הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 5, 2009-06-16 12:30

מוחמד ברכה: רבותיי, ברוכים הבאים.

מוחמד ברכה: אנחנו בוועדה למאבק בנגע הסמים, מנהלים סדרה של ישיבות בכנסת הזאת, הכנסת ה-18 כדי לסקור את התחומים והגופים שעוסקים בעניין.

מוחמד ברכה: ערכנו עד כה כמה ישיבות למי שעקב והיום אנחנו מתמקדים בעניין של טיפול וגמילה ושיקום מחוץ לקהילה ובתוך הקהילה.

מוחמד ברכה: אבל אני רוצה להקדים ולומר שכנראה אנחנו הולכים לתקופה קשה, במיוחד בימים הקרובים.

מוחמד ברכה: מחר יובא תקציב המדינה לאישור בקריאה ראשונה ואחר כך יתקיימו דיונים בתוך הוועדות השונות על סעיפי התקציב וחוק ההסדרים על מנת להביא אותם להצבעה בקריאה שנייה ושלישית עד ה-14 ביולי.

מוחמד ברכה: והתקציב הונח היום רשמית על שולחן הכנסת ומה שהממשלה מתכננת לא מבשר טובות בלשון המעטה.

מוחמד ברכה: אמנם יש מי שמרגיע ואומר שאנחנו נמצא תקציבים ייחודיים או הרשאה להתחייב וכל מיני דברים כאלה אבל לפחות בגוף התקציב, תקציב הרשות למשל עומד על 10 מיליון.

מוחמד ברכה: תקציב השיקום בשירות בתי הסוהר זה 14 מיליון.

מוחמד ברכה: זה הרבה פחות ממה שצריך.

מוחמד ברכה: אבל אנחנו נתחיל את המאבק הזה וננסה להיעזר בשר אהרונוביץ שהוא שר ביטחון פנים שאליו הועבר העניין של טיפול במאבק בנגע הסמים והטיפול ברשות בעצם.

מוחמד ברכה: שאר המשרדים הם פועלים כל אחד בתחומו.

מוחמד ברכה: אני מבקש, כל מי שידו במלאכה הזו לנסות לתרום ולעדכן ולהסב תשומת לב לגבי התקצוב של התחום שעליו אתם מופקדים כל אחד במקומו על מנת שנוכל, אני מקווה, לתרום למצב שהתקציב הזה יעלה והמערכה הזו, המערכה המקודשת, זה לא מליצה, באמת לא מליצה, למאבק בנגע הסמים תקבל דחיפה.

מוחמד ברכה: אני הודעתי בישיבה הקודמת, רבים מכם לא היו אבל חלק היה, שאני אהיה גם כנראה בוועדת ההסכמות על מה יצא ומה ייכנס לחוק ההסדרים.

מוחמד ברכה: אני מאוד מבקש שכל אחד בתחומו יעיין, יש את האפשרות, או ייעזר בגלעד וינסה לסמן את הצרכים של המצוי לעומת הרצוי שגם כן נוכל לקדם את זה בתוך ועדת ההסכמות לפני אפילו שזה מובא לוועדות ולפני שזה מובא להצבעה במליאת הכנסת.

מוחמד ברכה: אני באמת רוצה לברך את כולם עוד פעם ואני מציע שתחילה אנחנו נעשה סבב היכרות שנדע מי יושב סביב השולחן.

מוחמד ברכה: אחר כך נתחיל ונשמע את סקירותיכם לגבי התחומים שאתם מופקדים עליהם או שאתם עוסקים בהם.

מוחמד ברכה: (סבב היכרות) אנחנו מתחילים עם הרשות לשיקום האסיר.

מוחמד ברכה: אדוני המנכ"ל בבקשה אם אתה ערוך ומוכן.

שלמה בקיש: למעשה אני מתחיל משיחה שהיתה לי אתמול עם גלעד.

שלמה בקיש: זו היתה שיחה טלפונית.

שלמה בקיש: הרשות לשיקום האסיר מטפלת בכאלפיים עד אלפיים חמש מאות, אלפיים ארבע מאות אסירים מדי שנה בשנה שמשתחררים מבתי כלא השונים במדינת ישראל.

שלמה בקיש: סך הכול משתחררים כחמשת אלפים אסירים בארץ מדי שנה.

שלמה בקיש: אנחנו מדברים רק על האסירים הפליליים כי אנחנו מטפלים אך ורק באותה אוכלוסיה של האסירים הפליליים.

שלמה בקיש: השיקום נעשה אצלנו ברשות בשני נתיבים מרכזיים כאשר חלק מהאסירים חוזרים חזרה לקהילה והטיפול נעשה בקהילה, וחלק קטן אחר הטיפול נעשה בתוך ההוסטלים.

שלמה בקיש: יש לרשות לשיקום האסיר 7 הוסטלים ברחבי המדינה שמטפלים באמת בנושא הזה, בעיקר בנושא של סמים.

שלמה בקיש: נכון שאנחנו מטפלים במגוון רחב של עבריינות, לא רק דווקא בסמים, אבל בתוך ההוסטלים שלנו האוכלוסייה הגדולה שמגיעה לשם זו באמת האוכלוסייה שהיתה מכורה לסמים, והם נקלטים בהוסטלים שלנו ל-9 חודשים.

שלמה בקיש: לאחר מכן שנה נוספת הם גרים בקרבת ההוסטל.

שלמה בקיש: אני מדבר באמת בעיקר על האוכלוסייה הזו שנמצאת בהוסטלים.

שלמה בקיש: אנחנו דואגים למצוא להם מקומות עבודה.

שלמה בקיש: בהחלט כולם בלי יוצא מן הכלל בהיותם שם עובדים באותם מקומות עבודה שאנחנו דואגים להם.

שלמה בקיש: מדי ערב בשובם מהעבודה אנחנו בודקים שהם אכן לא לקחו סמים בהיותם בעבודה באותו יום, מדי ערב.

מוחמד ברכה: בעבודה הם חופשיים לחלוטין?

שלמה בקיש: הם חופשיים לחלוטין.

שלמה בקיש: הם עובדים במקומות עבודה שונים על ידי אותם מעסיקים ידידים שאנחנו דואגים להם למקומות עבודה.

שלמה בקיש: והם בהחלט כמו כל עובד אחר.

שלמה בקיש: הם לא חייבים אפילו בפגישה הראשונה או השנייה עם המעביד לספר שהוא אסיר משוחרר.

שלמה בקיש: אלא אנחנו מציעים להם לעשות את זה במשך הזמן כדי לא לגרום באמת לרתיעה מצד המעסיק.

שלמה בקיש: אחרי שהוא כבר מתקבל כעובד אז הוא יכול בהחלט במשך הזמן לספר.

שלמה בקיש: מה שאנחנו יכולים לומר שאכן כל אותם האסירים המשוחררים שמגיעים אלינו להוסטלים, 90% משוקמים בבדיקה שנעשית על ידי פרופסור אמיר לפני מספר שנים.

שלמה בקיש: פרופסור אמיר הוא פרופסור לקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.

שלמה בקיש: הוא עשה אצלנו מחקר ומצא שגם אחרי 5 שנים לאחר שהם סיימו את ההוסטל האנשים האלה שמרו על ניקיון ולא חזרו חזרה לעולם העברייני.

מוחמד ברכה: באחוזים טוטאליים?

שלמה בקיש: באחוזים כן.

שלמה בקיש: באחוזים טוטאליים.

שלמה בקיש: מעל ל-90%.

שלמה בקיש: כן.

שלמה בקיש: בהחלט הם לא חזרו חזרה לעולם העברייני.

שלמה בקיש: זאת אומרת באמת השיקום בהוסטל מצליח מאוד בגלל שהטיפול הוא מאוד מאוד אינטנסיבי.

שלמה בקיש: האסיר המשוחרר המגיע לשם בהחלט מקבל טיפול דרך גם השיקום התעסוקתי, שהוא יוצא לעבודה, עובד, חוזר.

שלמה בקיש: גם בתוך ההוסטל הוא מקבל טיפול על ידי העובדים הסוציאליים שנמצאים איתו בהוסטל.

שלמה בקיש: בהחלט הטיפול הזה מאוד מצליח.

שלמה בקיש: הבעיה שלנו הייתי אומר אדוני היושב ראש שאין לנו מספיק הוסטלים והתקציב של הרשות לשיקום האסיר הוא תקציב דל.

שלמה בקיש: הזכרת, זה נכון שכולם בוכים על התקציב אבל לגבי הרשות לשיקום האסיר בהחלט אפשר לומר, אני נמצא בתפקיד כחמש וחצי שנים.

שלמה בקיש: אותו התקציב של 14 מיליון מלווה אותנו במשך כל השנים האלה, ואני שמעתי שהתקציב הזה למעשה הוא אותו תקציב שהיה עוד לפני בואי לתפקיד.

שלמה בקיש: אני מאוד מקווה, למרות הצמצומים שישנם השנה, שסוף סוף אנחנו נקבל תוספת תקציבית בשנת 2009.

שלמה בקיש: זה בוודאי יוכל לעזור לנו לשקם את האסירים המשוחררים.

מוחמד ברכה: אתה יודע או שאתה מעריך?

שלמה בקיש: לא.

שלמה בקיש: אני יודע.

מוחמד ברכה: ולקראת 2010?

שלמה בקיש: אני שמעתי את זה ממנכ"ל משרד הרווחה.

מוחמד ברכה: ולקראת 2010?

מוחמד ברכה: הרי אנחנו מאשרים תקציב לשנתיים.

שלמה בקיש: אני חושב שזה יהיה ב-2009 וגם ב-2010.

שלמה בקיש: לשנתיים הקרובות תוספת אם בהחלט זה יעבור את כל המשוכות.

מוחמד ברכה: 200 אלף שקל זה נחשב לתוספת?

שלמה בקיש: לא.

שלמה בקיש: אני מדבר על 5 מיליון.

מוחמד ברכה: בין 2009 ל-2010.

מוחמד ברכה: 200 אלף שקל.

שלמה בקיש: זה מה שראית?

מוחמד ברכה: כן.

שלמה בקיש: רגע וב-2009?

אבי דיאמנט: ב-2009, 14 מיליון 218 אלף.

מוחמד ברכה: על כמה זה עומד היום?

אבי דיאמנט: ב-2010, 14 מיליון 266 אלף.

מוחמד ברכה: מה היה התקציב ב-2008?

שלמה בקיש: 14 מיליון, 50 אלף.

שלמה בקיש: אני רוצה לומר מה שמאוד ייתכן שבאמת את ה-5 מיליון הם יעבירו לנו מתוך תקציב הפנים של משרד הרווחה.

מוחמד ברכה: התקציבים הפוליטיים?

שלמה בקיש: יכול להיות.

שלמה בקיש: אני רוצה מאוד להאמין כי גם היושב ראש, גם המנכ"ל וגם אפילו השר, הדברים האלו נשמעו וזה עבר בישיבת מועצת הרשות.

שלמה בקיש: אז ככה שזה בהחלט מפתיע אותי.

מוחמד ברכה: אתם צריכים את האישור של השר כדי להגיע, אבל אני באמת מזמין אתכם לבוא כשהשר יהיה ב-29 לחודש הזה שנוכל ללבן את הדברים ביחד ואז נגבש דברים לגבי התקציב לפני האישור בקריאה שנייה ושלישית.

שלמה בקיש: זה מאוד מפתיע אותי כי אפילו במקרה הייתי במשרד האוצר בשבוע שעבר בישיבה אחרת ודיברתי עם הרפרנט שלנו באוצר, אז הוא אמר, כן, אנחנו מקבלים תוספת של 5 מיליון כנגד תוכנית עבודה.

מוחמד ברכה: תדבר איתו עוד פעם ותעדכן את הוועדה כדי שנדע על מה אנחנו מדברים כי בסופו של דבר זה הספר המחייב.

שלמה בקיש: זה נכון.

שלמה בקיש: לכן אני מאוד מופתע.

מוחמד ברכה: טוב, תודה.

חיים מהל: אני יכול לתת סקירה קצרה על כל המערך הטיפולי?

מוחמד ברכה: ברצון.

חיים מהל: ככה כדי לשים את הדברים על השולחן.

חיים מהל: אז בארץ המערך הטיפולי מתחלק בין כמה גורמים.

חיים מהל: משרד הבריאות, משרד הרווחה, הרשות לשיקום האסיר, שירות בתי הסוהר.

חיים מהל: הרשות למלחמה בסמים היא גוף שיוצר כל מיני מוסדות טיפוליים, יוזם שינויים במדיניות, אבל אנחנו בעצם לא אמורים לתת שירותים אלא ליצור אותם אולי בשלב הראשון שלהם.

חיים מהל: על כן מה שאני נותן פה זה לא שירותים של הרשות אלא שירותים הטיפול בסמים במדינת ישראל.

חיים מהל: הרעיון הוא כזה, אני שמי חיים ואני נפגע סמים ואני רוצה טיפול, המקום הראשון שאני צריך לפנות אליו זה לעובד סוציאלי בעירייה שלי, או במועצה, ברשות המקומית.

חיים מהל: בכל רשות מקומית...

מוחמד ברכה: אתה לא היית בשבוע שעבר.

חיים מהל: אני יודע.

מוחמד ברכה: ראינו תמונה.

חיים מהל: בסדר.

חיים מהל: אנחנו מדברים על מה שצריך להיות.

חיים מהל: יש מקומות שאין והם מפנים למקום אחר.

חיים מהל: כעיקרון הרעיון פה הוא שיש עובד שהוא מומחה לנושא סמים.

חיים מהל: ומדוע?

חיים מהל: כי זו הנקודה העיקרית.

חיים מהל: כי צריך לדעת שמכור לסמים הוא איש שהוא חולה כרונית.

חיים מהל: זה לא שמחר בבוקר הוא יהיה בריא.

חיים מהל: יכול להיות שנגמל, אני לא יודע מה יהיה עוד 5 שנים, עוד 10 שנים, כולם יספרו לנו על מאה אחוז הצלחה, 120% הצלחה, בסופו של דבר אנחנו מצליחים לגמול כ-20% מהמכורים.

חיים מהל: 80% נשארים לא נקיים לחלוטין או מטופלים קבוצתית.

חיים מהל: צריך לדעת את זה.

חיים מהל: אז הוא בא, האיש שיש לו מקום, יש לו כתובת לעירייה שלו, והעובד בעירייה יכול להפנות אותו לגמילה אם הוא צריך, הוא יכול לטפל בו אצלו בלשכה, הוא יכול להפנות אותו למרכז יום, לקהילה טיפולית, לאן שהוא צריך.

חיים מהל: הוא יכול להפנות אותו לאישפוזית לגמילה, יחזור אליו וילך לקהילה הטיפולית.

חיים מהל: זאת אומרת יש מקום אחד שאחראי עליו.

