושקה: אני מקווה שבקרוב מאוד יאשרו יותר.

פאולה רושקה: יחד עם "מלכישוע" אנחנו העברנו לקהילת "מלכישוע" שעושה עבודה בסגנון קצת אחר שם זו עבודה טיפולית ויהיה רצף.

פאולה רושקה: אנחנו נצטרך לבחון את אופי העבודה שם.

פאולה רושקה: אני מקווה שבשנה הבאה ייתנו לי עוד שבע מיטות כדי שנוכל להעביר את המיטות האלה ל"רוח במדבר", הקהילה הטיפולית החדשה.

מוחמד ברכה: כלומר, יש לכם השנה שבע ובשנה הבאה שבע נוספות.

פאולה רושקה: חסרה לנו מחלקה לתחלואה כפולה, וזה הנושא הכאוב ביותר והוא הוזכר כאן עלי ידי מספר אנשים.

פאולה רושקה: הרבה מאוד ודווקא אלה שנושרים יותר מהמסגרות הטיפול הארציות, הם בני נוער שסובלים מבעיות נפשיות לא מאובחנות, כמו דיכאון קשה, הפרעה ביפולרית.

פאולה רושקה: אני חושבת שצריכים להקים לפחות מסגרת אחת כזאת וזה נכון שהיא תהייה באחד מבתי החולים אבל על זה אנחנו נצטרך לחשוב.

פאולה רושקה: אנחנו לא יודעים בדיוק את המספרים, אנחנו לא יודעים כמה בני נוער באמת סובלים מהפרעה כזאת, זה מינוס שאין לנו נתונים כי אם היינו יודעים את הנתונים היינו יכולים לדרוש ולבקש יותר.

פאולה רושקה: אבל מה שכן עשינו בכיוון הזה שמשנת 2008 הוספנו פסיכיאטר נוער בארבע ערים שייתן זיהוי ואבחון מוקדם והפניה לטיפול, ראשית לאבחן ולזהות.

פאולה רושקה: אחר כך הטיפול צריך להיות במסגרות יותר פסיכיאטריות.

הילה שפרלינג: שלא מקבלות אותם כי יש להם בעיית סמים.

הילה שפרלינג: מסגרות של סמים, לא מקבלות בגלל בעיה פסיכיאטרית.

פאולה רושקה: דבר נוסף שאנחנו עושים בכיוון הזה, הרבה מאוד אנשי מקצוע שעוסקים בפסיכיאטריה לא כל כך מכירים את תחום הסמים מספיק והם גם לא רוצים לטפל כי הם לא הוכשרו מספיק.

פאולה רושקה: אנחנו התחלנו השנה בהכשרה לאנשי מקצוע בתחום תחלואה כפולה.

פאולה רושקה: בקרוב תפתח תכנית הכשרה יחד עם הרשות למלחמה בסמים לתחלואה כפולה בתחום נוער, משרד הרווחה גם ישלח אנשים משלו.

פאולה רושקה: עד עכשיו ערכנו הכשרות רק בנושא של מבוגרים וכעת זה יהיה בתחום נוער.

פאולה רושקה: אני מתכוונת לפתוח הכשרות גם לרופאים פסיכיאטרים שהם גם המתנגדים הגדולים בתחום התחלואה הכפולה.

פאולה רושקה: אנחנו פועלים בכמה רמות.

רקפת בן גיא: הועלו כאן דברים רבים וברצף וזה אחד המוקדים בעניין של הנוער.

רקפת בן גיא: ראשית נגדיר מיהו מכור.

רקפת בן גיא: עלה פה נושא המניעה והטיפול.

רקפת בן גיא: אם היינו כעת לפני עשרים שנה והיינו צריכים להגדיר אדם מכור היינו יודעים להגדיר אותו.

רקפת בן גיא: כשאנחנו באים לדבר על נוער יש לנו בעיה קשה מאוד.

רקפת בן גיא: ראשית המניעה והטיפול מתערבבים.

רקפת בן גיא: פעם היינו יכולים גם להגדיר את הנוער המנותק, ידענו איפה הוא נמצא ובאילו אוכלוסיות הוא נמצא.

רקפת בן גיא: היום אנחנו יכולים לדבר על בני נוער שנמצאים בבית הספר ומגיעים לבית הספר ובבקבוק המים יש לבן, אבל הלבן הזה זה וודקה.

רקפת בן גיא: אבקש לעשות סדר מבחינת הפילוח הארצי.

רקפת בן גיא: הנושא של היום הוא נוער מכור.

רקפת בן גיא: הדוגמאות לנוער מכור נמצאות פה, נמצא פה משרד החינוך ומה פתאום נוער מכור נמצא שם כי לכאורה משרד החינוך צריך להתעסק רק במניעה.

רקפת בן גיא: אני מבקשת לעלות פה על סדר היום שמילת המפתח שלנו היא שיתופי פעולה.

רקפת בן גיא: אם אנחנו מדברים על נוער אנחנו לא מדברים על החבר'ה שאף אחד לא רוצה לטפל בו ודופקים בדלת ראש העיר ואומרים לו קח אותו לאיזו קהילה.

רקפת בן גיא: לכאורה כולם מטפלים, אבל אני מבקשת לעשות סדר ארצי.

רקפת בן גיא: נזכיר לכולנו, טיפול בנוער מכור הוא תחת חוק, לא כל אחד יכול לעבוד עם נוער מכור.

רקפת בן גיא: יש חוק בטיפול בהתמכרויות ולמי שמותר לעבוד עם התמכרויות הוא רק מי שיש לו מודל ברור וקיבל רישיון מהרשות להתמכרויות.

רקפת בן גיא: את זה חשוב להדגיש.

רקפת בן גיא: נכון כשאנחנו עוסקים בנוער אין לנו שום אפשרות אחרת אלא לשתף פעולה עם כל הגורמים שיושבים פה.

מוחמד ברכה: מאחר ונתת את הכותרת הזאת, האם אני מבין מהדברים שיש תקלה בשיתופי הפעולה?

רקפת בן גיא: בכלל לא, אם בעבר בטיפול במבוגרים היינו צריכים להתרכז בבניית מודל ובלמצוא מסגרות, כאן לכאורה ישנן הרבה מסגרות.

רקפת בן גיא: אחת המטרות שלנו כשרות היא בניית שיתופי פעולה עם כל המסגרות האלה, כמו הורים ובתי ספר.

רקפת בן גיא: עם הנוער כולם מתעסקים.

רקפת בן גיא: אגב מבחינה טיפולית לפעמים זה יוצר אשליה של טיפול.

רקפת בן גיא: אם ישנו אחד שנמצא ברחוב כבר שנה, הוא הולך לקבל אוכל מאיזה בית מזון, הולך ל"חוט המשלוש" כדי לישון, הולך לעובד קידום נוער, והוא גם מכור.

רקפת בן גיא: הסיכוי שהוא יהיה מודע לבעיית ההתמכרות שלו כשהצרכים שלו ממולאים, ורמת ההכחשה שלו גבוהה הוא סיכוי מאוד ברור.

רקפת בן גיא: זאת אומרת שאחת המטרות שלנו -השרות בהתמכרויות, הוא שבסופו של דבר להביא את כל העובדים עם נוער לשבת תחת מודל עבודה אחד.

רקפת בן גיא: אני אומרת את זה עם סייג מאחר שגם היכולת להעביר את הקו הברור בין נוער מנותק לבין מניעה להתמכרות הוא קו דק, פעם יכולנו להגדיר התמכרות גם בהתייחסות לאורך השימוש וגם בסוג השימוש.

