ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 25, 2009-06-15 10:00

אופיר אקוניס: בוקר טוב.

אופיר אקוניס: אנחנו מקיימים ישיבה לאחר שבתאריך ה-1 ביוני 2009 החליטו יושב-ראש הכנסת, הסגנים, נשיאות הכנסת, להעביר את הצעתו של חבר הכנסת חנא סוייד לדיון מהיר – מהיר מבחינה זאת שהדיון צריך להתחיל בתוך שבוע מיום ההצעה.

אופיר אקוניס: מדובר על הסדרת מעמדם של הדיירים בנכסי רשות הפיתוח בעיר עכו.

אופיר אקוניס: אני אאפשר לחבר הכנסת סוייד להציג את הצעתו.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת סוייד.

אופיר אקוניס: חנא סוייד: ראשית כול, תודה רבה, אדוני היושב-ראש וצוות הוועדה, שאכן פעלו לזמן את הישיבה הזאת במהירות הראויה.

אופיר אקוניס: בגלל סיבות שהיו תלויות בי, דחינו את זה בשבוע אחד.

אופיר אקוניס: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את כל האורחים של הכנסת היום, במיוחד את התושבים של עכו – המשפחות, נציגי המשפחות, נציגי ועד ציבורי שפועל בעניין הזה בקרב האוכלוסייה, בקרב התושבים בעכו.

אופיר אקוניס: כמובן, אני מברך את כל המוזמנים, ללא יוצא מן הכלל, אבל במיוחד גם את הנציגים של הקליניקה המשפטית באוניברסיטת חיפה, שעובדים באופן צמוד עם המשפחות, עם הוועד הציבורי, ועושים עבודה מאוד חשובה בהגנה על הזכויות של המשפחות.

אופיר אקוניס: כפי שאמרת, אדוני היושב-ראש, מדובר בבעיה שתלויה בקורת הגג של הרבה משפחות בעכו – משפחות שנקלעו לקשיים.

אופיר אקוניס: מדובר בכלל במשפחות קשות-יום, שחיות בדירות ישנות בדרך כלל, דירות שנבנו לפני 48'.

אופיר אקוניס: אני מניח שחלק מהדירות בגיל יותר ממאה שנה, ולכן מדובר קודם כול במצב פיזי קשה של דירות, ובמשפחות שמבחינה חברתית-כלכלית הן גם במצוקה.

אופיר אקוניס: בגלל צירוף שני הדברים האלה ביחד, המשפחות האלו נמצאות לעתים קרובות בסכנה של פינוי מהבתים שלהן.

אופיר אקוניס: אני חושב שבשביל משפחה – גם אם היא אמידה, אבל במיוחד כשהיא משפחה ענייה – הסכנה של להפסיד את מקום המגורים, את הבית, היא הסכנה הכי גדולה, הכי אקוטית והכי חמורה.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: זה הכול בעכו העתיקה.

אופיר אקוניס: לא בעיר החדשה.

אופיר אקוניס: חנא סוייד: הכול בעכו העתיקה, ובמיוחד אנחנו מדברים על משפחות ערביות.

אופיר אקוניס: אני לא יודע אם בין השאר יש גם משפחות יהודיות, אבל אני יודע שבעיקר מדובר במשפחות ערביות.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: רשות הפיתוח, האם יש שם משפחות יהודיות?

אופיר אקוניס: יורי גמרמן: כן.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: רק שנדע את הפרטים.

אופיר אקוניס: אתם תהיו הבאים בזכות דיבור אחרי חבר הכנסת סוייד, ותציגו את כל התמונה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת סוייד.

אופיר אקוניס: חנא סוייד: זאת הסכנה, וזוהי סכנה כפי שאמרתי, מאוד חמורה, ומחובתנו – כוועדת כלכלה בכנסת; ככנסת בעצם – לדאוג תוך כדי קיום המשימות שלנו והשליחות שלנו בפיקוח על רשויות המדינה הרלוונטיות, לכך שהבעיות האלה לא תתפחנה ולא תבאנה בסופו של דבר לבעיה רבתי, ושהעניין הזה יהפוך לתופעה.

אופיר אקוניס: כפי שאנחנו רואים, זה כבר לא עניין של משפחה אחת או שתיים או שלוש, אנחנו מדברים על מאות משפחות שחיות בצל הבעיה הזאת, ולחלק גדול כפי שאני מבין – יותר מ- 150 משפחות – יש כבר תיקים בבתי-משפט.

אופיר אקוניס: כמובן שזה גם מתחבר למצב הסוציו-אקונומי.

אופיר אקוניס: אנחנו מדברים על משפחות קשות-יום, כך שהנגישות למערכת המשפטית היא לא כל-כך ישירה וקלה עבורם, הם נאבקים בעצם בכוחות אימתניים, לפחות מצידם, לפי היכולות שיש להם.