חיים מהל: כעיקרון היחידות הנוספות שיש והיה, אנחנו יודעים שבדרך כלל לבוא לשיחה פעם בשבוע זה לא מספיק ואז הוא צריך הפנייה למשהו יותר ממושך אז פה יש לנו אשפוזיות לגמילה שיש יחידה מיוחדת לנוער, יש מקום מיוחד למגזר הערבי שהוא לא טהור למגזר הערבי, יש שם גם יהודים כמובן כמו שביחידות האחרות יש גם כן אוכלוסייה מעורבת.

חיים מהל: יש יחידה ספציפית לאלכוהול.

חיים מהל: המקומות האלה מממונים בדרך כלל על ידי משרד הבריאות.

חיים מהל: צריך לדעת שהאיש עובר את הגמילה, הוא צריך המשך טיפול וזו הנקודה המרכזית, זו הנקודה הבעייתית.

חיים מהל: אם היינו גומרים בחודש של גמילה או שלושה שבועות של גמילה לא היתה לנו בעיה.

חיים מהל: הבעיה היא שהוא צריך המשך.

חיים מהל: ההמשך הוא מרכזי יום.

חיים מהל: רובם מוחזקים על ידי משרד הרווחה.

חיים מהל: הם אזוריים.

חיים מהל: יש למבוגרים, יש לנוער.

חיים מהל: יש אחד בבאר שבע.

חיים מהל: אבל אם זה מספיק אנחנו מפנים את האיש להמשך טיפול לקהילה טיפולית אחרת לגמילה.

חיים מהל: האדם לא יכול לחזור לביתו מפני שיש תחנות סמים על ידו, מפני שמישהו בבית משתמש, מפני שהוא לא מספיק חזק.

חיים מהל: אנחנו מפנים אותו לקהילה טיפולית.

חיים מהל: צריך לדעת שקהילה טיפולית היא בדרך כלל לא מקום שנגמלים בו אלא באים לשלב של אחרי הגמילה.

חיים מהל: ויש שם הרבה אלמנטים שיקומיים.

חיים מהל: בקהילה טיפולית הוא לומד לחיות, לומד אורח חיים חדש.

חיים מהל: אם מגיל 15 עד גיל 30 הוא היה מכור, הוא היה רגיל לא להתפרנס, לא לחיות עם אנשים, לא לחיות במשפחה, את הכול הוא צריך בעצם ללמוד.

חיים מהל: אתה חוזר איתו לגיל 15 ומנסה לגדל אותו תוך שנה.

חיים מהל: זה קצת יומרני אבל לשנות את תפיסת החיים שלו, את אורח החיים שלו.

חיים מהל: זה הדבר העיקרי.

חיים מהל: אנחנו רואים פה קהילה של מלכישוע שאני אישית פתחתי ב-1990, היא לא נראתה כזאת גדולה.

חיים מהל: יש שם היום כמעט מאתיים איש מבוגרים ונוער.

חיים מהל: קהילה יפה.

חיים מהל: מה שמראה שיש גם מקומות יפים בארץ.

חיים מהל: עושים שם השלמות לימודים.

חיים מהל: אלו הם האלמנטים השיקומיים.

חיים מהל: אתה לומד לקום לעבוד, אתה לומד להפעיל מחשב, אתה עושה השלמת לימודים, וכן הלאה.

חיים מהל: יש יחידה באילנות קהילה טיפולית גם, ותיקה מאוד, טובה מאוד, גדולה מאוד.

חיים מהל: יש שם גם יחידה לאימהות.

חיים מהל: לא מצולמות פה האימהות עצמן.

חיים מהל: יכולה אימא לבוא עם ילד או שני ילדים לעבור שם גמילה, לעבור שם טיפול, ללמוד להיות אימא, וכן הלאה.

חיים מהל: יש יחידה נוספת בשם פוסטמדה, קהילה טיפולית לנשים בחיפה.

חיים מהל: הוקמה על ידי הרשות והועברה בשנתיים האחרונות למשרד הרווחה שמפעיל אותה.

חיים מהל: יש כפר לאנשים שנפגעים במזרח, כפר איזון.

חיים מהל: הוא כמו קהילה טיפולית לאנשים שהם לא מכורים אבל נפגעו נפשית כתוצאה משימוש בסמים.

חיים מהל: בדרך כלל זה בהודו אבל לפעמים זה גם בארץ.

חיים מהל: באים לתקופה קצרה.

חיים מהל: ויש קהילה טיפולית עכשיו בבנייה בנגב.

חיים מהל: רוח מדבר, זה בציור וזה במציאות, אמורה להיפתח בספטמבר-אוקטובר השנה לתת פתרון לדרום הארץ כי שם יש לנו פחות מקומות טיפוליים.

חיים מהל: אני צריך להכניס פה נקודה שהיא מאוד חשובה ובזה אני מסיים.

חיים מהל: יש עוד קהילות.

חיים מהל: יש רמות יהודה, יש טייבה, בהחלט.

חיים מהל: אני לא מפרט פה את הכול אבל יש לנו מרחב די גדול ובעצם הנקודה הכי חשובה וזה היתרון שלנו כמערכת זה כשבן אדם גומר גמילה באישפוזית הוא עובר מדלת אל דלת.

חיים מהל: הוא לא חוזר הביתה.

חיים מהל: הוא הולך להמשך טיפול.

חיים מהל: ואנחנו שומרים על זה כבר המון שנים.

חיים מהל: אדם לא הולך לאיבוד בדרך.

חיים מהל: צריך לדעת שחלק גדול, אולי 80% מהתקציב הולך על 20% מהמטופלים.

חיים מהל: שאר המטופלים לא נגמלים.

חיים מהל: חלקם הגדול צריך טיפול תרופתי.

חיים מהל: הטיפול התרופתי הוא על ידי מתדון או על ידי סובוטקס.

חיים מהל: ניתן על ידי משרד הבריאות והטיפול הזה אם אנחנו מדברים על חוסר כסף שמה החסר הגדול, כי חלק גדול מהאנשים לא מצליחים להיגמל, צריך להבין את זה, והם צריכים טיפול אחר.

חיים מהל: הטיפול התרופתי שהם צריכים יכול להחזיק אותם, יכול לאפשר לחלק גדול מהם לתפקד, וזה המקום היחידי שיש לנו תור המתנה גדול.

חיים מהל: זאת אומרת יש פה בעיה.

חיים מהל: תאר לעצמך שמישהו חולה סכרת ובא לרופא ואומר לו אתה צריך אינסולין.

חיים מהל: תקבל עוד 6 חודשים, כי עכשיו יש תור המתנה.

חיים מהל: אותו הדבר פה.

חיים מהל: בן אדם רוצה להפסיק עם הירואין.

חיים מהל: אומרים לו תמתין.

חיים מהל: אז זו בעיה עיקרית.

חיים מהל: פה אני מראה לכם שגם במתדון בניגוד למה שחושבים שמישהו הוא על מתדון הוא משתמש בסם בבאר שבע יש לנו יחידה שיקומית למתדוניסטים.

חיים מהל: הם עובדים שם.

חיים מהל: מסיימים שנה שם וחלק גדול מהם נקלט בשוק החופשי.

חיים מהל: עוד דבר, עוד כמה מילים, שירות בתי הסוהר.

חיים מהל: שירות בתי הסוהר בעצם עובד במקביל.

חיים מהל: יש לו מערכת שיש בה גם גמילה, גם קהילות טיפוליות וגם טיפול במתדון, זאת אומרת אותו הדבר שהיה מה שאנחנו עושים בחוץ נעשה בתוך שירות בתי הסוהר.

חיים מהל: והיינו שותפים עם שירות בתי הסוהר בבניית התהליך הזה.

חיים מהל: כולל אפילו מדריכים שהיו מכורים שהם עובדים בתוך שירות בתי הסוהר.

מוחמד ברכה: אתם ממלאים את כל הצורך שקיים במכסות?

חיים מהל: לא יכלו להספיק פה רובם, רשות שיקום האסיר, זה ההמשך של אחרי שירות בתי הסוהר, זה בכלא שיקומי בבתי הסוהר.

חיים מהל: צריך לדעת שיש לנו, אני מראה לכם תמונות פה מכפר לוינסקי בתל אביב.

חיים מהל: על אף כל המערכת הזאת שהיא מערכת מאוד יפה, מאוד מכובדת, אין הרבה מקומות בעולם שיש מערכת כזאת, תמיד יגידו צריך עוד, וכל מקום שנקים, והמערכת לא מושלמת, ויש מקומות שחסר בהם קהילות שיקומיות, אבל צריך להבין שאנחנו משתדלים להגיע לכל נקודה ונקודה.

חיים מהל: נמצאים אנשים ברחוב בלוינסקי.

חיים מהל: 400 או 500 איש זרוקים שם ברחוב ומזריקים.

חיים מהל: באנו לשם, הקמנו שם יחידה שאוספת אנשים מהרחוב.

חיים מהל: אם מישהו רוצה אני רוצה טיפול, באותו יום לוקחים אותו לצילום חזה לראות שאין לו שחפת, והוא מגיע לקריית שלמה, והוא מקבל גמילה.

חיים מהל: הוא לא צריך לשלם שקל.

חיים מהל: הוא לא צריך להביא חוות דעת.

חיים מהל: שום דבר.

חיים מהל: ואף על פי כן עדיין תמצא מאות אנשים שם.

חיים מהל: צריך להבין שחלק מהמכורים לא רוצים להיגמל, לא יכולים, לא מסוגלים ללכת לגמילה, הם ניסו כבר 17 פעם והם נכשלו, זאת הבעייתיות של זה.

חיים מהל: זה לא שאם ניתן עוד הרבה כסף לא יהיו מכורים.

חיים מהל: ימשיכו להיות מכורים.

חיים מהל: ועל כן בשנים האחרונות אנחנו משקיעים במשהו שנקרא מזעור הנזק.

חיים מהל: יחד עם משרד הבריאות פתחנו פרויקט של החלפת מזרקים שעורר בהתחלה התנגדות גדולה.

חיים מהל: חלק מראשי הערים לא רצו את זה.

חיים מהל: אמרנו אם הם לא נגמלים לפחות שלא יפיצו מחלות זיהומיות.

חיים מהל: והם באים נותנים מזרקים מזוהמים, מקבלים מזרקים נקיים.

חיים מהל: כאשר אתה אומר הרי אני נגד סמים, אני נגד הזרקה, מה אתה נותן?

חיים מהל: אני נותן בשביל למזער נזק של איידס, של דלקת כבד, והמערכת הזאת היא גדולה, היא נמצאת בחמש ערים בארץ אבל בניגוד לארצות אחרות שזה מסתיים בזה, קח מזרק, תן מזרק, אנחנו בכל אופן מציעים להם גם טיפול.

חיים מהל: זאת אומרת שאם מישהו שנה הוא החליף מזרקים אבל היום הוא אומר אני רוצה לעבור למתדון, אני רוצה לעבור גמילה, אנחנו לוקחים אותו.

חיים מהל: אז זה הניסיון שיש ויש בארץ, אני מוכרח להגיד, גם משרד הבריאות וגם משרד הרווחה משתפים עם זה פעולה.

חיים מהל: מקימים יחידות לאנשים עם תחלואה כפולה שיש להם גם פסיכיאטריה וגם סמים ותחלואה משולשת, יש להם גם בעיות רפואיות.

חיים מהל: ועדיין כמובן שקצרה ידינו.

חיים מהל: אנחנו לא מקיפים את הכול.

חיים מהל: אבל צריך לדעת, אני בתחום הזה 19 שנה, אנחנו עברנו הרבה צעדים קדימה.

חיים מהל: אין בכלל מה לדבר.

חיים מהל: אני לא יודע אם יש תחומים נוספים שככה התקדמנו בנושא הזה.

חיים מהל: אבל עדיין הכול עובד בפחות.

חיים מהל: התקצוב לחולה בבית חולים פסיכיאטרי הוא פי שניים מהתקצוב למישהו שבא לגמילה.

חיים מהל: אבל הגמילה הוא במצב חריג, מצב הרבה יותר קשה.

חיים מהל: זאת אומרת מראש את התחום הזה מתקצבים בפחות.

חיים מהל: צריך לדעת יש פה איזו תפיסה.

חיים מהל: הוא השתמש בסמים, זו בעיה חברתית, נעניש אותו.

חיים מהל: וצריך להבין שאנחנו מדברים על מחלה.

חיים מהל: הוא אולי התחיל להשתמש בסמים כעבריין אבל היום הוא איש חולה.

חיים מהל: זו הנקודה העיקרית שרציתי להגיד.

חיים מהל: עוד דבר אחד, כולם יגידו שחסר כסף.

חיים מהל: לו מדינת ישראל היתה משכילה לשים את כל היחידות לטיפול בנפגעי סמים של משרד הבריאות, משרד הרווחה, הרשות למלחמה בסמים, כולם תחת גג אחד שאחד שמממן אותו ומפעיל אותו לדעתי אולי אפשר היה לחסוך הרבה מאוד כספים.

חיים מהל: וזה לא משנה, יכול להיות שאפשר היה להגיד שזה משרד הבריאות לוקח את זה על עצמו, משרד הרווחה, או הרשות למלחמה בסמים.

חיים מהל: הפירוט מגדיל את ההוצאות.

חיים מהל: צריך לדעת את זה.

חיים מהל: אני סיימתי.

חיים מהל: זה אגב החלפת מזרקים.

מוחמד ברכה: תודה.

דבי שגיא: אני ראיתי את זה בקנדה, נותנים לאסירים, הם מונעים כניסה של סמים לבית סוהר אבל הם מחלקים להם מזרקים.

דבי שגיא: כדי להיות על הצד הבטוח.

דבי שגיא: אם כבר יש ואנחנו לא יכולים למנוע את זה אז שישתמשו במזרקים נקיים.

חיים מהל: גם במקום בתל אביב שאנחנו מחליפים מזרקים תוך שעתיים מגיעים 120 או 130 איש.

חיים מהל: אתה לא ראית דבר כזה.

חיים מהל: התנפלות.

מוחמד ברכה: את רוצה להמשיך מאיפה שהתחלת?

דבי שגיא: כן.

דבי שגיא: זה נכון שחיים מהל אומר שהרצון להגיע לגמילה הוא לא אוטמטי, ואם לעבריין או למכור יש את האפשרות לבחור בין סמים לניקיון אנחנו מאמינים שאם יש לו סמים אז הוא יבחר בסמים והאמצעי הראשון שאנחנו נותנים בשב"ס זה קודם כל לחסום את הכניסה שלהם כדי שלא יהיה לו, כי אז ברגע הזה אני אבקש את האלטרנטיבה.

דבי שגיא: זאת אומרת אנחנו רואים במאסר מבחינתנו הזדמנות להתחיל תהליכים אחרי שהוא הגיע באמת למקום הכי נמוך שאפשר גם מבחינת המחלה שלו וגם מבחינת העבריינות שלו, למקום שיאפשר לו לצמוח ולגדול.

דבי שגיא: אני מאוד מסכימה עם המספרים ועם הנתונים שהובאו כאן על ידי הרשות לשיקום האסיר.