רקפת בן גיא: היום אנחנו יודעים שהנוער מתמכר לחשיש, אנחנו יודעים שהשימוש בכדורים הוא גרוע מכל דבר ונוער מכור מגיע לבית הספר ומשתמש בכדורים כדי שהוא יוכל להיות בבית הספר.

רקפת בן גיא: הטרמינולוגיה שאנחנו משתמשים בה היא כאילו פשוטה.

רקפת בן גיא: אני חייבת להתייחס לפריסה הארצית כי זה עלה פה, ואני רוצה לתת סקירה היסטורית.

רקפת בן גיא: הטיפול בנוער מכור בהגדרתו מכור עם כל הסייג שאליו התייחסתי.

רקפת בן גיא: היסטורית הוא חולק בין שני גורמים, משרד הרווחה והרשות למלחמה בסמים.

רקפת בן גיא: כשמשרד הבריאות נותן.

רקפת בן גיא: בזמנו לא היה מספיק כסף ואנחנו כולנו צריכים לזכור שזה תחום חדש ואנחנו בעצם מדברים על התפתחות בחמש, שש שנים אחרונות.

רקפת בן גיא: למעשה במקומות שהרשות למלחמה בסמים תקצבה המשרד לא נכנס.

רקפת בן גיא: הייתה חלוקה ארצית.

רקפת בן גיא: אנחנו הולכים לקראת מהלך וזה לשים את כל הטיפול בהתמכרויות תחת אותה מודל עבודה.

רקפת בן גיא: - - -

מוחמד ברכה: התמכרויות בכלל, או התמכרויות של נוער?

רקפת בן גיא: התמכרויות נוער.

רקפת בן גיא: אני חושבת שבגלל כל נושא שיתופי הפעולה והנושא שאנחנו מדברים כאן, אם טעיתי אנא תקנו אותי.

רקפת בן גיא: אני נותנת תמונה כדי לרכז את הדברים שהועלו כאן.

רקפת בן גיא: אני אבקש להגיד במה אנחנו צריכים להתעסק.

רקפת בן גיא: פעם יכולנו באופן מאוד ברור לומר איפה הנוער נמצא, וגם השירות הוקם באופן זה.

רקפת בן גיא: זאת אומרת כשאנחנו מדברים על נוער מתפקד, וזה נאמר פה על ידי גליה שחם שאיתה אנחנו עובדים בשיתוף פעולה ברור.

רקפת בן גיא: היום אנחנו רואים הרבה בני נוער שלא נשר ממערכות החינוך ובכל זאת הוא נוער מכור בצורה מאוד קשה, אנחנו רואים את זה במסגרות הפנימיה שיש לנו שם כניסה מאוד חזקה, אנחנו רואים את זה בתוך מסגרות בתי הספר התעשייתיים.

רקפת בן גיא: כלומר יש מקום לשיתוף פעולה עם הרבה גורמים.

רקפת בן גיא: אם נתייחס לשירותים עליהם אנחנו שמים דגשל ואכן אנחנו שמים דגש על השירותים לנוער מנותק, המערכות שאנחנו הקמנו ברמה האמבולטורית, ברמה החצי יומית ושל הפנימיה הוא אכן לנוער שבית הספר כבר לא מחזיק.

רקפת בן גיא: נוער גדול של בתי הספר מגיע למרכזי היום שלנו שלא סגורים בחופשת הקיץ, הוא מגיע אלינו בתקופת חופשת הקיץ להחזקה.

רקפת בן גיא: מבחינה מערכתית זה דורש עבודה מאוד קשה כדי להביא את הטרמינולוגיה של החינוך לטרמינולוגיה של נוער מנותק.

רקפת בן גיא: ישנם עוד שחקנים שכולנו התעלמנו מהם, יש את ההורים.

רקפת בן גיא: אנחנו עובדים תחת חוק ואין אצלנו וולונטר, הנוער מקבל אצלנו טיפול פסיכיאטרי ואין מצב שהורה לא יחתום על הצהרה שהוא מוכן לקחת בדיקת שתן, אין מצב שזה יעשה ללא הסכמה.

רקפת בן גיא: במסגרת החוק יש לגופים וולונטריים אפשרות לעשות דברים שלנו אסור לעשות.

רקפת בן גיא: בעקרון תפיסת המשרד היא שמי שאחראי על הנער הוא ההורים ואם לא נצליח לגייס את ההורים ולא משנה מה יקרה הנער יחזור להשתמש בסמים.

רקפת בן גיא: אנחנו משחקים כאן על גבול מאוד עדין.

רקפת בן גיא: דבר נוסף, מתקיים כאן דיון על נוער וצעירים בנשימה אחת.

רקפת בן גיא: אני חושבת שהיה צריך להפריד את הדיון.

רקפת בן גיא: יש לנו בעיה מאוד קשה עם צעירים שמתנהגים כבני נוער והספרות מדברת על כך שההתבגרות נמשכת עד גיל עשרים ושמונה, אבל הצרכים שלהם שונים לחלוטין כי מגיל שמונה עשרה ההורים לא חייבים להחזיק אותם בבית והם מסתובבים ברחובות.

רקפת בן גיא: לנו אין מענה לדיור, גם בזה אנחנו פועלים בשיתוף פעולה עם "עלם".

רקפת בן גיא: אם שכחתי מישהו אני מתנצלת.

רקפת בן גיא: אני מציינת את כל הגורמים איתם אנחנו צריכים לעבוד כדי לרשת את הנושא של הטיפול בנוער: משרד החינוך, משרד הרווחה, משרד הבריאות, המגזר השליש וכמובן הרשות למלחמה בסמים.

רקפת בן גיא: הגעתי לנוער המנותק בתוך משרד הרווחה, אם נסתכל רק על האגף שבו אני חיה, ישנם שבעה שירותים שעוסקים בנוער, אין היום שירות שאין לו נגיעה לסמים.

רקפת בן גיא: אנחנו נכנסים היום לתוך מפתנים עם תכניות לנוער מכור, אנחנו נכנסים היום לתוך חסות הנוער במסגרות החוץ ביתיות שלנו שיש בהן נוער מכור.

רקפת בן גיא: אם פעם היינו יכולים להגיד שירות להתמכרויות, היום בעצם השירות להתמכרויות צריך לשלוח זרועות לכל אחד מהשירותים שנותנים שירות לנוער במסגרת קצה הרצף.

רקפת בן גיא: למשל שירות נערות וצעירות, שירות שעובד עם נערות – היום אין לנו כמעט נערה עם ניצול מיני שאין בסיפור גם סמים.

רקפת בן גיא: אני מציינת שוב שהיום אנחנו נכנסים לפנימיות מתוך האחריות של השירות.

רקפת בן גיא: אני מגיעה אלינו, כפי שכבר אמרתי בסופו של דבר הטיפול בהתמכרויות הוא טיפול תחת חוק וזה מחייב אותנו למדיניות.

רקפת בן גיא: הטיפול בהתמכרויות הוא תחת חוק של תקנות עובדים סוציאליים, שמחייבות ובתוכן יש חיוב אישור הורים, אנחנו כגורם ממשלתי לא יכולים לעבוד ללא הדבר הזה.

רקפת בן גיא: כמובן יש את גיבוש המדיניות.

רקפת בן גיא: יזמנו הפעלה של פרויקטים לטיפול בנוער משתמש ומכור אמבולטורי, אני אתן גם נתונים.