אופיר אקוניס: הבעיה מתעצמת ומגיעה לנקודת שבר כאשר רשות הפיתוח, שהיא הבעלים, או עמידר, או כל קומבינציה של רשות פיתוח – מינהל מקרקעי ישראל, עמידר, חברה כלכלית בחיפה, כי יש כל מיני קומבינציות בין הגופים האלו – אחד הגופים מחליט שהוא מוכר את הדירה שבה חיה משפחה מסוימת, מסיבה זו או אחרת.

אופיר אקוניס: יכול להיות שהמשפחה לא הצליחה לשלם את שכר הדירה; יכול להיות שהמשפחה לא הצליחה לשלם את חלקה בהוצאות התחזוקה או השיפוץ של הבית מכיוון שאנחנו מדברים על בתים שהם בני עשרות שנים לפחות; או מכיוון שרשות הפיתוח רוצה למכור את הדירה בגלל סיבה זו או אחרת, והמשפחה דלת-האמצעים עומדת בפני החלטה מאוד קשה – או שהיא עומדת במטלה הכלכלית, שזה קשה, או שמהצד השני, אם הסכנה הזאת מתממשת, היא מוצאת את עצמה ברחוב ללא קורת גג.

אופיר אקוניס: זוהי הבעיה, וזו בעיה מאוד אקוטית ומאוד קשה.

אופיר אקוניס: אנחנו תכף נשמע כמובן את הפרטים, את ההתנסות של חלק מהמשפחות באלטרנטיבות השונות שדיברתי עליהן, מה הנציגים המשפטיים של המשפחות יגידו לגבי הדקויות ולגבי הנושאים שעומדים על הפרק , גם של רשות הפיתוח כמובן, אבל אני רוצה להקדים את הסוף ולהגיד כך.

אופיר אקוניס: יכול להיות שיש כל מיני סיבות שמביאות בסופו של דבר את הגופים האמונים על הנושא הזה להחליט שהם מוכרים את הדירה, וזו בעצם הבעיה ונקודת השבר, כפי שהגדרתי אותה.

אופיר אקוניס: מבין כל מרחב הפתרונות שאנחנו מדברים עליו, אני חושב שיש פתרון שכדאי לחשוב עליו – למה בכלל צריך לחשוב למכור את הדירות האלה?

אופיר אקוניס: אני לא חושב שמדינת ישראל באמת כל-כך צריכה את ה- 50,000 שקל ואת ה- 60,000 שקל של איזשהו נכס בעכו העתיקה, ועל זה יקום דבר ועל זה יקום אוצר המדינה.

אופיר אקוניס: אני חושב שאלטרנטיבת האפס, במובן של לא למכור – גם אם יש בעיות – לא למכור את הנכסים האלה ולנהל דו-שיח עם המשפחות – גם כשיש בעיות – אני חושב שזה יכול להבטיח, בצמוד או בדומה או באנלוגיה לדיור ציבורי או לדיור מוגן או לכל סידור אחר שבו הממשלה בעצם מספקת פתרונות דיור, במיוחד כשאנחנו מדברים על אוכלוסיות חלשות.

אופיר אקוניס: אני מבקש גם התייחסות לעניין הזה בסופו של דבר – תוך כדי ההתייחסות של הגופים השונים – ואני חושב שהתוצאה הכי חיובית מצידי שאנחנו יכולים לצאת איתה מכאן זה בעצם המלצה ובקשה – אם אפשר גם דרישה – מכל הגופים הנוגעים בדבר לא לזרוק משפחות לרחוב; לא להביא את הדברים למצב שבו הממשלה, על זרועותיה השונות, משליכה משפחות לרחוב.

אופיר אקוניס: זה מצב קשה, זה מצב לא מתקבל על הדעת, ואנחנו צריכים לחתור – בכל הדרכים האפשריות – לפתרון כזה.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: תודה רבה, חבר הכנסת סוייד.

אופיר אקוניס: מי מציג מטעם רשות הפיתוח?

עמי ליברמן: עמי ליברמן, מנהל אגף רשות הפיתוח בעמידר.

עמי ליברמן: נמצא איתי אלי טולדנו – מנהל מרחב רשות הפיתוח חיפה והצפון בעמידר, ויורי גמרמן.

עמי ליברמן: לאה ורון: אם תוכל להסביר את ראשי התיבות ר"פ.

עמי ליברמן: עמי ליברמן: רשות פיתוח.

עמי ליברמן: היו"ר אופיר אקוניס: אנחנו מדברים על רשות הפיתוח.

עמי ליברמן: אתה שמעת את הדברים של חבר הכנסת סוייד, תתייחס בבקשה.