דבי שגיא: אנחנו רואים שמי שהוא בוגר המסגרות שלנו והולך אחר כך לקהילה בלי תוכנית המשך הוא נופל וחוזר לדלת המסתובבת.

דבי שגיא: מי שבהעברת מקל מסודרת עושה את כל השלבים אצלנו ואחר כך עובר לידיים של שלמה בקיש לרשות לשיקום האסיר, עם תוכנית שמתחילה אצלנו בטרום שחרור בשיתוף עם העובדים הסוציאליים שלנו יחד עם נציג רש"א הוא נקלט במסגרת שלהם, השינוי מאוד דרמטי והם באמת לא חוזרים ואלה הן ההצלחות שלנו.

דבי שגיא: במסגרת השב"ס אנחנו התחלנו לפתח מאוחר מדי, אבל זה אף פעם לא מאוחר מדי, אבל זה קיים רק בשלוש, ארבע השנים האחרונות מסגרות לגמילה מאלכוהול.

דבי שגיא: ואחר כך כשהתחלנו לבדוק את זה גילינו שמה שאנחנו עושים זה ממש לא מספיק.

דבי שגיא: אנחנו השנה נעשה יותר.

דבי שגיא: נכון להיום יש לנו רק 40 מיטות אבל התופעה של התמכרות לאלכוהול היא יותר חמורה מהתופעה של התמכרות לסמים מבחינת ההיקף שלה, מפני שהרבה מכורים לסמים יש להם את החנייה הכפולה הזאת והם משתמשים גם באלכוהול כי זה חוקי וזה זול וזה זמין.

דבי שגיא: לעומת זאת יש עוד יותר מכורים לאלכוהול שלא נוגעים בסמים.

דבי שגיא: אז האוכלוסייה היא יותר גדולה וזה אפיון קצת שונה של טיפול.

דבי שגיא: אנחנו פותחים עכשיו מחלקות לטיפול באלכוהוליסטים במקומות אחרים.

מוחמד ברכה: כשאת אומרת פותחים מחלקות ומיטות.

מוחמד ברכה: איפה זה ממוקם?

דבי שגיא: אני אסביר.

דבי שגיא: יש לנו בית סוהר חרמון שהוזכר כאן והתמונות של בית הסוהר הן תמונות של חרמון.

דבי שגיא: חרמון מנוהל כקהילה טיפולית.

דבי שגיא: אני לא אגיד לכל דבר ועניין כי בכל זאת, זאת קהילה טיפולית על פלטפורמה של בית סוהר עם הקונצרטינות מסביב ועם הסוהרים אבל הם אותם כללים של התנהגות של סדר יום ושל חינוך ושל פיקוח אחד על השני ושל קבוצות שמתנסות בסדר היום הרגיל, והרבה מאוד מושקע בחינוך ובלקיחת אחריות עצמית בתוך בית סוהר.

דבי שגיא: חרמון הוא מקום שלם שמתעסק רק בזה, זאת ההתמחות שלו, שם יש מחלקת אלכוהול.

דבי שגיא: מחלקה זה 40 מיטות.

דבי שגיא: על כל 40 מקומות כאלה יש ראש מחלקה שהוא לא מפקד אגף, הוא ראש מחלקה, הוא עובד סוציאלי או קרימינולוג בהכשרה שלו.

דבי שגיא: לצידו יש עוד שני עובדים סוציאליים.

דבי שגיא: יש חצי תקן של קצינת חינוך ואת כל הפלטפורמה של הסגל הביטחוני שמלווה אותם מסביב.

דבי שגיא: יש כמובן עבודה שזה חלק מסדר היום המתחייב.

דבי שגיא: יש כאלה בחרמון חמש מחלקות.

דבי שגיא: מי שבוגר של המחלקות האלה עובר אחר כך לאגף השיקום ומשם לידיים של הקהילה.

דבי שגיא: בנוסף למה שיש בחרמון שזה נותן שירות ארצי למכורים יש לנו מסגרות דומות גם במקומות שהם יותר סגורים.

דבי שגיא: חרמון מטבעו הוא בית סוהר ברמת ביטחון נמוך עד בינוני ואנחנו רוצים לתת את המענה הזה גם למי שלא יכול להגיע לשם מבחינת הקריטריונים ומשך המאסר ואופי העבירה שלו.

דבי שגיא: אז במקומות כמו איילון ואשל בדרום בבאר שבע אנחנו גם פתחנו בשנים האחרונות מסגרות טיפוליות שהבוגרים שלהן יכולים אחר כך להגיע לשיקום בחרמון ולעלות על הרצף הזה.

דבי שגיא: מבחינת הבעיות שלנו, אנחנו באמת, חיים תיאר פה בצורה נורא יפה, אני לא יודעת אם יש את זה בהרבה מדינות, ההתארגנות הלאומית הזאת של גופים שעובדים פעם פה ופעם שם ופעם בריאות ופעם רווחה והמשרד לביטחון פנים אבל הם עובדים ביחד.

דבי שגיא: הם קשובים לנושא הזה והם ממוקדים ואני יכולה להסכים על הנושא של התקציבים אבל המאמץ ובאמת ההירתמות של כל אותם גופים לאותו נושא הוא בהחלט טוב ונכון.

דבי שגיא: מבחינתי הקושי שלי הוא בזה שאם אני פותחת הרבה פעמים מיטות טיפוליות אני לא תמיד בקלות מאכלסת אותם.

דבי שגיא: שאלת קודם על הפערים.

דבי שגיא: בשב"ס זה קשה.

דבי שגיא: אני אחזור לתחילת הדברים שלי.

דבי שגיא: מקום שיש בו סמים הוא מקום שלא ירצו בו להגיע לגמילה ואני צריכה קודם לייבש אותו ולסגור קצה אחד של הברז כדי שייפתח הצד השני.

דבי שגיא: לכן שב"ס אני התחלתי מהטיפול, מהתשומות הטיפוליות אבל שב"ס עושה המון המון פעילות וגם בזה הרשות עוזרת לנו, הנושא של האכיפה ושל המניעה, של מניעת ההחדרה, של הענשה של אלה שמחדירים.

דבי שגיא: אני רוצה להפריך את התפיסה שלפעמים אני שומעת אותה אצל אנשים, אצל אזרחים שאומרים, אתם רוצים שיהיו לכם סמים כי זה עושה שקט.

דבי שגיא: זה ממש שטות.

דבי שגיא: זה לא נכון.

דבי שגיא: זה עושה הרבה בלגן.

דבי שגיא: כשאין לי סמים בכלא אני יכולה לכוון אותם ולמלא את המיטות הטיפוליות.

דבי שגיא: כשנכנסים סמים הם עסוקים בזה, הם עסוקים בלריב, יש סכינאות, יש חשבונות, יש חובות שצריך להחזיר והשפעות של אסירים.

מוחמד ברכה: מה הם האמצעים המרכזיים להחדרת סמים בתוך בתי הסוהר?

דבי שגיא: הרבה.

דבי שגיא: בתי הסוהר הישראליים הם מאוד פרוצים.

מוחמד ברכה: בואי נשאל אחרת.

מוחמד ברכה: באיזו מידה יש לכם נתונים של מעורבות של סוהרים בסמים?

דבי שגיא: אין.

דבי שגיא: לא שאין מידע.

דבי שגיא: הדרך להחדרת סמים דרך הסוהרים היא לעיתים מאוד נדירות ואנחנו נדע על זה מיד כשזה קורה.

דבי שגיא: הכי נפוץ זה ביציאות ובכניסות.

דבי שגיא: הם יוצאים הרבה לבתי משפט.

דבי שגיא: בבית משפט הוא פוגש את בני המשפחה שלו.

דבי שגיא: בני משפחה שנכנסים לביקורים גם מנסים להחדיר אבל עליהם אנחנו יכולים לעשות חיפוש.

דבי שגיא: אסירים מבית המשפט חוזרים זה כבר בתוך הגוף שלהם.

דבי שגיא: הם כבר העלימו את זה.

דבי שגיא: הם בלעו את זה או הכניסו את זה למקום אחר וזה יכול להיכנס.

דבי שגיא: אנחנו נלחמים בזה גם באמצעים מודיעיניים, גם בבדיקות שתן.

דבי שגיא: אנחנו יודעים כשזה נכנס.

דבי שגיא: זה לא שאין לנו מושג.

דבי שגיא: אנחנו מנסים לבודד את האסיר כדי שהסמים שהוא הביא לא יתפזרו באגף.

דבי שגיא: נלחמים בזה.

דבי שגיא: יש הרבה תפיסות.

דבי שגיא: אבל אתה יודע.

מוחמד ברכה: את יודעת בוודאות רבה שאין מעורבות של סוהרים?

דבי שגיא: לא.

דבי שגיא: לא.

דבי שגיא: זאת לא התופעה.

דיאב וואליד: יש מצב הפוך למה שאת אומרת.

דבי שגיא: שמה?

דיאב וואליד: שבפועל סוהרים כן מעורבים.

דבי שגיא: אם היתה תופעה כזאת הייתי יודעת עליה.

דבי שגיא: אין, אין דבר כזה.

דבי שגיא: יש פעם בכמה שנים איזה מקרה.

דבי שגיא: אנחנו יודעים עליו, אנחנו חושפים אותו והוא עף.

דיאב וואליד: דומני שגם היו מקרים שנתפסו סוהרים.

דבי שגיא: גם אם היה מקרה זה לא מקרה שאני יכולה להגיד בגלל זה יש סמים בבתי הסוהר.

דבי שגיא: זה דברים מאוד מאוד חריגים ויש סמים בבתי הסוהר לא בגלל זה.

דבי שגיא: בגלל שזה מגיע ממקומות אחרים.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: רווחה.

איריס פלורנטין: שלום לכולם.

איריס פלורנטין: זה המשך משנה שעברה שדובר אז על הרשויות המקומיות.

איריס פלורנטין: בשני הדיונים הקודמים אני כמובן הזכרתי את הקהילות.

איריס פלורנטין: כי זה בהכרח טיפול פנימייתי שהוא רוב התקציב של השירות ניתן לפנימייתי וגם מי שלא יכול לעבור טיפול בבית מגיע כמובן לקהילות הטיפוליות.

איריס פלורנטין: אני רוצה להתחיל ולומר שתמיד נזדקק לטיפול פנימייתי.

איריס פלורנטין: למרות שאני אומרת שזה הטיפול היקר ביותר.

איריס פלורנטין: תמיד צריך לזכור שיהיו אנשים שלא יוכלו לעבור את הטיפול בבית.

איריס פלורנטין: לכן אנחנו נצטרך למרות הויכוחים על יוקר המחיר תמיד נצטרך לקיים טיפול פנימייתי ויש לו את היתרונות הרבים שלו.

איריס פלורנטין: מבחינת התקציב ומבחינת הפריסה וקצת המאפיינים ואחר כך באמת יש כאן מספיק נציגים שגם יוכלו להגיב.

איריס פלורנטין: כפי שנכתב במסמך תקציב שירות לנושא קהילות טיפוליות 26 מיליון, זה הרבה מאוד כסף.

איריס פלורנטין: 512 מכסות שכולל גם את הטיפול המכסתי וגם הוסטלים.

איריס פלורנטין: לגבי צורת העבודה ואני לא אכנס לפרופיל המיוחד של העבודה ומודל הטיפול בקהילות.

איריס פלורנטין: יכול להיות שמישהו אחר יעשה את זה.

איריס פלורנטין: מה שאני כן רוצה לומר זה שמדובר על טיפול של עד שנה וחצי.

איריס פלורנטין: שנה במסגרת פנימייה של הקהילה הטיפולית ועוד חצי שנה בהוסטל.

איריס פלורנטין: בשנים האחרונות מה שהתחלנו לבקש מהקהילות, אני רוצה להגיד משפט קודם, שהקהילות שעושות את העבודה עושות את העבודה במסגרת זכייה במכרז.

איריס פלורנטין: גם לקראת ינואר 2010 אנחנו יוצאים במכרז.

איריס פלורנטין: אני יכולה להגיד פה שאנחנו לפי דעתי תוך שבועיים שלושה יוצאים במכרז לעיתונות לקראת 2010 וכמו כל מכרז יהיו בו שינויים ועדכונים לצרכים, שמה שמאפיין את העבודה שלנו עם הקהילות הטיפוליות, ראוי להגיד שהעבודה הזאת נעשית יחד עם המנהלים של הקהילות מבחינת המודלים של העבודה.

איריס פלורנטין: זה להתאים את הקהילות הטיפוליות לצרכים של השטח.

איריס פלורנטין: ומה שקורה בשטח בשנים האחרונות זה סוגים שונים.

מוחמד ברכה: ההתקשרות היא עם?

איריס פלורנטין: עם משרד הרווחה.

איריס פלורנטין: יש לנו הסכם עם כל קהילה טיפולית.

מוחמד ברכה: איך זה מתקשר עם הגופים האחרים?

מוחמד ברכה: למשל הרשות ומשרד הבריאות?

חיים מהל: הרשות העבירה את הקהילות עם התקציב למשרד הרווחה.

חיים מהל: פה ושם אנחנו הקמנו קהילה טיפולית לנשים עם שלב מעבר אלינו.

איריס פלורנטין: מה שאני אגיד, הרשות יוזמת את המהלכים, אחר כך מעבירה למשרדים הייעודיים.

איריס פלורנטין: גם אם תראה את השלבים שזה עבר גם מבחינת התקציב, הרשות העבירה את הקהילות הטיפוליות למשרד בסוף שנות התשעים, ב-14 מיליון שקלים, אפשר לראות שהתקציב הוא אסטרונומי.

איריס פלורנטין: אנחנו עומדים היום על 26 מיליון וגם הרבה יותר תקציב לתוך העניין.

איריס פלורנטין: אבל תיכף אני אגע בחיבורים עם כולם גם מבחינת המדיניות וגם מבחינת העבודה.

איריס פלורנטין: מה שברור זה שהמסגרות האלה עוברות מכרז.

איריס פלורנטין: המכרזים מתעדכנים בהתאם לצרכים של האוכלוסיות.

איריס פלורנטין: בכל המסגרות אנחנו עושים עבודה משותפת עם משרד הבריאות כי הקהילות צריכות לקבל רישיון.

איריס פלורנטין: רוב הקהילות הטיפוליות משולבות, זאת אומרת שיש להם רישיון גם לגמילה וגם לטיפול ושיקום.

איריס פלורנטין: לכן בהכרח בנושא הפיקוח והרישוי אנחנו עושים את זה יחד עם משרד הבריאות.

מוחמד ברכה: הרישוי הוא של משרד הבריאות אבל ההתקשרות עם משרד הרווחה?

איריס פלורנטין: לא.

איריס פלורנטין: יש שלושה סוגים של רישוי.

איריס פלורנטין: רישוי שהוא רפואי בלבד ואז משרד הבריאות עושים את זה לבד.