רקפת בן גיא: יש לנו שלושים ושמונה תקנים בארבעים וארבע רשויות מקומיות.

רקפת בן גיא: בכל מקום שהרשות למלחמה בסמים נמצאת אנחנו לא נכנסנו פנימה.

רקפת בן גיא: יש לנו הפעלה של ארבעה מרכזי יום לנוער – יש לנו גם מרכז נוער בשומרון, הוא מלא עד אפס מקום, נמצאים שם עשרים וחמישה בני נוער, המרכז יושב בתוך ישיבת חיצים.

רקפת בן גיא: הרשות שם מגויסת באופן בלתי רגיל.

רקפת בן גיא: זה נוער אחר אבל עם אותה רמת ניתוק שאתה מדבר, ניכור לבית ועם כל מה שאנחנו יודעים על נוער הגבעות.

רקפת בן גיא: יש לנו גם ברמלה, ירושלים, באר שבע ונצרת עילית.

רקפת בן גיא: המרכז ברמה נסגר, המרכז שומרון נפתח וברור לנו שהמרכז בשומרון לא יכול להוות מענה לכל האוכלוסיה.

רקפת בן גיא: אנחנו במשא ומתן מאוד קשה להרים את מרכז היום במרכז והבעיה היא בעיקר במבנים וכפי שאתם יודעים היום כל אזור מרכז הוא מאוד בעייתי מבחינת מבנים.

רקפת בן גיא: לגבי הפסיכיאטרים , הטענות מוכרות, אבל לא נעים להגיד אבל מי שמרושת עם מערכת הרווחה מקבל.

רקפת בן גיא: ישנם היום ארבעה פסיכיאטרים לנוער.

רקפת בן גיא: בחצי השנה האחרונה למעלה ממאה בני נוער קיבלו הבחנה, טיפול ומעקב במסגרת אותם פסיכיאטרים.

רקפת בן גיא: זה פרויקט משותף של הרשות למלחמה בסמים, משרד הבריאות ואנחנו, הם יושבים בתוך מרכזי היום של הנוער.

רקפת בן גיא: התכנית "אשפוזית לנוער" כבר הוצגה.

רקפת בן גיא: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם שתי המסגרות הפנימיתיות, " מלכישוע" ו"רטורנו" שעובדים תחת חוק, ואנחנו הם אלה שמעניקים להם את הרישוי.

רקפת בן גיא: נושא שלא עלה כאן בכלל והוא הטיפול בכפיה, זה נושא שצריכים לקדם, אני מבקשת שהקריאה תצא מפה, בייחוד לגבי הנערות שעוסקות בזנות, ואנחנו לא מגיעים אליהן לא בגלל שאנחנו לא מכירים אותן, אנחנו מכירים אותן, רמת ההרס העצמי שלהן היא מאוד גבוהה, גם אם נכניס אותן שבע פעמים ל"מלכישוע" או שבע פעמים ל"רטורנו" הן עדיין תברחנה משם כי הנערות האלה צריכות טיפול בכפיה.

רקפת בן גיא: אין לנו דרך לעזור להן.

רקפת בן גיא: אנחנו לא מרפים, אנחנו מקימים יחד עם "עלם" ויש לנו כעת דירת מעבר בתל-אביב שממומנת על ידנו ועל ידי "עלם", אנחנו יוצאים עם הניידות, אבל הנערות, וזה לא אומר שהנערים לא.

רקפת בן גיא: מפה אני רוצה שתצא קריאה בעניין הזה כי אם יש נושא שעליו אנחנו רוצים לשים את הכל זה הנושא של טיפול כפוי למכורים לסמים, כי הסמים הורגים אותם וזה חלק מהפתולוגיה שלהם.

בני יעקב: כבר שנתיים שהרשות מנסה לקדם במשרד הרווחה את הנושא הזה, ויש עם זה בעיות לא פשוטות.

בני יעקב: זה נושא לא פשוט.

מוחמד ברכה: אנחנו נדון בזה אחרי הפגרה, עדיין אנחנו מגבשים מדיניות.

מוחמד ברכה: אני מבקש לשמוע את "מלכישוע" ו"רטורנו" ואת הסנגוריה הציבורית.

אוריה גן: אני מנהל הנכס של קרית הנוער, מחליף את מתיה שהיה עשר שנים בתפקיד.

אוריה גן: קרית הנוער מלכישוע מטפלת גם במבוגרים, גם בקשר עם שירות בתי הסוהר והיא מפעילה שירות בבתי הסוהר.

אוריה גן: ביחידה החדשה שהוקמה לפני שנתיים ב"מלכישוע", ישנם צעירים מטופלים בגילאים של בין שמונה עשרה לעשרים וארבע, וישנה גם קהילת נוער.

אוריה גן: ב"מלכישוע" מטפלים בלמעלה משבעים בני נוער, והיא מפעילה שני בתים בבית סנונית וכפר רופין והבית בטירת צבי, כל אחד עם המאפיינים שלו, האחד הוא לבנות ממשפחות דתיות, והשני לאכולוסיה אחרת.

אוריה גן: אלו בתים ש"מלכישוע" מפעילה והם לא נמצאים בתוך "מלכישוע".

אוריה גן: כאמור קהילת הנוער ב"מלכישוע" היא מעל שבעים נערים.

אוריה גן: "מלכישוע" מתעסקת כעת בכמה עניינים, ראשית גם בסמים וגם באלכוהול וזו הכותרת שלנו.

אוריה גן: אנחנו לא מפרידים בינהם ואני יודע שעסקתם בכעת ובעבר.

אוריה גן: אני שותף לבעיה שהועלתה כאן בנוגע להגדרה של התמכרות אצל בני נוער, אנחנו גם עסוקים ומתעסקים בזה.

אוריה גן: אנחנו לכאורה בקצה הרצף אבל בבני נוער ולהגיד בפה מלא שזו התמכרות.

אוריה גן: לעיתים זה שימוש לרעה לפעמים זה בתלות.

אוריה גן: שאלה טובה מהי התמכרות בקרב בני נוער.

אוריה גן: אנחנו פועלים רבות בקרב בנות, יש בית בנות, יחידה של בנות -בית סלעית שבשנים האחרונות עבר הפרדה מהקהילה של הבנים וזוכה לתשומת לב מיוחדת והשקעה.

אוריה גן: אנחנו למדנו ועדיין לומדים שבנות דורשות משהו אחר מאשר בנים וההפרדה הזו ראויה.

אוריה גן: יש לנו דירת המשך שמטפלת ספציפית בבנות, אנחנו חושבים שזה דרוש לבנות.

אוריה גן: קיימת אוכלוסיה גדולה של עולים גם עולים מאתיופיה וגם עולים מברית המועצות לשעבר.

אוריה גן: ישנם למעלה מחמישים אחוז הפרעות קשב וריכוז, אוכלוסיה גדולה של נערים עם הפרעות קשב וריכוז ששיעורה כשמונים אחוז מהנערים והנערות שנמצאים אצלנו.

אוריה גן: הסוגיות שאותנו מעניינות הן בעיקר המשך השיקום לאחר היציאה מאיתנו, המשך הטיפול, דירות המשך, בוגרים וצעירים, מעניין אותנו הטיפול בילדים שיוצאים מאיתנו בגיל שש עשרה וחצי והמשך התנהלותם, מה המסגרות שקולטות אותם ומה הדרך הטובה לקלוט אותם, אנחנו פעולים לגיוס לצבא - - -

מוחמד ברכה: אתה שואל שאלה, יש לך מושג מה התשובה?

אוריה גן: יש לי מושג חלקי, זו בעיה שאנחנו מתמודדים איתה ומלווים אותה.

אוריה גן: אין לנו מענה תקציבי לזה אבל אנחנו מלווים את השלב הזה.

אוריה גן: זו סוגיה שצריך לתת עליה את הדעת כאן.

ענת הנדלר: מדובר על שיתופי פעולה, ישנם גופים כמו שבדרך אליכם יש בדרך חזור, אפשר להיעזר יותר בגופים האמבולטוריים שנמצאים כרגע בשטח.

מוחמד ברכה: חשוב לנו לשמוע כאן על העבודה הנפלאה שאתם עושים.

מוחמד ברכה: אנחנו מבקשים לזהות בעיות ולמצוא פתרונות, לזהות יתרונות כדי לחזק אותם ולהפיק תועלת למקומות אחרים.

מוחמד ברכה: אני מציע שגם מקוצר זמן שנתמקד בשתי הסוגיות האלה ולא להתפרס על כל הפעילות.

מוחמד ברכה: אני יודע ש"למלכישוע" כמו לאחרים יש שם טוב ושאתם עושים עבודה טובה, כל הכבוד, אני לא אומר את זה רק לצורך הפרוטוקול אלא באמת.

מוחמד ברכה: אני מציע לכל הדוברים לא לתת סקירה.

מוחמד ברכה: אלא להתעסק בנקודה כמו מה ההמשך, זו שאלה קריטית.

אוריה גן: נתנו פה תשובה שהיא תשובה נכונה שהמוקד הוא בשיתוף פעולה, מה קורה אחרי זה ובמה אנחנו צריכים להשתפר.

מוחמד ברכה: זה המקום לוועדה הזאת כדי לאפשר לאנשים מכל הקצוות יכולת להיפגש ולמצוא את נקודות החיבור, איפה זה לא מספיק עובד ומה ניתן עוד לעשות.

אוריה גן: אני בהחלט מסכים איתך.

אוריה גן: הסוגיה הנוספת שדובר בה קודם והיא ההחלטה מי מגיע אלינו ואיך הוא מגיע אלינו.

אוריה גן: השאלה היא איך מזהים, מי מזהה ומי מפנה.

אוריה גן: יש כאן מקום לשיתוף פעולה וקיים חוסר מסוים ויש את הרשום שלא כל מי שצריך להגיע אכן מגיע אלינו.

אוריה גן: חיזוק הקשרים ושיתוף הפעולה הכרחי גם בנקודה זו.

אוריה גן: אני מזמין את הוועדה וגם את היושב ראש באופן אישי לבוא ולבקר אצלנו.

איל קארו: אני מייצג כאן "רטורנו", סגן מנהל הקהילה הטיפולית.

איל קארו: אני אבקש להתייחס לשתי נקודות שהועלו מבלי להציג את כל התהליכים שאנחנו עושים ב"רטורנו".

איל קארו: הנקודה הראשונה מתייחסת לתהליך ההמשך כשנוער מסיים את התהליך הטיפולי, אם זה לא מעבר להוסטל או מעבר לצבא, אז בדרך כלל היחידות האמבולטוריות מפגישות אותם מחדש עם המקומות שאנחנו בדרך כלל רוצים להימנע מהם לפחות עד הצבא.

איל קארו: בחלק השני – אני מצייג אומנם את הקהילה הבוגרת, אבל מגיל שמונה עשרהו עד עשרים וארבע יש לנו חתך שאנחנו קצת מתקשים לתת לו מענה והוא עדיין נחשב נוער.

איל קארו: לדוגמה מקרה שהיה אצלנו, היתה אחת ששהתה אצלנו במרכז ו מסיבה כזו או אחרת נאלצנו להוציא אותה מהתהליך הטיפולי, היא בהגדרת נוער על פי משרד הרווחה, מבחינתנו היא נחשבת לבוגרת.

איל קארו: התהליכים הם תהליכים שונים, ישנו כאן גיל שהוא חתך אוכלוסיה רחב מאוד שאומנם מוגדר כצעירים אבל מצד אחד הוא נוער ומצד שני הוא בוגר ואין לנו מענה עבורו.

איל קארו: אלו מקרים שנופלים בין הכיסאות, גילאי שמונה עשרה עד עשרים וארבע זה חתך אוכלוסיה ענק והשימוש בסמים ובאלכוהול בתוך החתך הזה הוא עצום.

איל קארו: יש כאן משהו שאולי יש לו צורך בשינוי חקיקה או בהגדרה.

איל קארו: רקפת בן גיא הגדירה את הנושא המרכזי והוא גיוס ההורים, ההורים אומרים שבגיל שמונה עשרה הוא כבר בוגר.

מוחמד ברכה: לא ההורים אומרים, החוק אומר את זה.

אייל קארו: גם בוגר שנמצא אצלנו בטיפול אומר שממילא לא ניתן לשתף את ההורים שלו בשום אינפורמציה על מה שקורה איתו בטיפול.

אייל קארו: אנחנו חייבים להישאר נאמנים לחלק הזה ומצד שני הוא עדיין נער.

אייל קארו: זו סוגיה שכדאי לפתח אותה ולבדוק אם אנחנו יכולים לעשות משהו בעניין.

אייל קארו: שאלת שאלה לגבי הפתרונות.

אייל קארו: אני חשוב שאחד הנושאים המרכזיים זה עם הכניסה לבתי ספר וכניסה לכל מיני מסגרות החינוך זה כן הנושא של גיוס ההורים.

אייל קארו: לפני כשנתיים וחצי ראיתי תכנית שמדברת על שילוב הורים ותלמידים , צוין שם שהם עושים את זה בצורה יוצאת מהכלל.

אייל קארו: המספרים כן גדלים ואם המספרים גדלים אז אולי אנחנו צריכים לגייס יותר את ההורים, אם יש יותר נוער מנותק זאת אומרת שהמסגרת צריכה לפעול שכאשר הילד יוצא וסוגר את דלת הבית הוא לא לובש חליפה חדשה כדי לשרוד בחוץ.

אייל קארו: ההישרדות בחוץ שונה מההישרדות בתוך הבית.

אייל קארו: אם אנחנו לא נגייס את ההורים במסגרת הראשונית בתוך בתי הספר וגם את המורים בפרויקט משותף אנחנו נמצא את עצמנו מול מספר הולך וגדל, והוא ימשיך לגדול ואנחנו נמשיך לשאול מה אנחנו כן יכולים לעשות.

אייל קארו: המספרים כן גדלים.

אייל קארו: במהלך החמש השנים האחרונות אני יושב בכמה וועדות בבית הזה, המספרים גדלים.

אייל קארו: המפגש שלי הוא מעבר לקהילה הטיפולית.

אייל קארו: אני בא מבאר-שבע, וגם במרכז וגם בבאר-שבע הייתי לא מעט, המפגש שלי הוא בשטח, כלומר בשכונות, בשעות הלילה, זה אומר לעיתים הצטרפות לניידת של הרשות למלחמה בסמים.

אייל קארו: המפגש עם הנוער המנותק מוכיח אחרת.

אייל קארו: אנחנו לא מצליחים להגיע למספרים ולאחוזים של אנשים שאליהם אנחנו אמורים להגיע.