איריס פלורנטין: רישוי שהוא משולב רפואי וסוציאלי ואז אנחנו עושים את הרישוי ביחד, ורישוי סוציאלי שאז אנחנו עושים את הרישוי בנפרד.

איריס פלורנטין: כל מסגרת שמטפלת בשלושה מטופלים ומעלה צריכה לעבור רישוי.

איריס פלורנטין: בהכרח הקהילות הטיפוליות שמטפלות בהרבה מטופלים יש להן רישיון.

איריס פלורנטין: עכשיו במסגרות שהן משולבות הפיקוח נעשה ביחד.

איריס פלורנטין: אבל אני אומרת שיש מצבים שיש יותר עבודה משותפת.

איריס פלורנטין: למשל אם אני מדברת על הקמת הקהילות לצרכים, אז הקהילות נותנות מענה ייחודי למשל לנשים.

איריס פלורנטין: קהילות נותנות מענה ייחודי לערבים.

איריס פלורנטין: הן נותנות מענה ייחודי לדתיים.

איריס פלורנטין: אני פשוט מצביעה כי אנשים כאן נמצאים.

איריס פלורנטין: הן נותנות מענה ייחודי לנשים וילדים.

איריס פלורנטין: הן נותנות מענה ייחודי לצעירים.

איריס פלורנטין: הקהילות מתאימות את עצמן לצרכים המשתנים.

איריס פלורנטין: הן כותבות מודלים ייחודיים בכל קהילה כי הצרכים משתנים כל הזמן.

איריס פלורנטין: למשל במכרז הבא שהולך לצאת אנחנו הולכים לשים הרבה יותר מכסות לנושא הנשים כי ברור לנו היום שאי אפשר לשים את הנשים באופן ברור יחד עם הגברים.

איריס פלורנטין: יש לנו יותר מדי תלונות על דברים קשים שקורים לנשים.

איריס פלורנטין: אנחנו נצטרך לדרוש שהטיפול יהיה בנפרד בתוך המערך הקיים.

איריס פלורנטין: זאת אומרת שכל הזמן מתאימים את הצרכים.

איריס פלורנטין: איפה שיש לנו עבודה צמודה עם משרד הבריאות זה באחת הקהילות שנותנת מענה ייחודי לתחלואה כפולה.

איריס פלורנטין: התמכרות ומחלת נפש.

איריס פלורנטין: ואז משרד הבריאות ואנחנו עושים את הפיקוח לא רק לרישוי ביחד אלא גם את העבודה המשותפת.

איריס פלורנטין: כל ועדות ההיגוי הן ביחד, כל העבודה המשותפת היא ביחד.

איריס פלורנטין: למשל יש קהילה אחרת שנותנת מענה לתחלואה פיזית.

איריס פלורנטין: אנשים עם בעיות רפואיות ואז יש שיתוף פעולה.

איריס פלורנטין: אני מוכרחה לומר שהרשות למלחמה בסמים נמצאת בכל הוועדות מבחינת קביעת המדיניות ועושים עבודה משותפת.

איריס פלורנטין: מה שאני חושבת שחשוב לומר זה מבחינת הצרכים העתידיים מה שקורה היום.

איריס פלורנטין: מאוד משמעותי להתאים את הצרכים כל הזמן וגם לדרישות.

איריס פלורנטין: הדרישות אומרות ככל שיש לנו למשל יותר צעירים וצריך טיפול אחר לצעירים אנחנו צריכים יותר מכסות לצעירים.

איריס פלורנטין: יש יותר נשים אנחנו צריכים יותר מכסות לנשים.

איריס פלורנטין: ואני מוכרחה לומר פה בחדר שהקהילות הטיפוליות שהן עמותות ציבוריות בהחלט מתאימות את עצמן וכותבות מודלים כדי לתת את המענים האלה ואני יכולה כאן רק לשבח בהקשר הזה.

איריס פלורנטין: לגבי העתיד.

איריס פלורנטין: אין ספק שאנחנו לא פרושים מספיק.

איריס פלורנטין: אם הייתי צריכה להצביע וכתבתי את זה בכמה מסמכים ואני גם מעבירה את זה כשאני נדרשת במשרד לגבי צרכים עתידיים.

איריס פלורנטין: אנחנו צריכים לפחות במינימום של המינימום 50 מכסות לאוכלוסיות ייחודיות כשאני מדברת על צעירים, נשים, תחלואות למיניהן, ועוד 50 מכסות להוסטלים כי אי אפשר לעשות תוכניות ייחודיות מבלי שאנחנו נותנים הוסטלים ייחודיים כדי להמשיך את התהליך.

איריס פלורנטין: הלוא אי אפשר לגמור את התהליך מבלי לתרגל את הנושא ברשות המקומית.

איריס פלורנטין: מה שאני כן רוצה לומר מעבר לצרכים האלה וזה משהו, חיים מהל דיבר על הקהילה החדשה, "רוח מדבר", קהילה שאנחנו אמורים לייצר עבורה את המכסות.

איריס פלורנטין: 70 מכסות למבוגרים ועוד 30 מכסות לנוער שהמשרד שאני נמצאת בתוכו אמור לתקצב ולתת.

איריס פלורנטין: אני מוכרחה לומר שאין לנו את כל המכסות לתת ואנחנו אמורים לתת אותם.

איריס פלורנטין: לקראת המכרז של 2010 כרגע יש לי 25 מכסות לקהילה החדשה.

איריס פלורנטין: אני לא יודעת איך נגיע לתקציב המלא.

איריס פלורנטין: אבל זה בנוסף לצרכים הקיימים שבהחלט צריך להרחיב אותם, להעמיק אותם, להמשיך לעבוד.

איריס פלורנטין: עד כאן.

מוחמד ברכה: משרד הבריאות בבקשה.

פאולה רושקה: קודם כל שלום לכולם.

פאולה רושקה: מה שאני רוצה להסביר זה שמשרד הבריאות מופקד בעצם על הטיפול הרפואי של המכורים, גם לסמים וגם לתרופות.

פאולה רושקה: יש לנו שני מסלולי טיפול.

פאולה רושקה: אחד זה הטיפול התרופתי הממושך ואני שוב חוזרת על המונח הזה כי אני לא רוצה לשמוע יותר על החלפת סם או מונחים כאלה שהם כבר לא מקובלים אצלנו.

פאולה רושקה: זה טיפול תרופתי ממושך על ידי מתודן וסבוטקס, אלה הן שתי התרופות שהיום קיימות בארץ.

מוחמד ברכה: אני יכול להעיד שנציגי משרד הבריאות מתואמים.

מוחמד ברכה: תמיד מדברים אותו דבר.

פאולה רושקה: אוקיי.

פאולה רושקה: זה חשוב אבל בחוץ זה לא תמיד מתקבל.

פאולה רושקה: אז זה הטיפול התרופתי הממושך והמסלול השני שזה טיפול הגמילה הפיזית.

פאולה רושקה: עכשיו הטיפול הזה בדרך כלל מתקיים באישפוזיות שונות.

פאולה רושקה: היו בשנים אחרונות בעיות, גם בגלל בעיות של מכרזים שלא הצליחו שהיו חסרות מיטות.

פאולה רושקה: עכשיו השנה אני מקווה באוגוסט, תיפתח אישפוזית דרום שכבר כמה שנים היא לא היתה קיימת.

פאולה רושקה: אישפוזית גמילה מסמים לאוכלוסיה בדרום, 20 מיטות.

פאולה רושקה: בנוסף אנחנו הצלחנו בשנה האחרונה בשנת 2009 לבקש תוספת של משרות נוער לגמילת נוער שהיו עד עכשיו 16 מיטות.

פאולה רושקה: אנחנו ביקשנו 14 מיטות כתוספת.

פאולה רושקה: קיבלנו רק 7 מיטות.

פאולה רושקה: בימים האחרונים אנחנו חותמים חוזה בקהילה טיפולית מלכישוע.

פאולה רושקה: נוסיף 7 מיטות לצפון לגמילה.

פאולה רושקה: אנחנו מאוד מקווים שב-2010 יאשרו לנו עוד 7 מיטות לפחות ל"רוח במדבר" הקהילה הטיפולית בדרום שנוסיף גם שם מיטות נוער שיש הרבה צורך בזה.

פאולה רושקה: דבר נוסף שחסר לנוער זו תחלואה כפולה.

פאולה רושקה: היום אין לנו שום מחלקה ייחודית לבעיה כזאת ואנחנו יודעים לצערנו שבקרב בני נוער יש הרבה מאוד סמיכות של מצבי דיכאון, אובדנות,סמים ואלכוהול.

פאולה רושקה: זה עוד נושא שאנחנו נצטרך איכשהו לתת את הדעת עליו.

פאולה רושקה: עוד נושא- אלכוהול.

פאולה רושקה: השנה נפתחה סוף סוף אישפוזית אלכוהול אחרי מכרז, אחרי איזה שנה וחצי, שנתיים שגם לא היה, ולכן 20 מיטות קיימות היום במתחם בית חולים אברבנאל.

פאולה רושקה: עכשיו אנחנו ביקשנו תוספת של עוד 4 מיטות וקיבלנו.

פאולה רושקה: אז בקרוב אנחנו נוסיף עוד 4 מיטות לאוכלוסייה הזאת.

פאולה רושקה: עכשיו גם במגזר הערבי באישפוזית טמרה יש לנו 20 מיטות ויש לנו קצת תוספת בגלל כל מיני דברים שלא יצאו לפועל.

פאולה רושקה: השנה אנחנו מקווים מאוד לתת תוספת של עוד 30% תוספת מיטות לטמרה ואני מקווה שבתוך החודש הקרוב ניתן תשובה לזה.

פאולה רושקה: עכשיו לגבי הצרכים.

פאולה רושקה: לגבי תחלואה כפולה גופנית.

פאולה רושקה: יש לנו 10 מיטות בקריית שלמה.

פאולה רושקה: אנחנו מחויבים לתת RFI לראות אם יש עוד מסגרות שמעוניינות בזה ובחודש הקרוב אני חושבת שנצא למכרז.

פאולה רושקה: יש לנו צורך הולך וגובר בנושא של נשים.

פאולה רושקה: מה שכבר ברווחה העלו.

פאולה רושקה: אנחנו רואים את זה גם במסגרות נוער שיש צורך בעצם בטיפול בנפרד של בנות לעומת בנים.

פאולה רושקה: גם צריכים מגדרים שונים וגם בגלל הבעייתיות של סמיכות בנים ובנות יחד וגם בקרב מבוגרים.

פאולה רושקה: כרגע אין לנו פתרון תקציבי לבנות איזו מסגרת.

פאולה רושקה: אנחנו ניסינו בעבר לבדוק אם ניתן היה להוסיף מיטות גמילה לקהילה הייחודית של חיפה.

פאולה רושקה: עד עכשיו לא קיבלנו.

פאולה רושקה: זה עניין תקציבי.

פאולה רושקה: עכשיו עוד נושא שאני רוצה להבהיר, שאנחנו רואים שהרבה פעמים אנשים אחרי הגמילה נושרים ולא ממשיכים בגלל שמדובר על העברה ממסגרת גמילה למסגרת קהילה טיפולית או מסגרת אחרת.

פאולה רושקה: התפר פה זה לפעמים בעייתי.

פאולה רושקה: זה יוצר עוד בעיה שלפעמים נגמר הזמן של הגמילה, נגיד שבועיים, שלושה, ארבעה שבועות, תלוי במקרה והקהילה הטיפולית עוד לא תקבל אותם אז צריך, אנחנו מחויבים לשלם עוד מחיר מלא, מחיר של גמילה, כאשר הקהילה לא מקבלת עדיין את האנשים.

פאולה רושקה: יש פה בזבוז כספים בתפר.

פאולה רושקה: לכן מאוד חשוב לנו לנסות ליצור יותר מסגרות איפה שהגמילה תהיה כבר מחוברת להמשך הטיפול.

פאולה רושקה: ככה זה למשל המודל של מלכישוע שאנחנו מנסים עם הנוער לעשות.

פאולה רושקה: זה יוריד לפי דעתי עלויות לשני המשרדים.

פאולה רושקה: זה גם עוד נושא שחייבים לפתח אותו.

פאולה רושקה: זה בערך הדברים.

פאולה רושקה: עוד דבר, זה השיקום.

פאולה רושקה: אנחנו רואים שהרבה מאוד אנשים במיוחד מכורים להירואין שמטופלים במתדון או בסובטקס, אין להם שיקום.

פאולה רושקה: כמעט ולא.

פאולה רושקה: חיים מהל הזכיר את באר שבע.

פאולה רושקה: אנחנו חייבים ביחד לפתח את הנושא של השיקום גם של אנשים מתדוניסטים שהתחילו להוכיח את עצמם שברגע שהם מאוזנים תרופתית הם יכולים לחזור לתפקד גם בקהילה וזה נושא שעד עכשיו לא ניתן מספיק תקציב ולא ניתנה הדעת על זה.

פאולה רושקה: אנחנו יכולים בהחלט לשפר את איכות החיים של הרבה מאוד אנשים וגם להחזיר אנשים לקהילה.

איריס פלורנטין: אני רוצה לחזק משהו שפאולה אמרה.

איריס פלורנטין: אני חושבת שימות המשיח בשבילי ואני חושבת שהיא יודעת זה יהיה אם לכל קהילה טיפולית שאנחנו מפעילים תהיה אישפוזית בפנים פתרנו את כל הבעיות שהיא מדברת עליהן וזה בהחלט די חיבור אידיאלי.

חיים מהל: ונקודה נוספת שהיא נתנה השיקום התעסוקתי, זה עקב אכילס של מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: זה חוזר על עצמו כמעט בכל הישיבות.

חיים מהל: כאילו נגמר האוויר.

חיים מהל: הוציאה המדינה כספים על גמילה, על טיפול, ואין בשביל עוד קצת.

מוחמד ברכה: וברגע שצריך להגיע לקו הסיום אין.

מוחמד ברכה: כן.

מוחמד ברכה: למרות שיקום תעסוקתי לא אמור שלא להניב גם כן תוצאה מבחינה כספית.

מוחמד ברכה: זה לא אמור להיות בחינם.

מוחמד ברכה: טוב, נתחיל עכשיו עם הקהילות הטיפוליות.

מוחמד ברכה: נתחיל איהאב יחיא מטייבה.

איהאב יחיא: אנחנו קהילה טיפולית שמתוקצבת ב-45 מיטות.

איהאב יחיא: יש לנו גם הוסטל חדש שאנחנו פתחנו עם 3 מיטות שמומנו זה כבר שנה שנייה.

איהאב יחיא: אנחנו גם מרכז משולב שגם עושים גמילות גמילה פיזית אבל אנחנו לא מקבלים תקצוב ממשרד הבריאות עבור האישפוזית.

איהאב יחיא: אני שמח שיש תוספת ואני באמת חושב שיש צורך כי אנחנו גם נותנים שירות ומענה לכל האוכלוסייה הערבית כמו שגם טמרה נותנת ואני חושב שאולי תעזרו לנו לפחות בנושא הזה להקצות ולו 3 או 4 מיטות על מנת לעזור למטופלים שיהיו באותה מסגרת וימשיכו את הטיפול אצלנו.

איהאב יחיא: נקודה אחת, קהילות טיפוליות קיימות הרבה שנים.

איהאב יחיא: יש לנו בעיה שאנחנו תמיד חיים באי ודאות.

איהאב יחיא: מה זאת אומרת?

איהאב יחיא: אי ודאות שאנחנו כל שנתיים צריכים להיות במכרז.

איהאב יחיא: לפי החוק זה כל 5 שנים אבל בפועל כל שנתיים אנחנו ניגשים למכרז.

איהאב יחיא: המכרז לוקח מאיתנו הרבה אנרגיות, הרבה השקעה.

איהאב יחיא: אנחנו כל שנה שומעים שיש מכרז או שנדחה אבל בפועל קיבלנו שזה צריך להיות כל שנתיים, אבל מאריכים הסכם.

איהאב יחיא: הרבה דרישות שנדרשות מהקהילות הטיפוליות בנושא של רישוי, בנושא של מכרזים, הרבה כסף משקיעים כל שנה בשביל לחדש את הקיום היסודי של הקהילות.

איהאב יחיא: דבר שני שאנחנו גם ערים לו זה הנושא, אני מדבר על כך שהיום רוב הקהילות הטיפוליות שי להן יכולת קיבולת ליותר מטופלים מבחינת שטח, מבחינת מבנים.

איהאב יחיא: אפילו אם אני לא אתייחס לטייבה, יש לנו קיבולת לעוד 10 מטופלים.

איהאב יחיא: אני אקח את מלכישוע, אני אקח את אילנות, מקומות עם שטח גדול.

איהאב יחיא: יש להם קיבולת לעוד מטופלים.

איהאב יחיא: אני שואל היום, מנסים להרחיב, להקים עוד קהילות.

איהאב יחיא: למה לא להשקיע יותר במה שיש ולתת מענה אזורי.

איהאב יחיא: את הקהילות הקיימות להרחיב אותן שהן יתנו מענה טיפולי לכל האוכלוסייה.

איהאב יחיא: אנחנו שומעים שפותחים עוד איזה 70 מיטות בדרום.

איהאב יחיא: השאלה שלי למה לא להשקיע במה שקיים היום?

איהאב יחיא: הרי ממילא יש שטח.

מוחמד ברכה: צריך גם כיסוי ארצי.

איהאב יחיא: אני לא יודע אם כלל ארצי יש גם בדרום יש מקומות למענה טיפולי.

איהאב יחיא: עכשיו יש עוד נקודה מאוד חשוב היום שאנחנו בקהילות שאנחנו נתקלים בה.

איהאב יחיא: הגיל של השימוש.

איהאב יחיא: הרבה צעירים בני 18, או 19, או 20, או 21 נכנסים לסמים.

איהאב יחיא: הזמינות של הסם היום היא בקלות בלתי נסבלת.

איהאב יחיא: כל נער, כל בחור יכול להשיג סם בקלות.

איהאב יחיא: אם פעם היה צריך ללכת לתחנה היום בטלפון מיד מתקשר כמו פיצה.

איהאב יחיא: אני לא מביא פה סיפורים מהדמיון.

איהאב יחיא: היום שליח יכול להביא לך עד הבית סמים.

איהאב יחיא: אנחנו שומעים את הסיפורים מהאוכלוסייה שמגיעה אלינו.

איהאב יחיא: אז יש זמינות גדולה בנושא של סמים.

איהאב יחיא: סמים נמצאים בכל מקום היום, בכל פינה.

איהאב יחיא: אני שואל, איפה האכיפה?

מוחמד ברכה: למה הזכרת את הגיל?

איהאב יחיא: הגיל.

איהאב יחיא: יש הרבה צעירים היום שמשתמשים בסמים.

מוחמד ברכה: ברור.

מוחמד ברכה: אבל למה זה אמור להיות נושא?

איהאב יחיא: כי אנחנו נתקלים באוכלוסייה חדשה.

איהאב יחיא: אם פעם היינו מטפלים במכורים שהם בני 30 או 40 או 50, בן של משפחה ברוכת ילדים, בן של משפחת מצוקה, אנחנו היום רואים ילדים של מנהלי בתי ספר, ילדים של מורים, בני טובים.

איהאב יחיא: יש להם כסף אפילו.

איהאב יחיא: הם לא באים בקלות לטיפול.

איהאב יחיא: היום זה לא סוד שמעל 50% או 60% מהמטופלים שנמצאים בקהילות הם באים דרך שירות מבחן או דרך בתי משפט.

איהאב יחיא: יש להם את השוט של בית משפט.

איהאב יחיא: ד"ר חיים מהל אמר שיש הרבה אנשים שלא מגיעים לטיפול.

איהאב יחיא: זה לא סוד.

איהאב יחיא: יש הרבה בחורים שלא רוצים לבוא לטיפול ואם אין את השוט של בית משפט או השוט של הסמכות שתפעל עליהם הם לא יגיעו.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: אנחנו רוצים לשמוע את כולם.

מוחמד ברכה: כן אדוני, בבקשה.

אבי ריכטר: תודה.

אבי ריכטר: שלום לכולם.

אבי ריכטר: שמי אבי ריכטר.

אבי ריכטר: אני מעמותת בית אור אביבה.

אבי ריכטר: אני אדבר קצת על העמותה ואני אבקש מרמי שידבר קצת על שיטת הטיפול ומודל הטיפול בקהילה שלנו.

אבי ריכטר: העמותה שלנו הוקמה ב-1987.

אבי ריכטר: היא מפעילה שלוש קהילות טיפוליות.

אבי ריכטר: ב-1987 הוקמה הקהילה בהרטוב.

אבי ריכטר: היא פועלת באזור התעשייה הרטוב ליד בית שמש.

אבי ריכטר: יש בה 45 מיטות טיפוליות למבוגרים והיא מפעילה שתי דירות הוסטל בבית שמש.

אבי ריכטר: שם יש לנו 14 מיטות.

אבי ריכטר: ככלל התהליך הוא תהליך של שנת טיפול שלקראת סיום השנה המטופלים יוצאים לעבוד בעיקר באזור התעשייה בבית שמש ולכן אנחנו מנסים להעביר אותם לגור בבית שמש גם אחרי דירות ההוסטל.

אבי ריכטר: אחרי תקופת ההוסטל בעיקר שהרציונל הוא לשנות את אזור המגורים, להתרחק מאזור המגורים.

אבי ריכטר: הקהילה השנייה שאני אדבר עליה היא קהילת אילנות.

אבי ריכטר: קהילת אילנות הוקמה ב-1989 ביער אילנות על כביש 4.

אבי ריכטר: אנחנו מחזיקים שם כ-50 דונם.

אבי ריכטר: הקהילה מפעילה כמובן במכרז, אנחנו פועלים בכל הקהילות במכרזים, 70 מיטות מבוגרים ועוד 16 מיטות הוסטל שהן ב-6 דירות בכפר סבא.

אבי ריכטר: כאן אנחנו מנסים להעביר את הבוגרים שלנו לעבודה באזור כפר סבא, הרצלייה, רעננה כשהמגורים שלהם בתקופת ההוסטל הם בשש דירות בכפר סבא.

אבי ריכטר: אני אייחד קצת על אילנות.

אבי ריכטר: אנחנו מפעילים יחידת אימהות שהיא בתוך 70 מיטות הטיפול.

אבי ריכטר: יחידת האימהות בעצם מאפשרת לאימהות שמוכיחות יכולות של הורות לקלוט את הילדים שלהם עד גיל 6, עד כיתה א', לתוך הקהילה.

אבי ריכטר: כלומר הילד נמצא, בזמן שהאימא היא משתמשת, ירדה לזנות ועוד מצבים שהתדרדרה אליהם בגין הסמים הילדים נמצאים במשפחות אומנה או במעונות או במקומות סגורים.

אבי ריכטר: לאחר שהאימא מגיעה לטיפול ביחידת משפחה והיא נמצאת כ-3 עד 6 חודשים והיא מוכיחה יכולות, אנחנו באמצעות בתי משפט מביאים את הילד, או לפעמים זה עד 3 ילדים, היו לנו מקרים של עד 3 ילדים, לתוך יחידת האימהות.

אבי ריכטר: כל אימא מקבלת דירה שיש בה את כל ה-facilities שהיא צריכה כדי לגדל ילד.

אבי ריכטר: שירותים ומקלחת ואמבטיה ויחידת אימא.

אבי ריכטר: בעצם אנחנו מנסים ללמד אותה להיות אימא.

אבי ריכטר: איך מקריאים סיפור ואיך מטפלים בילד כשהוא חולה, ומה זה ארוחת ערב, ואיך מוציאים ילד למעון.

אבי ריכטר: האימהות לא נמצאות שנה.

אבי ריכטר: הן נמצאות תקופה הרבה יותר ארוכה.

אבי ריכטר: זה יכול להגיע עד כדי שנתיים וחצי ושלוש, עד שאנחנו מוצאים את האימא לחיים.

אבי ריכטר: קהילה נוספת שאנחנו מפעילים החל מ-2008 זו קהילת שילוב שממוקמת בתוך מחלקה בתוך בית חולים שער מנשה.

אבי ריכטר: יחידה לתחלואה כפולה.

אבי ריכטר: מדובר בנפגעי נפש שהם מכורים לסמים.

אבי ריכטר: יש לנו שם 23 מיטות ועוד 5 מיטות הוסטל.

אבי ריכטר: כאן אנחנו מפעילים את ההוסטל בחדרה.

אבי ריכטר: ככלל העמותה פועלת כעמותה מסודרת על כל האישורים והרישיונות הנדרשים.

אבי ריכטר: אני מחזק את מה שנאמר על עניין הרישוי.

אבי ריכטר: אנחנו מבינים את עניין הרישוי אבל הוא מחייב אותנו להרבה מאוד הוצאות.

אבי ריכטר: אני אתן דוגמה, ומדברים פה על כסף, זה נושא הכיבוי.

אבי ריכטר: אנחנו עובדים מול שלוש רשויות כיבוי.

אבי ריכטר: בית שמש, חדרה ונתניה.

אבי ריכטר: בגלל שהקהילות עובדות בשלושה אתרים אז אנחנו כפופים להוראות הכיבוי של הרשויות המקומיות.

אבי ריכטר: לפני הרישיון צריך אישור כיבוי אש.

אבי ריכטר: אז מזמינים את הכיבוי והוא עושה בדיקה והוא נותן לך דרישה.

אבי ריכטר: אם אנחנו נמלא את הדרישות כמות שהן כדי לקבל אישור אפשר להוציא מאות אלפי שקלים.

אבי ריכטר: ואז אתה מתחיל במשא ומתן ובשכנועים כאלה ואחרים אבל זה מחייב אותך בהוצאות.

אבי ריכטר: אנחנו מבינים, צריך רישיון וצריך לעמוד במכרז אבל זאת דוגמה.

אבי ריכטר: כמובן שאנחנו כפופים לפיקוח של משרד הבריאות ושל משרד הרווחה ואני מחזק את מה שאיהאב אמר, יש לנו יכולת בעמותה לקלוט עוד כמאה מטופלים.

אבי ריכטר: בתשתיות שקיימות לנו, במבנים שקיימים לרשותנו, אנחנו לא צריכים לעשות כמעט שום דבר, כמובן יותר סגל, אנחנו מסוגלים לקלוט עוד כמאה מטופלים.

מוחמד ברכה: טוב.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: אנחנו נעשה את זה מהר יותר.

רמי שי: אני אעשה את זה קצר.

רמי שי: אני לא אפרט תהליכים וכל זה.

רמי שי: אני רק רוצה לגעת בכמה דברים שלדעתי מאוד חשובים.

רמי שי: הטיפול בקהילה היום למעשה יש לנו טיפול של 12 חודשים.

רמי שי: לפני שהוא היה מוגבל וגם כשהוא מוגבל בזמן הוא מתנהל בשלבים כשלכל שלב יש מטרות משלו ואתה צריך להגיע לאותם יעדים בזמן מוקצב.

רמי שי: לא ניתן עכשיו את המודלים כי אין לנו זמן אבל ניגע בכמה דברים שאני אולי אדבר מתוך איזשהו יחס מכיוון שאני מכיר את שני הצדדים, גם את מקום ההתמכרות וגם את המקום של הטיפול.

רמי שי: לדוגמה בן אדם חולה שאתה מכניס לאשפוז ביום ראשון בגלל איזה חיידק שנקרא לו איקס אתה לא אומר לו שכשהאנטיביוטיקה הזו תסתיים ביום רביעי אתה הולך הביתה.

רמי שי: כי אולי ביום רביעי הוא לא יספיק להחלים.

רמי שי: אולי הוא צריך עוד שני ימי החלמה או עוד שבוע החלמה.

רמי שי: אנחנו עובדים היום, כשבא מישהו לטיפול הוא יודע מתי הוא מתחיל טיפול, הוא יודע בדיוק מתי הוא יסיים טיפול.

רמי שי: להגיד לך שהוא החלים?

רמי שי: לא.

רמי שי: בתוך תהליך ואנחנו שולחים אותו מתוך אילוצים מסוימים ולפעמים אנחנו שולחים אנשים לדרכם ואנחנו יודעים שלא קרה הרבה למרות המאמצים.

רמי שי: רוב האוכלוסייה שלנו היום דרך אגב היא יוצאי מדינות חבר העמים.

רמי שי: למעשה צריך לחשוב על איך משלבים אנשים כאלה בחברה כי כשאני רואה אותם איך הם משתלבים והם יוצרים בעצם קומונות משל עצמם מכיוון שהאנשים האלה באים, הם חיים פה, מרגע שהם עלו ארצה הם חיים בגטאות משל עצמם.

רמי שי: וזה טבעי.

רמי שי: הם רוצים לדבר עם אלה שמבינים את השפה שלהם, את המנטליות, את התרבות שלהם ויש להם.

רמי שי: והם למעשה יוצאים וחוזרים חזרה לאותם הגטאות.

רמי שי: הם חוזרים לאותם המקומות בסופו של דבר וזה מאוד קשה להילחם ולמשוך אותם.

רמי שי: מה אנחנו רוצים?

רמי שי: שהם יתערבבו, שהם יהיו חלק מהחברה, שהם יהיו ישראליים למעשה, והם לא.

רמי שי: הם לא.

מוחמד ברכה: אתה אומר שגם במסגרת הטיפולית אתה מעביר אותם מקונכייה לקונכייה.

רמי שי: בדיוק.

רמי שי: אנחנו מדברים על אולפנים, אנחנו מדברים על...

מוחמד ברכה: סוציאליזציה.

רמי שי: כן.

רמי שי: על איזושהי התערבות חברתית יותר עמוקה.

רמי שי: בסופו של דבר אנחנו תמיד מדברים על כסף.

רמי שי: אלה דברים שאני מבחינתי הם בנפשי.