אייל קארו: זו נקודה עליה אנחנו נצטרך לחשוב כדי לעשות אותו טוב יותר, ואולי כדאי בפורום הזה.

אייל קארו: בשעה אחת בלילה בפארקים בבאר שבע מספרי הנערים שנמצאים ומשתמשים באלכוהול וסמים הם לא המספרים שאנחנו מדברים או מדווחים עליהם.

אייל קארו: הם מספרים עצומים גם בבאר-שבע, בנתיבות, באופקים, בדימונה, ברהט, בתל-שבע אנחנו מוקפים באזור מוקף בסמים ואלכוהול ואלימות וזה הולך ביחד.

מוחמד ברכה: בהקשר למה שאמר משה קרון, עולה השאלה החשובה שבעצם אנחנו מגיעים למי שניתן להגיע אבל יתכן שהבעיה הקשה יותר אצל אלה שאנחנו לא מגיעים אליהם.

מוחמד ברכה: אני חושב שזו הסוגיה שגם משרד החינוך וגם משרד הרווחה צריכים לתת עליה את הדעת.

אייל קארו: כל צוותי האיתור למינהם שעובדים בטח בכל הערים שאני מכיר ובוודאי במקומות שאני לא מכיר יכולים להציג נתונים אחרים.

אייל קארו: אנחנו צריכים עוד כוח שיאתר וכוח אדם שמבין איך ליצור קשר עם נוער, צריך לדעת ליצור קשר עם נוער כי אם מכל רכב שהם יראו ירדו מספר מבוגרים הם יחשבו שבאו לעצור אותם ובאו לתפוס אותם.

אייל קארו: צריך לדעת ליצור קשר עם נער ולדעת ליצור אמון בטוח בתוך הקשר הזה.

אייל קארו: לצורך זה צריך להכשיר את כוח האדם.

אייל קארו: ישנם הרבה מאוד מתנדבים ובבאר-שבע יש את "ישראל איתורים" שעובדת בצורה יוצאת מהכלל אבל היא לא מספיק, מגיעים למספר ולאחוזים קטנים מאוד.

דבי שגיא: מדהים איך בית הסוהר אופק שהוא בית סוהר לנוער הוא "מיקרו-קוסמוס" של כל הבעיות שהעלו כאן.

דבי שגיא: יש תמצית של הצעירים של מדינת ישראל שכל המסגרות האחרות כשלו בטיפול בהם.

דבי שגיא: גם הבעיות הפסיכיאטריות שבזמן האחרון הם מאוד אקוטיות בקרב ילדים עם הפרעות מאוד קשות.

דבי שגיא: ילדים שהיו צריכים להיות במסגרות אחרות אבל הם נשפטו והם עשו מה שהם עשו.

דבי שגיא: יש את נושא הצורך ב"רטלין" אותו אנחנו נותנים בבתי הסוהר לנוער, את הנושא של האפוטרופוסות כשאנחנו צריכים לתת טיפול פסיכיאטרי דחוף והפסיכיאטר לא מוכן לתת מבלי שיהיה מי שיחתום בהעדר הורים.

דבי שגיא: אנחנו לא מקבלים נערים מכורים.

דבי שגיא: אנחנו רואים את האוכלוסיה שלנו כלא מכורים אבל יש להם בעיה מאוד קשה בנושא של כישורי חיים ושל התנהגות וקבלת מסגרות.

דבי שגיא: ישנה כל הזמן הבעיה של החניה הכפולה, זו לא בעיה של תחלואה כפולה שנאמרה כאן כי הם לא מוגדרים כמכורים אבל הם בדרך לשם ובית הסוהר הוא בעצם הבלם האחרון.

דבי שגיא: הפעילויות הטיפוליות הנעשות שם הן טובות, יש לימודים, יש את ה"רטלין".

דבי שגיא: אנחנו מקיימים גם שיתוף פעולה עם הקהילה וכעת אנחנו עושים את זה באמצעות תאטרון, יש כוונה שבשנת הלימודים הקרובה, בשיתוף השירות הפסיכולוגי, להוציא נערים שהם על מסלול השחרור והם עברו את כל המסלול הטיפולי, להוציא להסברה בבתי ספר.

דבי שגיא: אנחנו עושים את זה כבר למעלה מעשר שנים באמצעות בוגרים בפרויקט שלהבת וזה בשיתוף עם השירות הפסיכולוגי והרשות למלחמה בסמים.

דבי שגיא: הפרויקט הוא עם מכורים בוגרים, אסירים שתוך כדי המאסר שלהם יוצאים לתת הרצאות.

דבי שגיא: זו חדירה טובה בשלב ההתחלתי במאמצים למניעה.

דבי שגיא: אני כן חושבת שנדרשים הרבה יותר בנושא מענים, כפי שאמרתי, של אפוטרופוסות וזה יכול להיעשות רק בחקיקה.

דבי שגיא: זה כמו חומה בצורה שאני לא יכולה להיכנס דרכה, גורמי המשפט לא מאפשרים לי לאתר מישהו שאני יכולה לפנות אליו במשרד הרווחה ולבקש להציב לי פקיד סעד כאפוטרופוס.

דבי שגיא: לא ניתן.

דבי שגיא: מסברים לי באלף הסברים למה אי אפשר, בסופו של דבר מפקדת בית הסוהר לנוער נאלצת להתמודד עם הנער שאותו פסיכיאטר לא מוכן לקבל אותו כי אין מי שיחתום על הסכמה.

דבי שגיא: העניין הזה לא פתיר.

דבי שגיא: שנים אנחנו מתמודדים עם זה.

מוחמד ברכה: החידוש השנה הוא שהשר לבטחון פנים, השר שלכם, הוא המופקד על הרשות, הוא הכתובת העיקרית בממשלה.

הילה שפרלינג: חסרה כאן נציגות של בית המשפט לענייני נוער.

דבי שגיא: המענים שניתנים לנוער הם ברמה הפרטנית אבל באמת שירות בתי הסוהר עושה יחד עם הגופים האחרים פעולות לא מעטות בתחום המניעה.

דבי שגיא: דבר נוסף אני רוצה לציין והוא הועלה כאן באמירת אגב, וזו בעיית הקטינות.

דבי שגיא: לשירות בתי הסוהר מגיעות מעט מאוד קטינות.

דבי שגיא: בית המשפט מנסה באמת למצוא פתרונות אלטרנטיביים, וכשמישהי בכל זאת מגיעה אז היא מאוד מופרעת, מאוד חולה, בית הסוהר הוא המקום האחרון שמתאים לה, הם שולחים אותה אלינו כי אין מקום אחר שיקלוט אותה.

דבי שגיא: היא גם יחידה, בית סוהר אופק הוא לנערים והוא לא לנערות, היא מגיעה ל"נווה תרצה" אבל אסור לה להיות עם בוגרות והיא לבד בתנאים שהם בלתי אפשריים.

דבי שגיא: זה קורה אומנם לעיתים רחוקות ולא בכל רגע נתון יש קטינה.

דבי שגיא: כעת בבית הסוהר נווה תרצה ישנה אחת בת שמונה עשרה וחצ - היא לא קטינה, היא מופרעת קשה מאוד והיא תוקפת כל אחד אחר שמגיע והיא גם בהריון.

דבי שגיא: הנושא של ה"רטלין" חשוב לנו מאוד ודובר פה על צעירים, אני עוזבת את הקטינים.

דבי שגיא: הצורך במתן "רטלין" עולה אצלנו ואנחנו קשובים מאוד להתנגדות הציבורית שכת הסיינטולוגיה מנסה ליצור בציבור.

דבי שגיא: אגב אברי גלעד הוא חבר טוב שלנו בעניין הזה והוא בא לבתי סוהר והוא נלחם איתנו את המלחמה הזאת.

דבי שגיא: אנחנו מנסים להרחיב את הטיפול.

דבי שגיא: במחקר די חדש שנעשה לפני שנה מצאנו שתשעים אחוז של האנשים שמבקרים אצלנו במרכזי החינוך של שירות בתי הסוהר, הם אנשים עם בעיות קשב וריכוז שה"רטלין" היה מונע מהם לבצע את העבירות, מונע פגיעה במשפחות ובחברה, אובדן והרס בכלל, ואם היו מזהים את זה עוד בשלב של מערכת החינוך אולי הם לא היו מגיעים אלינו.

מוחמד ברכה: אני חוזר לשאלה מה קורה ביום שהוא משתחרר?

דבי שגיא: יש לנו מערך לא רע של תכניות לקראת שחרור, כמובן עם כל מי שהצלחנו איתו בטיפול.

דבי שגיא: עם זה שלא הצלחנו הוא יכנס בדלת המסתובבת.

מוחמד ברכה: יש לכם נתונים לגבי אחוזי ההצלחה?

דבי שגיא: דובר על זה בדיון הקודם כשהיה כאן נציג של "אבני ראשה", לגבי מי שכן עולה על מסלול של תכנית ההמשך עם הרשות לשיקום האסיר שיש לה מסגרות לקליטת נערים אחרי השחרור, אחוזי ההצלחה הם מאוד דרמטיים, מאוד טובים.

דבי שגיא: אני חושבת שגם כאן

דבי שגיא: צריכה חבירה מאוד טובה של כל המסגרות כמו הרשות לשיקום האסיר, משרד הרווחה, משרד החינוך, ההורים, צריך לסגור את זה מכל הפינות ולנתב לתוך המסלול הזה.

דבי שגיא: מי שלא בורח הצידה מצליח.

הילה שפילברג: הסנגוריה הציבורית מייצגת את הרוב המכריע של הקטינים שמוגשים נגדם כתבי אישום בכל רחבי הארץ.

הילה שפילברג: מטבע הדברים יצא לנו לייצג במשך השנים אלפי קטינים עם בעיות סמים ומכורים לסמים.

הילה שפילברג: במהלך השנים הצלחנו לשים את האצבע על כמה בעיות מרכזיות ואני אציין אותן בקצרה.

הילה שפילברג: ואני אתחבר לדבריו של אייל קארו שנאמרו קודם.

הילה שפילברג: בפריפריה ישנה בעיה קשה מאוד של נגישות למרכזים ונגישות לטיפול.

הילה שפילברג: דווקא במקומות מוכי סמים שהם עם חתך סציו-אוקונומי מאוד נמוך.

הילה שפילברג: מקומות שיש בהם אלפי בני נוער שמכורים לסמים דווקא שם יש בעיה של נגישות לטיפול.

הילה שפילברג: אני מדברת על מקומות כמו: דימונה, נתיבות, ערד ואני מדברת במיוחד על מחוז הדרום.

הילה שפילברג: אתן דוגמה מהשבוע הזה, יש לנו קטין בן חמש עשרה, מכור לסמים, מבצע עבירות רכוש על רקע סמים, עם אמא חד הורית.

הילה שפילברג: הנער הזה אובחן על ידני והבנו שישנה בעיית סמים, קצינת המבחן והסנגורית הפכו עולמות כדי להכין אותו לטיפול, הוא גילה נכונות לטיפול אבל כשהאמא גילתה שלצורך בדיקות שתן או לצורך הטיפול הוא יצטרך לנסוע לבאר-שבע, זו אמא שמחשבת שקל לשקל ושאמרה בשום פנים ואופן לא.

מוחמד ברכה: בגלל דמי הנסיעה?

הילה שפילברג: בגלל דמי הנסיעה.

הילה שפילברג: בגלל בעיות תקציב ונגישות יש לנו היום עשרות קטינים שמוכנים לטיפול שלא מקבלים אותו בגלל שהוא לא מספיק נגיש וזו הבעיה המרכזית בפריפריה.

הילה שפילברג: לפני כמה שנים הייתה בעיה נוספת של תור המתנה לקהילות כאורך הגלות.

הילה שפילברג: יש שיפור אם כי לא מספיק עדיין.

הילה שפילברג: יש רשימות המתנה במיוחד ל"רטורנו" רשימה בת חודשים שלושה.

הילה שפילברג: זה מסכל כמעט לחלוטין את האפשרות לקבל טיפול אפקטיבי.

הילה שפילברג: הבעיה השלישית היא הבעיה של מענים המשכיים ודובר על זה כאן, קטינים שעוברים תקופה ממושכת בקהילה ועושים תהליך מדהים, חוזרים הביתה, חוזרים לאותה מציאות שבירה, מורכבת, הם חוזרים לבית קשה, החברים הם אותם חברים ואין שום גורם תומך שישמר את ההישגים שלהם.

הילה שפילברג: יש לנו נער בן שבע עשרה עם סיפור הצלחה, הוא עשה דרך ארוכה, האבא נעצר אחרי שהוא היכה את האמא, לא היה מי שיעזור לו לעבור את המשבר.

הילה שפילברג: המענה הפשוט והקל זה לחזור לסמים אחרים והוא מופעל.

הילה שפילברג: זו דוגמה אחת מיני רבות.

הילה שפילברג: הבעיה של תחלואה כפולה שהועלתה כאן.

הילה שפילברג: זו בעיה שאין כמותה.

הילה שפילברג: זו אוכלוסיה שנופלת לחלוטין בין הכיסאות, שילוב של בעיות נפשיות וסמים.

הילה שפילברג: (לא ברור מה כאן הביצה ומה התרנגולת), בהרבה פעמים ברור לנו שההגעה לסמים היא תוצאה של מצב נפשי, השימוש בסם מוריד את הסימפטומים של המחלה.

הילה שפילברג: לאותם קטינים אין כמעט היום מסגרות לבעיות עם תחלואה כפולה, אין מסגרות שמסוגלות לקבל אותם.

הילה שפילברג: במרכזים לגמילה מסמים לא מקבלים נערים עם בעיות נפשיות.

רקפת בן גיא: לא נכון.

הילה שפילברג: כמעט תמיד, לפחות חלק מהקטינים שלנו.

רקפת בן גיא: את מערבבת מושגים של תחלואה כפולה ובעיות נפשיות וזה לא אותו דבר.

רקפת בן גיא: מחלת נפש מאובחנת, אבל אין הרבה בני נוער בני ארבע עשרה, חמש עשרה שכבר עשו להם הבחנה של מחלת נפש.

רקפת בן גיא: אולי זו הסוגיה.

רקפת בן גיא: יש הפרעות אישיות.

הילה שפילברג: לא הפרעות אישיות.

הילה שפילברג: אני מדברת על מחלות נפש.

הילה שפילברג: לקטינים האלה אין לנו פתרון והיום חלק מהם מגיעים לכלא.

הילה שפילברג: זה ברור שזה לא מקומם והם מגיעים לשם מהעדר פתרון אחר.

הילה שפילברג: אני רוצה משפט אחד בנושא של טיפול בכפיה, יש לי תחושה שיש בעיה עם האפקטיביות של טיפול שניתן לבעיה של סמים ושהוא ניתן בכפיה.