מוחמד ברכה: אוקיי.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: כן גברתי.

חניתה פישר: אני מעמותת זוהרים.

חניתה פישר: אני גם אחלק את הדוח הקצר שלי לשניים.

חניתה פישר: באחד אני אדווח.

חניתה פישר: יושב פה היושב ראש של העמותה איציק יוגב שידבר על הדבר האקוטי שאנחנו מתמודדים איתו כרגע וזה נושא הבנייה.

חניתה פישר: אבל פחות או יותר חתך על הקהילה.

חניתה פישר: בעמותת זוהרים יש 70 מיטות בקהילה, 16 הוסטל.

חניתה פישר: אנחנו מקיימים שני הוסטלים, שתי וילות בקריית עקרון כשהתעסוקה היא אזור צומת בילו.

חניתה פישר: לא נתקלים בבעיה של חוסר תעסוקה.

חניתה פישר: תמיד החבר'ה מוצאים.

חניתה פישר: איריס דיברה על קהילות ייחודיות.

חניתה פישר: הייחוד בקהילה שלנו זה בעיקר שאצלנו מקבלים נשאי איידס שזה ייחוד.

חניתה פישר: וגם נושא קצת שונה ממה שנאמר פה חתך האופי אצלנו בקהילה הוא בדרך כלל אנשים מבוגרים יותר, אנשים שבאים הרבה פעמים מהשב"ס בתנאי מעצר מאוד מגבילים.

חניתה פישר: אנחנו מתמודדים עם אוכלוסייה בוגרת שאני מדברת על אנשים בני חמישים פלוס שהם בדרך כלל אנשים בודדים.

חניתה פישר: כשהם יוצאים, אם אתה דיברת על יציאה של אנשי חבר העמים לחברה, בדרך כלל יוצאים לריק, לכלום.

חניתה פישר: אלה משפחות שנהרסו ומדובר באנשים שהיו 20 שנה בבתי סוהר ותמיד היו את האימהות שהיו רצות אחריהם עם הקנטינות וכולי, שכבר ההורים בדרך כלל לא חיים.

חניתה פישר: האוכלוסייה שלנו היא באמת יותר אוכלוסייה ישראלית, מבוגרת, שמגיעה ממעצרים ותנאי מעצר בית מאוד מאוד מגבילים.

חניתה פישר: אני הייתי מאוד שמחה להרים את הכפפה של נושא של גמילה פיזית.

חניתה פישר: יש לנו איזושהי הפרדה.

חניתה פישר: אנחנו נמצאים באזור כזה שאפשר לעשות הפרדה.

חניתה פישר: רופא במשרה מלאה.

חניתה פישר: אני קצת מצטרפת למה שרמי אמר, הדיון, איריס, הדיון של שינה ועבודה זה דיון רב שנים, של שנה טיפול.

חניתה פישר: אנחנו נאבקים עליו הרבה והצלחנו.

חניתה פישר: אבל באמת גם רמי דיבר, יש שלבים של התפתחות בטיפול שבעצם כעיקרון צריך להיות חודשיים, ארבע, ארבע, חודשיים.

חניתה פישר: זה לא תמיד עובד.

חניתה פישר: התאריך היחידי שהוא תאריך קדוש הוא תאריך של סיום השנה.

חניתה פישר: כלומר הקטע של השלבים לא תמיד התאריכים עובדים כמו שצריך, כמו שהמודל אומר.

חניתה פישר: הדבר היחידי שאנחנו לא יכולים להשאיר מעל שנה מטופל בקהילה.

חניתה פישר: זהו כמו שאמרתי אנחנו בשלבים מאוד מתקדמים של תחילת בנייה.

חניתה פישר: נאבקים.

חניתה פישר: אולי איציק אתה יכול קצת יותר להרחיב.

חניתה פישר: אפשר להעביר את זה ליושב ראש שהוא ידבר על נושא הבנייה?

מוחמד ברכה: טוב.

מוחמד ברכה: בבקשה.

יצחק יוגב: שלום לכולם.

יצחק יוגב: שמי איציק יוגב, יושב ראש עמותת רמות יהודה המפעילה כפר לגמילה מסמים זוהרים באזור בין גוברין.

יצחק יוגב: אני עושה את תפקידי בהתנדבות.

יצחק יוגב: אולי זה השולחן להגיד תודה לכל העוסקים במלאכה.

יצחק יוגב: אני מתכוון למשרדי הממשלה, איריס, משרד הרווחה, ד"ר חיים מהל, הרשות למלחמה בסמים, אם נרצה או לא נרצה אנחנו שותפים שלהם.

יצחק יוגב: וזה גם הפוך.

יצחק יוגב: אבל אין לי ספק שהם עושים את המירב כדי באמצעים הדלים המעטים שישנם לתת מקסימום שירות.

יצחק יוגב: זה דבר ראשון.

יצחק יוגב: אני גם לא רוצה כרגע להתייחס לנושא הטיפולי.

יצחק יוגב: יש מספיק אנשי מקצוע פה שידברו.

יצחק יוגב: אני רוצה יותר להגיד כמה משפטים בנושא העקרוני הענייני.

יצחק יוגב: אני עושה את תפקידי כבר 12 שנים.

יצחק יוגב: נדמה לי שבמהלך 12 השנים האלה לפחות שליש מהזמן לא היה שר רווחה.

יצחק יוגב: כלומר אף אחד לא רוצה להתעסק עם תפוח האדמה הלוהט הזה.

מוחמד ברכה: אתה מספר לי.

מוחמד ברכה: אנחנו הגענו למצב, אני וחבר הכנסת אורלב למצב שהגענו הצעת חוק למנות שר רווחה.

יצחק יוגב: בחוק לא מופיע שר הרווחה, נדמה לי שקוראים לו שר הסעד.

יצחק יוגב: אבל זה לא משנה.

יצחק יוגב: זה לא העניין.

יצחק יוגב: אני חושב שצריך לשנות פאזה.

יצחק יוגב: מה למשל אותי מדאיג, איריס כאן אמרה שבשנת 90 התקציב היה 14 מיליון שקל ועכשיו הוא 26 מיליון שקל.

יצחק יוגב: וזה מבחינתה היא צודקת זה הישג.

יצחק יוגב: אבל אני חושב שזו טעות.

יצחק יוגב: ממש טעות.

יצחק יוגב: אם אתה לוקח את זה במהלך של 20 שנה אז זה בעצם הצמדות ואולי יוקר המחייה, לא יותר מזה, כאשר האוכלוסייה גדלה.

יצחק יוגב: היתה עלייה של מיליון אנשים מחבר העמים.

יצחק יוגב: יש לנו את העלייה האתיופית.

יצחק יוגב: יש לנו בנגב הברחות של סמים וכולי וכולי.

יצחק יוגב: צריך לשנות את הגישה.

יצחק יוגב: אני לא מדבר על התהליך הטיפולי, אני מדבר על גיוס משאבים.

יצחק יוגב: צריך פעם אחת ולתמיד להבין שזה במקום ראשון.

יצחק יוגב: מתי מתחילים לדבר בבן אדם?

יצחק יוגב: כששומעים שהוא חולה.

יצחק יוגב: אסור לנו להגיע למצב הזה.

יצחק יוגב: זה הרי ידוע שבמערכת החינוך הציפו את זה אבל לא עשו כלום.

יצחק יוגב: מדברים שהתקציב במערכת החינוך הוא חצי שקל לתלמיד.

יצחק יוגב: זו בדיחה.

מוחמד ברכה: הבעיה שקשה לשכנע בן אדם שהוא לא מרגיש חולה ללכת לטיפול.

יצחק יוגב: לא.

יצחק יוגב: לא.

יצחק יוגב: אם יהיה תקציב אני מודיע לך שלא תהיה בעיה לשכנע אנשים.

יצחק יוגב: יהיה לנו מה לעשות ואל מי לפנות.

יצחק יוגב: אני לא רוצה להאריך בדברים.

יצחק יוגב: אני מציע שני דברים אופרטיביים.

יצחק יוגב: אני מבקש שכבוד יושב ראש הוועדה יזמן דיון ענייני בעקרונות לגיוס והעצמה של הנושא הזה עם כל הצער שבדבר.

יצחק יוגב: לא לחכות שזה יהיה מחלה אלא שזה יהיה תהליך של מניעה, חינוך, הסברה, והבעיה לא מתחילה מגיל הטיפול 18 או 20, אנחנו יודעים שיש גילאים יותר נמוכים, רואים את זה כל יום בעיתונות ובתקשורת, מתחיל בגיל הרבה יותר צעיר.

יצחק יוגב: הצעה ראשונה ברמה של שר, מנכ"ל משרד וכל הגורמים, משרד החינוך, אולי אפילו לא בהשתתפותנו, לנסות לתת פעם אחת ולתמיד דחיפה לעניין הזה.

יצחק יוגב: מוכרחים.

יצחק יוגב: אני הייתי ממליץ, מבקש אפילו, אני מוכן אצלנו בקהילה, שכל חבר ועדה, אם רוצים אני מציע, יאמץ לו קהילה.

יצחק יוגב: שהוא יעשה לעצמו מנהג פעם בחודשיים, שלושה, יבוא ויבקר.

יצחק יוגב: ישמע אנשים בשטח.

יצחק יוגב: לא בטוח שאנשי הוועדה פה פעם שמעו מטופל שאומר למדריכה בת 25 והוא בן 55 הוא אומר לה, את היית כמו אימא שלי.

יצחק יוגב: אתה לא יודע אם לבכות או לצחוק.

יצחק יוגב: אבל אלה הן עובדות החיים.

יצחק יוגב: אז אם יבואו אנשים לשטח, ירדו לשטח, ההתרשמות תהיה שונה ואין לי ספק שגם תהיה שכרה בצידה.

יצחק יוגב: בנושא הבינוי שהמנכ"לית שלנו ביקשה לדווח.

יצחק יוגב: אחרי הרבה הרבה מאמצים הקהילה הצליחה להגיע לחוזה חכירה לדורות מול מנהל מקרקעי ישראל.

יצחק יוגב: יש לנו תב"ע מאושרת, יש לנו תוכניות במכרז, יש לנו מפרט, אני מאמין שתוך שבועיים זה גם יפורסם בעיתון.

יצחק יוגב: לא נעזוב אתכם.

יצחק יוגב: אנחנו ננסה להציק לכם על מנת שתעזרו לנו להשיג תקציבים.

יצחק יוגב: תודה.

מוחמד ברכה: בשביל זה אנחנו כאן.

מוחמד ברכה: תודה.

סמדר למברג: כמנהלת מבט נשי שזאת המסגרת היחידה בארץ היום שקיימת כקהילה נפרדת לחלוטין לנשים, אני רוצה רק בקצרה להגיד כמה מילים.

סמדר למברג: הקהילה קיימת 10 שנים.

סמדר למברג: היא הוקמה על רקע הזיהוי שנשים זקוקות למענים אחרים.

סמדר למברג: יש להן צרכים אחרים.

סמדר למברג: כאן המקום גם לציין ולתת את הדעת על זה שיש הרבה יותר נשים עם בעיה של התמכרות במדינת ישראל מהייצוג שלהם בכל המסגרות הטיפוליות, גם האמבולטוריות, וגם האשפוזיות וגם הקהילתיות.

סמדר למברג: אנחנו מדברים על פערים של 50% בערך בין הייצוג שלהן במסגרות לבין הנוכחות של הבעיה בשטח.

סמדר למברג: חלק מההסבר לזה הוא שהמענים שניתנים הם לא תואמים לצרכים של הנשים.

סמדר למברג: על רקע זה הוקמה הקהילה הזאת.

סמדר למברג: בעשר השנים שהיא קיימת אנחנו הצלחנו להוכיח את הנזקקות של המקום הזה.

סמדר למברג: יש היענות.

סמדר למברג: אנחנו היום במצב שמ-12 מקומות שהמקום נפתח אנחנו היום עם 18 מיטות.

סמדר למברג: כפי שחיים ציין זה התחיל כמיזם של הרשות למלחמה בסמים.

סמדר למברג: היום אנחנו מתוקצבים ובפיקוח מלא של משרד הרווחה.

סמדר למברג: הנושא של אשפוזית שהוזכר כאן

סמדר למברג: הוא בהחלט נושא מאוד משמעותי במיוחד אצל נשים כי על רקע מה שאני אומרת, כבר שיש אישה שקמה ואומרת, אני רוצה לעשות והיא צריכה לעשות את תהליך הגמילה בתוך קהילה שיש בה אשפוזית, שיש בה 10 או 17 גברים ואישה אחת הסיכוי שלה להישאר שם הוא מאוד מאוד נמוך.

סמדר למברג: אז אני בסך הכול רוצה לחזק ולומר שאחד הדברים שצריך באמת לתת את הדעת זה הצורך בבניית עוד שירותים ועוד מערכות ייחודיות לנשים.

סמדר למברג: תודה.

מוחמד ברכה: יש לך הערכה לגבי הצורך הזה?

מוחמד ברכה: איפה?

מוחמד ברכה: אתם נמצאים בצפון.

מוחמד ברכה: משרתים את הצפון.

סמדר למברג: אנחנו משרתים את כל הארץ ובאים מכל הארץ.

סמדר למברג: יש לנו 18 מיטות ועוד 4 מיטות של הוסטל.

סמדר למברג: בהחלט ההערכה היא שלפחות 48.

מוחמד ברכה: יש רשימת המתנה?

גלעד נתן: אין רשימת המתנה.

גלעד נתן: המקום כרגע לא מלא לגמרי.

גלעד נתן: צריך להיות הוגן.

גלעד נתן: גם חלק מהקהילות פה שאמרו עוד מאה מיטות הן לא תמיד מלאים.

גלעד נתן: אני אומר צריך לתת עוד אופציות אבל בואו לא נגזים.

גלעד נתן: המדינה נותנת, מי שרוצה היום ללכת לגמילה או מי שרוצה לקהילה טיפולית הולך, אף אחד לא נשאר בחוץ.

גלעד נתן: צריך לדעת את זה.

מוחמד ברכה: אין רשימות המתנה בשום מקום?

גלעד נתן: אין רשימות המתנה.

וואליד דיאב: טוב אנחנו כעיקרון באישפוזית שעובדת עם האוכלוסייה הערבית והיהודית והרוסית ואנחנו באמת מקום מעורב כזה שיש בו חיים משותפים.

וואליד דיאב: גם הצוות מורכב מדוברי רוסית, עברית וערבית.

וואליד דיאב: זה ייחודי אצלנו ואנחנו עושים את זה בצורה מאוד יפה ויש לנו חיים משותפים.

וואליד דיאב: כל אחד מדבר את השפה שלו, תקשורת, אפילו רגשית ואווירה של חיים משותפים.

וואליד דיאב: עכשיו חיים אמר משהו חשוב שהוא מטלפן אלי, אומר לי וואליד יש לי מישהו צריך להעביר.