הילה שפילברג: שנית ברור שיש בעיה חוקית מאוד מאוד סבוכה בהסדר הזה שקודם כל צריך להתגבר עליה.

הילה שפילברג: אני לא בטוחה שזה הפתרון.

ענת הנדלר: ישנם נתונים ואי אפשר להתווכח איתם.

ענת הנדלר: הנתונים מדברים, אפילו היום, אפילו על הבגירים, ההצלחות של מטופלים בגירים, ברגע שיש קצין מבחן שכופה עליך ללכת למסגרת טיפולית זה סוג של כפיה.

ענת הנדלר: הנתונים מדברים היום על שבעים אחוזי הצלחה יותר לכאלה שהגיעו דרך מערכת שכופה, מדובר על בגירים ואני עדיין לא דיברתי על נוער שחסר מוטיבציה ומודעות לבעיה.

הילה שפילברג: כשאדם עושה את החישוב של עצמו ויש לו חרב שמונחת על צווארו, יש קצין מבחן, בית משפט, מאסר על תנאי הוא עדיין מגיע לשם מרצון.

הילה שפילברג: אתם דיברתם על משהו אחר וזה נראה לי בעייתי מבחינת האפקטיביות וגם מבחינת החוק.

משה קרון: האם חוק הנוער חוק הנוער, טיפול והשגחה שקיים היום לא מספק מענים גם במקרים של קטינים שמשתמשים בסמים ואלכוהול?

מוחמד ברכה: לא מספק.

משה קרון: כדי לספק מענים, הפריסה בשטח של פקידי הסעד לא מאפשרת יישום החוק.

מוחמד ברכה: לדעתי אין להתייחס לטיפול כפייתי שהושג באמצעות לחץ, אפשר להציג את זה כדרך חלופה, כלומר לאפשר לו לבחור בין מאסר לבין טיפול.

מוחמד ברכה: בישיבה הקודמת בהקשר עם התופעה הכללית הוצגה חלופה משולבת של הרווחה, התעסוקה, והטיפול, זה קריט.

מוחמד ברכה: טיפול לבד כשלעצמו זה בסדר, הוא מקבל בפרק זמן מסוים את הטיפול אבל אחר כך הוא צריך להתמודד עם כל מה שהוביל אותו לסם.

מוחמד ברכה: אבקש שאלה לפני הסיכום.

מוחמד ברכה: רקפת בן גיא אמרת שיש לך פתרון לעניין של התחלואה הכפולה ולא ציינת מהו.

מוחמד ברכה: השאלה השנייה היא לפאולה רושקה וגם לרקפת בן גיא, בעניין שדובר עליו, של חודש חודשים שהוא מרשם לחסל את האפשרות של הטיפול.

מוחמד ברכה: כמה מיטות חסר?

רקפת בן גיא: בנושא של תחלואה כפולה, בפרופורציות וזה שזה עולה כל כך מהר פה על השולחן זה נהדר, כי עסקנו בבגירים עשרים שנה ולא היה לנו לזה פתרון ורק בשנה האחרונה פתחנו מסגרת שאנחנו משתמשים בה כפיילוט.

רקפת בן גיא: זו מסגרת בשיתוף פעולה עם משרד הבריאות, קהילת שילוב שנמצאת בתוך בית חולים פסיכיאטרי ובלי שום נגיעה.

רקפת בן גיא: יש כרגע יוזמה על ידי אותה עמותה.

רקפת בן גיא: אני מזכירה לכם שהנושא של מכסות לנוער לא נמצא ברשויות להתמכרויות אלא נמצא בחסות הנוער, כלומר זה נגזר ממקום אחר לחלוטין.

רקפת בן גיא: כרגע מחשבה ללכת על אותו מודל של טיפול בנפרד בנוער, אני לא רק מדברת על החלק של המניעה, אני מדברת על החלק של הפתרון המוסדי כשהנער מגיע ואנחנו מגיעים למסקנה שהנער צריך לצאת מהבית וכיוצא בזה.

רקפת בן גיא: לגבי הטיפול האמבולטורי, אני לא יודעת עד כמה מהר זה ייתן מענה, אבל מסתבר שהשירותים בשטח לא מיודעים לזכויות המטופל כשהם מטפלים בנוער.

רקפת בן גיא: למה כוונתי?

רקפת בן גיא: – היום נער רשאי לכל המבחנים של "טובה" וכיוצא בזה, על חשבון קופות החולים.

רקפת בן גיא: אנחנו מוצאים את עצמנו עובדים עם עובדי נוער שלא יודעים את הזכויות האלה.

רקפת בן גיא: הם לא יודעים את העובדה שבעצם נער עד גיל שש, זה תלוי בקופת החולים ועוד.

רקפת בן גיא: אנחנו הולכים לעשות עבודה מול קופות החולים בנוגע למידע כלומר מי זכאי ומי לא זכאי.

רקפת בן גיא: הזיהוי של הנער עם כל המבחנים מאוד חשוב.

רקפת בן גיא: זו האוכלוסיה שאני מדברת עליה.

רקפת בן גיא: את מדברת ממש על תחלואה כפולה.

רקפת בן גיא: כאן יש לנו בעיה, יש לנו בכלל בעיה עם המערכת הפסיכיאטרית, אנחנו מודעים לזה ואנחנו עושים עבודה מאוד רצינית יחד עם משרד הבריאות.

רקפת בן גיא: ברגע שרואים מכור מעדיפים להגיד שהוא מכור ולא מקרה פסיכיאטרי למרות שחלק מהאנשים שיושב יודע שלעיתים זה הפוך.

רקפת בן גיא: זו עבודה מאוד מאוד קשה שצריך לעשות היום מול המערכת הפסיכיאטרית.

רקפת בן גיא: אולי פאולה רושקה תאמר את זה אבל יש היום עבודה מאוד רצינית מול הפסיכיאטרים המחוזיים.

רקפת בן גיא: לא להזיז מיד את המכורים הצידה.

מוחמד ברכה: את לא מסכימה עם פאולה רושקה שצריך להקים בית החולים או מוסד לתחלואה כפולה?

רקפת בן גיא: אני נורא חוששת שבעניין של נוער העניין הסטיגמטי יהיה מאוד בעייתי.

קריאה: עדיף שהם יגיעו לכלא?

רקפת בן גיא: פה זו פילוסופיה של מה שאת מייצגת ומה שאני מייצגת.

רקפת בן גיא: אם את מתייחסת לכלא רק ככלא אז את צודקת.

רקפת בן גיא: אנחנו עוסקים בנוער ולפעמים הגבול הוא - - -

מוחמד ברכה: אומרים שהפסיכיאטרים לא רוצים לטפל בהם בגלל שהם צורכים סמים, ואלה שמטפלים בבעיית הסמים לא מטפלים בגלל שיש להם הפרעות פסיכיאטריות.

מוחמד ברכה: יש בעיה ייחודית?

רקפת בן גיא: יש.

ענת הנדלר: בכלים הקיימים או בכלים אחרים?

רקפת בן גיא: יש בעיה עם התחלואה הכפולה.

רקפת בן גיא: היא בעיה הרבה יותר עמוקה.

רקפת בן גיא: תחלואה כפולה היא טרמינולוגיה רפואית, צריך להגדיר מישהו עם שתי מחלות נפש, כלומר מחלת נפש ושימוש בסמים, אנחנו לא מדברים על הנוער שאנחנו רואים עם הפרעות ושהוא מתקבל בכל היחידות והוא מטופל.

ענת הנדלר: אבל יש בני נוער דווקא למשפחות הנורמטיביות, כולם דיברו כאן על הקצה ואני מכירה את הקצה.

ענת הנדלר: אבל ישנן משפחות כמונו וכמוכם, אנחנו ב"אל-סם" לפחות מזהים אותם, כשהילדים סובלים גם מבעיות של הפרעות נפשיות וגם עם בעיה של סמים ואלכוהול ברמות של התמכרות ואין לנו לאן להפנות אותם בגלל תחלואה כפולה.

משה קרון: אפשר להפנות אותם אלי, שנית אני הבעתי נכונות בפני משרד הבריאות לפתוח מחלקה במרכז שלנו לצורך לתחלואה כפולה, אני מוכן לעשות את זה מיד, שיתנו מבנה.

מוחמד ברכה: כשרקפת בן גיא אמרה שיש לה פתרון חשבתי שיש פתרון ולא מבנה.

מוחמד ברכה: מה בעניין מחסור במיטות כדי למנוע את התור, יש לך הערכה?

רקפת בן גיא: אני מצטערת לגבי המידע שיש ברשותי, אני יודעת ש"ברטורנו" יש תור המתנה ובמקביל אני יודעת ש"במלכישוע" הרשימה לא מלאה.

רקפת בן גיא: אני טועה במידע?

רקפת בן גיא: האם יש כאן העדפה של עובדים שמעדיפים להחזיק את המטופלים בהמתנה במקום לשלוח אותם למקום אחר.

רקפת בן גיא: האם אני טועה?

משה קרון: אין תור המתנה מעבר לשבועיים.

רקפת בן גיא: זו לא המתנה.

גסוב בדראן: אני שייך ל"אל-סם" ואני מבקש להתייחס למגזר הערבי.

גסוב בדראן: אנחנו מיעוטים אבל מבחינת הסמים המצב גרוע מאוד.

גסוב בדראן: כמי שמטפל בנוער במגזר הערבי באזור שלנו, אני לא רואה שיש בכפר אחד עובד או שניים שעובדים עם נוער ומטפלים גם בסמים.

גסוב בדראן: אני עצמי מטפל במספר כפרים יחד, אולי בעשרים כפרים באזור.

גסוב בדראן: יש לנו מרכז בסכנין.

גסוב בדראן: המספרים הולכים ועולים ואנחנו מצמצמים את כוח העבודה שלנו.

גסוב בדראן: אצלנו עבדתי אני ועוד עובדת ובגלל הצמצום בתקציבים קוצצנו לעובד אחד בלבד ואני עובד לבד.

גסוב בדראן: באזור אין את התמיכה של המועצות המקומיות לאור לאור המצב במועצות המקומיות.

גסוב בדראן: במגזר הערבי הבעיה הולכת ומחמירה ואנחנו זקוקים ליותר תקנים כדי לטפל בנושא.

גסוב בדראן: אני מנצל את ההזדמנות הזאת ולבקש לתת לנו עוד תקנים, ל"אל-סם" כדי שנוכל לעמוד במטלה.

גסוב בדראן: חשוב שיהיה לנו מרכז יום במגזר הערבי, אין לנו מרכז יום והנערים שאנחנו מטפלים בהם חוזרים אחרי שיחה לחברים שלהם ומסתובבים בין שיחה לשיחה כי אין להם מקום.

גסוב בדראן: אם היה לנו מרכז יום, כדוגמת "גוונים" בנצרת עילית, חלק מהבעיה תיפתר.

גליה שחם: אתם שולחים לנצרת עילית?

זאוב בדראן: אני מטפל בנוער שמגיע לשם.

זאוב בדראן: אם הוא צריך להגיע חמישה ימים בשבוע הוא מגיע רק יום או יומיים כי אין כסף וגם כי זה רחוק.

הילה שפרלינג: בעניין המגזר הערבי, אני זוכרת שבזמנו הייתה בעיה לגבי קטינים שאינם דוברים בכלל עברית, יש בעיה לשלב אותם בקהילות בגלל שחלק מהטיפול שהוא כמובן קבוצתי, ויש בעיה עם קטינים שאינם דוברים בכלל עברית.

הילה שפרלינג: נכון שאין הרבה כאלה אבל יש, ולהם אין מענה בכלל.

מוחמד ברכה: אני מודה לכולם.

מוחמד ברכה: אני רוצה להביע הערכה לכל אלה שעוסקים במלאכה, למשרדי הממשלה ולארגונים החברתיים והעמותות.

מוחמד ברכה: אני חושב שאתם עושים עבודת קודש.

מוחמד ברכה: אני לא יכול להצביע על התקדמות והשיגים ולהתגאות בהם.

מוחמד ברכה: אני לא יכול להביע שביעות רצון מהעובדה שהמספר לא גדל.

מוחמד ברכה: אני יכול להביע אכזבה עמוקה שהמספר לא קטן.

מוחמד ברכה: במיוחד כשהדברים נוגעים לתקציבים מזעריים, מחסור במיטות ואני יכול לומר שמדובר על עשרות מיטות, זה לא בשמיים.

מוחמד ברכה: התמונה שהתבהרה מול עינינו היא תמונה מבהילה.

מוחמד ברכה: כשמדברים על נוער מדברים על אנשים שילוו אותנו עשרות שנים, לא מדובר באדם מבוגר או במצב קשה בגלל ההתמכרות.

מוחמד ברכה: המסקנה עד כה ומהשלב הזה, מתוקף תפקידי כיושב ראש הוועדה, חשבתי שעד הפגרה, עד 27 לחודש זה אני אלמד את הנושא כדי לערוך את סדר העדיפות לאחר הפגרה.

מוחמד ברכה: אני יכול לגלות כבר עכשיו שני דברים, באחד מהם אני אתמקד.

מוחמד ברכה: אם אנחנו שמים בגיל הזה מחסום לסמים, אנחנו נקצור את הפירות בדורות הבאים.

מוחמד ברכה: לא שאני רוצה שאנחנו נפקיר את אלה שכבר נפלו למלכודת הזאת.

מוחמד ברכה: אנחנו נצטרך להיפגש שוב בתקופה הבאה.

מוחמד ברכה: הנושא בקדימות גבוהה בעבודת הוועדה.

מוחמד ברכה: כל אדם שאנחנו נציל בשלב המקודם, אנחנו נחסוך את הטיפול בו במשך שנים ועשרות שנים.

מוחמד ברכה: ההצעות הקונקרטיות והדברים הספציפיים שנאמרו כאן, נצטרך לחזור עליהם.

מוחמד ברכה: על המחסור במיטות, תחלואה כפולה או על תורים, על המגזר הערבי.

מוחמד ברכה: לדעתי בישובים הערבים קיימת הפקרות מוחלטת.

מוחמד ברכה: לא רק בגלל זהותי אני רוצה לטפל בזה אלא גם בגלל שהבעיה חריפה.

מוחמד ברכה: אבל גם בגלל זהותי.

מוחמד ברכה: אני רוצה שהדבר הזה יתקדם גם בקרב הציבור הערבי.

מוחמד ברכה: אני רוצה להביע שוב הערכה לעבודה שנעשית, אני יוצא מהישיבה הזאת עם הרגשה לא טובה שיש לנו עוד הרבה מה לעשות, אני מקווה שבסופו של יום או בסופה של קדנציה נוכל להצביע על תזוזה לכיוון הנכון.

מוחמד ברכה: אני מודה לכם.