וואליד דיאב: אנחנו כעיקרון המקום יכול לקלוט עד 40 או 50 מטופלים כי אנחנו היינו קהילה בעבר.

וואליד דיאב: אבל אנחנו מתוקצבים רק ל-20 מיטות.

וואליד דיאב: אז ה-20 מיטות האלה מלאות כל הזמן ואנחנו באמת יש לנו תור המתנה.

וואליד דיאב: יש לנו את המיקום שלנו שאנחנו בצפון.

וואליד דיאב: אנחנו מעורבים עם כל הקהילות.

וואליד דיאב: אילנות למשל באים אלי מטופלים, כמעט כל חודש, 8 עד 9 מטופלים אצלנו עוברים מדלת לדלת.

וואליד דיאב: ואנחנו מפנים לכולם.

וואליד דיאב: עם פרויקט לוינסקי אנחנו עובדים באופן אינטנסיבי כזה ועם הרשות.

וואליד דיאב: הרשות תומכת ומסייעת ובאמת מעבירה מטופלים.

וואליד דיאב: למטופלים האלה חסרים הרבה דברים.

וואליד דיאב: כמעט חסרי כול.

וואליד דיאב: חלק גדול מהם הם דרי רחוב.

וואליד דיאב: אין להם קורת גג.

וואליד דיאב: ואנחנו אמורים לטפל בהם, והרשות משתתפת איתנו כדי לסייע להם בכל מיני דברים, היגיינה וטיפול ראשוני וטיפול נמרץ שאנחנו עושים להם בהתחלה.

וואליד דיאב: גם סיגריות, גם בגדים.

וואליד דיאב: הפרויקט הזה הולך יפה ואנחנו מצליחים כמעט 90% מפרויקט לוינסקי להמשך קהילות.

וואליד דיאב: כמעט 90%.

וואליד דיאב: יש תקופות שאותם אנשים חוזרים.

וואליד דיאב: אחרי שנה הם חוזרים.

וואליד דיאב: בתקופה הזאת אין 90% הצלחה, יש 40% או 50% הצלחה כהמשך לקהילות.

וואליד דיאב: יש לנו תור המתנה וכל הזמן יש לנו.

וואליד דיאב: יש לנו 35 אנשים בהמתנה, חיים.

חיים מהל: אני אקח את יושב ראש הוועדה לביקור פתע בכל המקומות ונראה אם יש מצב שאין מקום בארץ, בכל הארץ אין מקום.

חיים מהל: זו השאלה.

חיים מהל: אז במקום אחד מלא, אז בשני יש מקום.

איריס פלורנטין: חיים זה לא נכון.

איריס פלורנטין: הרשימות הן אצלי כאן על השולחן וחבל סתם לתת אינפורמציה לא נכונה.

איריס פלורנטין: סליחה, הפניות מגיעות אלי ולא אליכם.

איריס פלורנטין: פשוט לא נכון.

איריס פלורנטין: כשאני אומרת שחסרות 50 מכסות אם אני עכשיו טלפון לסגנית שלי ואקבל רשימה, אבקש מהקהילות, ואני יודעת.

איריס פלורנטין: יש לי סטודנטית שעובדת באחת הקהילות.

איריס פלורנטין: הגיע אלי אבא שלה שעובד אצלי במשרד והתחנן שהמטופל ילך להוסטל ואין לי מכסה לתת.

איריס פלורנטין: או מישהו אחר במקום אחר ממועצה מקומית חברת מועצה, תכניסו את הבנים שלי לשתי קהילות אחרות.

איריס פלורנטין: אין לי מכסות להכניס.

איריס פלורנטין: יש המתנות וכל הזמן יש המתנות.

איריס פלורנטין: ואם אני אספור עכשיו אני ארים טלפון ואאסוף את ההמתנות, יאמרו לי 50, יש 50 לפחות שממתינים שצריכים להכניס אותם שיכולנו להכניס אותם אם היה מקום.

איריס פלורנטין: ואין מקום.

איריס פלורנטין: זה לא נכון.

מוחמד ברכה: יש מצב גם של המתנות שלא קיימות בתוך הרשימה.

איריס פלורנטין: תמיד יש.

איריס פלורנטין: אני עוד מצטמצמת כשאני אומרת 50.

מוחמד ברכה: לא שהייתי רוצה שהמצב יהיה גרוע יותר ואתה אומר שהמצב מצוין.

מוחמד ברכה: יש מספרים.

מוחמד ברכה: אנחנו מדברים על כך וכך אלפים של מכורים וכך וכך מטופלים.

חיים מהל: אין מספרים, יושב ראש הוועדה אין מספרים.

חיים מהל: לפי החוק אנחנו היינו צריכים לקבל מכל המשרדים את הנתונים על המכורים.

מוחמד ברכה: יש מספרים שנתן לנו מנכ"ל הרשות שלך.

מוחמד ברכה: יש נתונים שמסר כאן על השולחן הזה מנכ"ל הרשות מר יאיר גבע.

חיים מהל: משרד הרווחה יכול לתת לנו נתונים?

מוחמד ברכה: אני מצפה שהמספרים שהוא נותן הם אמונים גם עליך.

מוחמד ברכה: כן.

איריס פלורנטין: משרד הרווחה שם כאן טבלה בשבוע שעבר על השולחן שלך.

וואליד דיאב: טוב, אז כאילו זה הקטע.

וואליד דיאב: יש 20 מיטות האלו וכשיש פנייה מהרשות אני לא יכול להגיד לא כשיש SOS אבל יש לי מקום בנפרד, אבל זה לא מסובסד, אז על חשבוני אני קולט את המטופל אז זה לא אומר שבאמת יש לי אפשרות.

וואליד דיאב: אני חושב שעכשיו ה-30% זה דחוף וזה SOS באמת פאולה שסוף סוף נקבל תוספת מיטות כי אתם יודעים מה המצב אצלנו.

וואליד דיאב: אני בהזדמנות זו רוצה להודות, להודות מעומק הלב לאנשים, יושב ראש הוועדה הגיע אלינו כבר לביקור.

וואליד דיאב: אנחנו שכנים ואני מכיר אותו אישית.

וואליד דיאב: אני יודע שהוא גם רציני.

וואליד דיאב: אגב אני שמח שאנחנו בקדנציה שעברה לא הגענו לכנסת כמעט בכלל למרות שהיה יושב ראש.

וואליד דיאב: אני הגעתי, אני עזרתי והיו הבטחות שנזמין והם יבקרו ושום דבר לא נעשה.

וואליד דיאב: וממשלה חדשה.

מוחמד ברכה: הוא עשה את העבודה שלו על פי הבנתו ותפיסתו.

וואליד דיאב: אני שמח שאנחנו נפגשים עכשיו.

וואליד דיאב: אז אנחנו חוזרים לימים הטובים, נפגשים אנשי מקצוע.

וואליד דיאב: אני רוצה להודות לך אדוני יושב הראש על ביקור הפתע שעשית אצלנו ואני חושב שהדברים יתקדמו לפחות ברמה התקשורתית.

מוחמד ברכה: זה לא עניין של מכירים ושכנים וזה.

מוחמד ברכה: עשינו ביקורים בכל המקומות.

וואליד דיאב: אתה יודע מה?

וואליד דיאב: זה מאוד חשוב גם אדוני היושב ראש שיהיה גם הד תקשורתי.

וואליד דיאב: צריך להפעיל את המודעות בקרב הציבור על נושא הסמים שהפכנו להיות בתקופה האחרונה כמובן מאליו שיש מכורים, שיש סמים.

וואליד דיאב: זה טוב באמת לעורר את הנושא הזה.

וואליד דיאב: עוד נקודה.

וואליד דיאב: חיים מהל ופאולה רושקה אני עובד איתם באופן אינטנסיבי, שאלת אותי כשביקרת אצלי איפה יש לך בעיות במשרדים?

וואליד דיאב: ולא היה לי מה להגיד חוץ מלהגיד באמת תודה על באמת העזרה והתמיכה.

וואליד דיאב: תודה.

עאדל אבו ריא: אני בתור מנהל של אגודת הילאל למלחמה בסמים.

עאדל אבו ריא: האגודה פועלת על בסיס של הסברה והכוונה לטיפול.

עאדל אבו ריא: אין הרבה דברים משותפים בין עבודת האגודה לבין הדברים הנאמרים כאן אלא שאנחנו בגלל מספר אלמנטים מצאנו את עצמנו מכוונים את האנשים שבאים אלינו למרכזי הטיפול.

עאדל אבו ריא: וזה בגלל דבר אחד, אני מרגיש בחסרון מובהק במרכזי הטיפול במגזר הערבי במיוחד לאוכלוסיית הנוער.

עאדל אבו ריא: אתם דיברתם על זה שאין רשימת המתנה.

עאדל אבו ריא: אני יכול מהצד להעיד שאין לי אינטרס לא לכאן ולא לכאן.

עאדל אבו ריא: הרבה אנשים, הרבה הורים, הרבה נערים מתדפקים על דלתותינו כדי להפנות אותם לטיפול ואין לאן להפנות אותם.

עאדל אבו ריא: אני גם מתריע על נושא התקצוב במגזר הערבי ובהזדמנות הזו אני אבקש מכבוד היושב ראש לארגן דיון בעניין החינוך והמניעה וההסברה בכל הארץ כולל המגזר הערבי, דבר שלא היה עד כה.

עאדל אבו ריא: אבל מה שאני מרגיש שהמדינה בואו נאמר ככה, שמה את המגזר הערבי בפינה.

עאדל אבו ריא: התקצוב והדאגה שאם צריכים להפנות למגזר הערבי אנחנו לא רואים בכלל לא מבחינת הסברה וגם לא מבחינת טיפול וגם לא מבחינת שיקום.

עאדל אבו ריא: רבותיי התקציב שהמדינה הפנתה למגזר הערבי לפני 15 שנה הוא פי 4 ממה שמופנה היום.

עאדל אבו ריא: ואני אחראי למספרים שאני נותן.

עאדל אבו ריא: עמותת הילאל למשל שהיא הגוף היחידי במגזר הערבי שפועל בנושא מניעת השימוש בסמים בסקטור הערבי על בסיס ארצי היתה מתוקצבת לפני 15 שנה במיליון וחצי שקל, היום פחות מ-300 אלף שקל.

עאדל אבו ריא: נכון אדוני היושב ראש.

עאדל אבו ריא: גם יושב ראש ומנכ"ל הרשות למלחמה בסמים הופתעו מאוד לגלות את הדברים האלה.

עאדל אבו ריא: לכן אני באתי כדי להתריע.

חיים מהל: זה לא קשור לטיפול.

חיים מהל: אנחנו מדברים על מערכת הטיפול.

עאדל אבו ריא: אני גם ציינתי זאת בתחילת דבריי.

דבי שגיא: אצלנו לשמחתי יש ייצוג של הסקטור הערבי במסגרות שלנו.

עאדל אבו ריא: רק אם אפשר לסיים אדוני היושב ראש באופן מסודר.

עאדל אבו ריא: גם האנשים האלה שאנחנו מוצאים את עצמנו אנוסים לכוון אותם למרכזי הטיפול בגלל שאין מרכזים שיכוונו חוזרים אלינו לאחר חודש, אומרים לנו רבותיי, אנחנו אין לנו כסף להשתתפות עצמית.

עאדל אבו ריא: מרכזי הגמילה מבקשים השתתפות עצמית שאנחנו אין לנו אותה.

עאדל אבו ריא: לכן אני הייתי מבקש מכבוד היושב ראש גם לקחת את הדברים האלה בחשבון כדי לפשט את העניינים של ההפניה לטיפול.

משה רובכה: אני מנהל קהילת הבוגרים בכפר הנוער.

משה רובכה: אני מייצג גם את קהילת הנוער.

משה רובכה: קהילת רטורנו הוקמה לפני עשר שנים בדיוק.

משה רובכה: חגגנו לפני 3 חודשים עשור לקהילה.

משה רובכה: הקהילה מכילה שתי קהילות גם בוגרים וגם נוער.

משה רובכה: הנוער הוא תחת חסות של רשות הנוער, 36 מיטות.

משה רובכה: אצלנו 25 מיטות.

משה רובכה: בעצם אנחנו 45 מיטות אבל בפועל יש 25 מיטות.

משה רובכה: הקהילה היא ייחודית בשלוש רמות.

משה רובכה: בראש ובראשונה זו קהילה שבאמת אמורה לתת מענה לאוכלוסיה הדתית למרות שלמעלה מ-50% מהאוכלוסייה שמגיעה אינה דתית.

משה רובכה: ישנם גם כאלה שאינם יהודים אבל כל אחד מהשיקולים המיוחדים שלו יכולים להגיע לקהילה.

משה רובכה: פן נוסף זה תקופת הטיפול.

משה רובכה: תקופת הטיפול אצלנו היא גברים 7 חודשים ונשים 9 חודשים.

משה רובכה: אנחנו משתדלים בשבעת החודשים להשקיע הרבה מאוד משאבים ואני רוצה להציג כאן איזושהי בעיה שמתבטאת כמובן ברמת המשאבים והעלויות.

משה רובכה: הנושא השלישי זה הטיפול המערכתי.

משה רובכה: יכול להיות שזה קיים בקהילות אחרות אבל אצלנו יש דגש מיוחד למימד המשפחתי שלוקח חלק פעיל מאוד במערך הטיפולי.

משה רובכה: אנחנו כל שבוע מקיימים מפגש משפחות אצלנו בקהילה, כולל טיפול משפחתי, וקבוצות להורים שאנחנו עושים איתם, וככל שידוע לי מקהילות אחרות משיקולים מקצועיים וטיפוליים זה פחות תופס מקום.

משה רובכה: בנוסף לכך קיימת אצלנו מסגרת אמבולטורית אצלנו בקהילה ותוכנית נוספת תוכנית המניעה שנותנת איזשהו מענה בתחום המניעתי בעיקר למערכת החינוך.

משה רובכה: אנחנו עובדים כבר שנה על תוכנית שתיתן מענה לילדי שדרות, למעלה מאלף ילדי שדרות עברו אצלנו סדנאות להעצמה, לאיזשהן התמודדויות עם המצב.

משה רובכה: האוכלוסייה עצמה בעיקר אצל הבוגרים מתאפיינת ב-30% מהאוכלוסייה נשים ו-30% אחרים אוכלוסיה פרטית מהארץ ומחוץ לארץ.

משה רובכה: העלויות של המשרד, אנחנו ישבנו עם המשרד, מנסים באמת למצוא פתרונות, המשרד מלווה אותנו לאורך כל הדרך במימון, גיבוי ויצירתיות בניסיונות לחפש פתרונות.

משה רובכה: אנחנו כרגע בבעיה.

משה רובכה: מה שאנחנו מקבלים מכסה עבור הפונים שלנו זה יוצר פער בסביבות אלפיים שקל לכל מטופל בהשקעה שאנחנו משקיעים.

משה רובכה: זאת אומרת היום לכאורה לא כדאי לנו לקבל מטופלים מהרווחה ויש גם המתנה של 3חודשים אבל המיטות מלאות.

משה רובכה: בגלל המשאבים שאנחנו משקיעים יש הרבה מאוד משאבים, יש בתוך הקהילה חווה טיפולית, חווה רצינית מאוד, 18 סוסים שזה חלק, זה אחד הכלים הדומיננטיים של הטיפול בתוך הקהילה.

משה רובכה: המדרשה שקיימת בקהילה, התוכנית האמבולטורית, אלה משאבים, נוסף לכך טיפולים הוליסטיים והרבה מאוד טיפולים פרטיים בעלויות עצומות.

משה רובכה: וזו אחת הסיבות שאנחנו קיצרנו את תקופת הטיפול ל-7 חודשים כדי לתת איזשהו מענה ממוקד בטווח קצר יחסית.

משה רובכה: אבל מסתבר שהיום הקהילה התבססה הרבה מאוד על תרומות והמצב הכלכלי בארץ ובעולם כולו השפיע מאוד לרעה על הקהילה.

משה רובכה: אנחנו נמצאים כרגע במצב בהחלט לא טוב.

משה רובכה: ישבנו עם המשרד.

משה רובכה: ביחד ניסינו לחשוב על פתרונות כאלו או אחרים.

משה רובכה: אחת האפשרויות שעלתה כמחשבה זה אם אנחנו נותנים מענה ב-7 חודשים מה שבקהילות אחרות ניתן בשנה אז אם אפשר לקבל את אותן סכומים שניתנים לשנה ל-7 חודשים כדי באמת להשלים את הפער שקיים ויכול להיות שזה יוכל לעזור.

משה רובכה: אבל שוב הדברים נבדקים גם ברמה המשפטית וגם ברמה הפרקטית.

משה רובכה: אנחנו גם פנינו למשרד וביקשנו להיעזר באיזשהו בודק חיצוני, רואה חשבונות של המשרד כדי שיבדוק מה שקרה בחלק מהקהילות האחרות, יכול להיות שגם אצלנו יש מקום להתייעלות.

משה רובכה: אנחנו כרגע בשלב של בדיקה.

משה רובכה: בודקים את הנושא הזה.

משה רובכה: כללית אני אומר שוב הקהילה בהחלט נותנת, עוזבים את הקהילה במסגרת המניעה, אני מזמין את יושב ראש הוועדה וחברי הוועדה לבקר במקום.

משה רובכה: יש בהחלט מה להציג באותם שלוש רמות שדיברתי עליהן.

משה רובכה: בנושא התעסקותי.

משה רובכה: אנחנו אוכלוסיה דתית ונעזרים כרגע בארגון שנקרא קמח, ארגון דתי.

משה רובכה: סטף ורטהיימר הקים עמותה שנותנת מענה לאוכלוסיה הדתית.

משה רובכה: יצאנו עכשיו בשלושה קורסים ייחודיים ברמה פרטית.

משה רובכה: משקיעים הון תועפות בנושא הזה ואנחנו מתכוונים להרחיב את זה בתחום אמנות הבישול, מאמנים בתחום הרכיבה הטיפולית וכולי, עם תעודות לתקופה של 3 חודשים.

משה רובכה: והמטרה היא להרחיב את זה ולתת יותר אפשרויות כך שהנושא הזה באמת תופס מקום מרכזי כרגע.

משה רובכה: זהו.

משה רובכה: זה פחות או יותר.

מוחמד ברכה: אוקיי.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: לפני שאני מסכם בכמה מילים אני יש לי שתי הערות שאני הייתי רוצה לשמוע את הגורמים הנוגעים בדבר.

מוחמד ברכה: משרד הרווחה ומשרד הבריאות.

מוחמד ברכה: דובר כאן במהלך הדיון על קהילות אשפוזיות וקהילות טיפוליות.

מוחמד ברכה: למה לא משלבים את שני הדברים?

איריס פלורנטין: אני לא אומרת מה שמשרד הבריאות יאמר.

איריס פלורנטין: משרד הבריאות כמו משרד הרווחה, צריך להבין שזה החלום שלי כבר הרבה מאוד שנים.

מוחמד ברכה: כולם מסכימים, כולם מהנהנים כאן.

מוחמד ברכה: איפה זה?

איריס פלורנטין: אני אסביר.

איריס פלורנטין: אני חושבת שבמכרז העתידי שלהם הם צריכים לכתוב שהגמילה צריכה להתקיים במסגרת של קהילות טיפוליות וככה אנחנו מיישמים את הרצף שחיים דיבר עליו.

איריס פלורנטין: במכרז הקודם הם לא כתבו את זה.

מוחמד ברכה: מי זה הם?

איריס פלורנטין: משרד הבריאות.

אבי ריכטר: הם כתבו שתהיה עדיפות לקהילה טיפולית ואנחנו ניגשנו למכרז אבל לא זכינו.

מוחמד ברכה: מישהו, יש איזה ייעוץ משפטי ממשרד הרווחה או ממשרד הבריאות שיכול להביא טיוטת הסכם או חוזה שישלב את שני הדברים ביחד?

איריס פלורנטין: זו לא בעיה.

איריס פלורנטין: זו בכלל לא ברמה של שילוב.

איריס פלורנטין: אם הם במכרז הבא כשהם יצאו יהיה כתוב סעיף שהאשפוזיות צריכות להיות לפחות חלק מהן כמו שאני כותב במכרזים שלי, נשים, צעירים וכולי, אם הם יכתבו שחלק, אני לא יודעת כמה הם יחליטו, שהעמותות של האשפוזיות יהיו בקהילות טיפוליות ינקבו מספר.

איריס פלורנטין: אני סתם אומרת מספר, 50 מכסות של אשפוזית יהיו תנאי בתוך קהילות טיפוליות, זה יקרה.

איריס פלורנטין: השאלה מי יזכה, זה הכול.

איריס פלורנטין: לפי דעתי זה יפתור לכם את הבעיה.

חיים מהל: צריך לזכור שיצטרכו להישאר אשפוזיות לאנשים שלא הולכים אחר כך לקהילה טיפולית.

חיים מהל: רוצים ללכת למרכז יום.

חיים מהל: יכול להיות חלק מהאשפוזיות.

רמי שי: אגב לא חייב ללכת לאשפוזית שבקהילה להמשך טיפול בקהילה.

רמי שי: יכול לחזור הביתה.

רמי שי: יכול להיות שהוא יימשך לטיפול.

רמי שי: אולי הוא יימשך לטיפול.

חיים מהל: ברגע שהוא יראה את הקהילה זה ימשוך אותו הלאה.

מוחמד ברכה: כולל העניין הזה שאנחנו מטפלים בשלב כזה, ראשון, שני, שלישי, ואחר כך איפה נכשלים?

מוחמד ברכה: בשיקום תעסוקתי למשל.

מוחמד ברכה: צריך ליצור את האפשרות של רצף מהאשפוזית לקהילה.

מוחמד ברכה: מי צריך לתת את התשובה הזאת?

איריס פלורנטין: משרד הבריאות.

מוחמד ברכה: משרד הבריאות.

מוחמד ברכה: את מודה שאתם צריכים לתת את התשובה.

פאולה רושקה: פעם הגישה היתה שונה.

פאולה רושקה: אבל הגישה השתנתה.

מוחמד ברכה: אנחנו מצפים שאת חוזרת למשרד הבריאות ואם את צריכה עזרה עם סגן השר אני יכול להתערב.

מוחמד ברכה: אנחנו חברים טובים.

מוחמד ברכה: תתנו תשובה לשאלה הזו.

מוחמד ברכה: תשובה מוסמכת.

משה רובכה: הנושא של האשפוזית באמת.

משה רובכה: אנחנו כרגע באמת בכיוון של פתיחה.

משה רובכה: כי אצלנו עם האוכלוסייה זו בעיה באופן מיוחד.

משה רובכה: הציבור שמגיע אלינו מתקשה באשפוזיות הקיימות.

משה רובכה: יש בעיה של כשרות וזה דבר מוצהר.

משה רובכה: אנשים שבאים אלינו מאיתנו נשלחים לאשפוזיות, אין להם את המענה הבסיסי של בתי כנסת או נושא של כשרות ולכן אחד הדברים אנחנו מבקשים ממשרד הבריאות להקים אשפוזית בקהילה.

משה רובכה: נושא שני ששכחתי זה נושא של ההוסטל.

משה רובכה: יש לנו 3 מיטות בהוסטל.

משה רובכה: נעזרים מאוד במשרד למצוא איזשהו פתרון זמני לפחות כי יש לנו בפועל 10 מיטות ואנחנו מממנים את 7 המיטות האחרות.

מוחמד ברכה: טוב.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: הנושא השני שרציתי להעלות לפני שאני מסכם הוא הנושא מה שהועלה על ידי שני חברים, על ידי איהאב ואבי למה לא משקיעים בקיים.

מוחמד ברכה: אני יודע כמובן שהעמותות האלה הן עמותות פרטיות.

מוחמד ברכה: אני לא תומך במונופול והתרחבות ונאמר כאן שהנושא של הפריסה הארצית היא לא משמעותית כי כל מה שצריך זה לקחת רכבת ולנסוע.

מוחמד ברכה: למה בכל זאת לא משקיעים במה שקיים אם הפוטנציאל הפיזי או הנתונים הפיזיים מאפשרים זאת.

איריס פלורנטין: קודם כל אני חושבת שאני מסכימה עם זה שצריך להשתמש בפוטנציאל של המבנים בקהילות הקיימות ולשים את המכסות אצלם.

איריס פלורנטין: אני ממש מסכימה עם זה.

איריס פלורנטין: אם היו לי יותר מכסות הייתי שמה אותן אצלם אם הם היו זוכים במכרז.

איריס פלורנטין: זאת אומרת שאם היום לא היו לי 512 מכסות אלא היו לי 700 מכסות הייתי מקווה שהייתי יכולה להעביר את זה רק אליהם.

איריס פלורנטין: אבל יש שתי בעיות.

איריס פלורנטין: אחד, יש מכרזים.

איריס פלורנטין: ויכולים מחר לגשת עוד גופים אחרים ולזכות ולא בטוח שאני יכולה לעשות עם זה משהו.

איריס פלורנטין: המציאות בארץ היא לא כזאת.

איריס פלורנטין: המציאות בארץ אומרת שמי שניגש בעצם למכרזים בגדול זה רק המסגרות שאנחנו מכירים.

איריס פלורנטין: אז אם לי 700 מכסות סביר להניח שזה יהיה אליהם.

איריס פלורנטין: אבל מה שנכנס למפה עכשיו זה משהו חדש.

איריס פלורנטין: היתה עכשיו החלטה שהיא לא שלנו ולא נשאלנו, להקים קהילה נוספת.

איריס פלורנטין: "רוח מדבר".

איריס פלורנטין: זו לא היתה החלטה שלנו.

איריס פלורנטין: זו היתה החלטה של גורם אחר וההחלטה הזאת מחייבת אותנו לשים שם מכסות.

איריס פלורנטין: אין לנו שיקול בעניין.

חיים מהל: הקהילה בנגב שמדובר עליה היא תוכננה כבר לפני 25 שנה.

חיים מהל: לקח זמן עד שהזיזו אותה ממקום למקום.

חיים מהל: אי אפשר היום לבוא ולהגיד אחרי שגייסו שם כספים והקימו מבנים להגיד למה הם קיבלו.

חיים מהל: כי באותה מידה כשפתחו בטייבה יכלו להגיד רגע למה טייבה?

חיים מהל: יש את מלכישוע, יש את אילנות.

חיים מהל: או שכשפתחו את רטורנו.

חיים מהל: למה רטורנו?

חיים מהל: כל אחד דואג סליחה, על הישבן שלו.

חיים מהל: לקח מישהו יוזמה והקים מבנים שלצערי בחלק גדול מהקהילות היום עדיין אין.

חיים מהל: צריך לדעת את זה.

חניתה פישר: קהילות שקיימות כבר 15 שנה.

חיים מהל: ולא הצליחו להרים מבנים.

חיים מהל: זו בעיה שלהם.

רמי שי: העניין של לתת מענה לדרום אנחנו כבר יודעים שזה לא בדיוק הסיפור.

רמי שי: כי אתה לא הולך לטיפול בשביל לראות את הנוף מהחדר.

מוחמד ברכה: טוב.

מוחמד ברכה: הדיון היה מאלף וחשוב.

מוחמד ברכה: אני באמת רוצה לברך את כל אלה שעוסקים במלאכה.

מוחמד ברכה: מי שעוסק בזה במשרד, מי שעושה את זה בהתנדבות.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש לברך על קידום הקהילות שאתם מופקדים עליהן.

מוחמד ברכה: אני חושב שהדבר העיקרי הוא לא לראות, אחרי הנאום של נתניהו בבר אילן דיברו הרבה על חצי הכוס המלאה וחצי הכוס הריקה.

מוחמד ברכה: אז אנחנו לא נדבר על חצי הכוס המלאה שהמכסות הן מלאות והכול בסדר.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש מקום להוסיף מכסות, לראות ברשימות ההמתנה כפי שאיריס אומרת במשרד הרווחה ולנסות להגיע לציבור או לאנשים שלא זכו.

מוחמד ברכה: כמובן אנחנו נייחד דיון אחר כך לנושא של ההסברה ואני אפנה לשר החינוך גם כן שיהיה מעורב בעניין הזה.

מוחמד ברכה: אבל אין ספק כל מילה של סיפוק היא מיותרת כי אין פה סיפוק.

מוחמד ברכה: אני לא חושב שיש מקום להביע סיפוק מההיקף הטיפול אנחנו עדיין מפגרים, כל עוד שהתופעה הזו קיימת באותם מספרים וממדים שקיימים במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: אני ארצה ואני אבקש מכולכם לא רק לבוא ולספר על הישגים אלא גם מדי פעם, גם אם לא תהיו בישיבה, לשלוח, לבקש, להפנות את תשומת הלב שיש עניין כזה או אחר או אפילו עניין קונקרטי ספציפי שצריך לטפל בו.

מוחמד ברכה: אנחנו לא גוף שלטוני.

מוחמד ברכה: אנחנו גוף שיכול לדחוף, יכול להזיז, יכול לתאם, יכול להפגיש אנשים.

מוחמד ברכה: כולם סביב שולחן אחד.

מוחמד ברכה: אנחנו בסופו של דבר נצביע על התקציב.

מוחמד ברכה: לכל חבר כנסת יש את הקול שלו.

מוחמד ברכה: אבל זה לא גוף שיש לו תקציב ואז הוא מחלק ככה על השולחן שטרות.

מוחמד ברכה: אין ספק שאנחנו מופקדים על קידום המערכה הזו, המאבק הזה בנגע הסמים וכל אחד יעשה את תפקידו במקום שהוא נמצא בו.

מוחמד ברכה: אני מברך את כולם ואני מודה לכם, ואני מקווה שנהיה בקשר לטובת העניין.

מוחמד ברכה: תודה רבה.