עמי ליברמן: עמי ליברמן: בהחלט.

עמי ליברמן: עמידר מנהלת כ- 900 נכסים בעכו העתיקה.

עמי ליברמן: הרוב, למעט גוש 10 – מנוהל על-ידי החברה לפיתוח ותיירות בעכו, שגם מיוצגת כאן.

עמי ליברמן: בנושא המכר – מזה שנתיים, אחרי עבודת מטה מרובה במינהל מקרקעי ישראל, נפתחה עכו העתיקה למכר לדיירים.

עמי ליברמן: אנחנו, כעמידר בעכו העתיקה, לא מכרנו שום נכס על דייר, ולא פרסמנו מכרז על דייר בעכו העתיקה.

עמי ליברמן: התנאים הם כאלה: לאותם דיירים שהם דיירים מוגנים, חלק המדינה הוא 40%, על זה ניתנת הנחה של עוד 40% של המינהל, דהיינו, אדם רוכש את דירתו ב- 26% משווייה.

עמי ליברמן: היו"ר אופיר אקוניס: כמה זה יוצא בערך?

עמי ליברמן: אורלי אריאב: סליחה, האם אפשר להגיב עכשיו?

עמי ליברמן: היו"ר אופיר אקוניס: אחרי הסקירה.

עמי ליברמן: בממוצע, בעכו העתיקה, המחיר הוא 60,000 שקלים ליחידה.

עמי ליברמן: עד עכשיו רכשו יחידות כ-100 איש, כי המכר נפתח רק לפני שנתיים, ויש לנו בהרשמה קרוב ל-100 איש נוספים.

עמי ליברמן: היו"ר אופיר אקוניס: 60,000 שקלים ליחידה.

עמי ליברמן: מה המטראז'?

עמי ליברמן: מה הגודל?

עמי ליברמן: עמי ליברמן: היחידות הן יחידות קטנות בעיר העתיקה – 60-50 מטר מרובע, לעתים יותר.

עמי ליברמן: יש אנשים שיש להם שתי יחידות מחוברות.

עמי ליברמן: זה לגבי המכר.

עמי ליברמן: חנא סוייד: 60,000 שקלים זה לתשלום, זה לא המאה אחוז.

עמי ליברמן: זה ה- 26%.

עמי ליברמן: היו"ר אופיר אקוניס: 26% מהשווי.

עמי ליברמן: 60,000 שקלים - שמי שיכול לקבל משכנתא, יכול לקבל על כל הסכום כי זה חלק זעיר מהדירה.

עמי ליברמן: דב חנין: מאוד מסובך לקבל שם משכנתא.

עמי ליברמן: היו"ר אופיר אקוניס: למה?

עמי ליברמן: אמונה ח'אלדי: אי-אפשר.

עמי ליברמן: לעכו העתיקה אסור.

עמי ליברמן: קריאה: אין רישום.

עמי ליברמן: עמי ליברמן: סליחה, גם על חכר מקבלים רישום משכנתא.

עמי ליברמן: היו"ר אופיר אקוניס: אפשר גם כהלוואה, דרך אגב, זה סכום די קטן.

עמי ליברמן: חנא סוייד: תלוי למי.

עמי ליברמן: דב חנין: תלוי למי.

עמי ליברמן: לאנשים בעכו, חבר הכנסת אקוניס - - - היו"ר אופיר אקוניס: אני, אין לי דירה, דרך אגב.

עמי ליברמן: רק שתדע.

עמי ליברמן: פשוט אין לי אמצעים, אז אני לא קונה.

עמי ליברמן: אומנם אני מחפש בתל-אביב.

עמי ליברמן: בתל-אביב, דירת חדר זה במחירי הונג-קונג, אתה יודע.

עמי ליברמן: עמי ליברמן: כרגע, המצב הוא כזה שאנחנו עומדים בפני לחץ של רוכשים.

עמי ליברמן: דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מעלה את השאלה הזאת כי ברמה הפרקטית זו שאלה מאוד מאוד חשובה.

עמי ליברמן: 60,000 שקלים אולי לא נראה הרבה לאנשים שיש להם את ה- 60,000 שקלים האלה, אבל למי שאין את ה-60,000 שקלים ואין לו אפשרות לקבל הלוואה, ואין לו אפשרות לקבל משכנתא בגלל הבעיות הרישומיות של הנכס, אני שומע אחרת, אדוני.

עמי ליברמן: עמי ליברמן: הרי אנחנו חותמים על אישור למשכנתא.

עמי ליברמן: לגבי המשכנתא, למרות שאנחנו מוכרים את זה בחכר לדורות, אין שום בעיה לקבל משכנתא למי שיכול לקבל משכנתא.

עמי ליברמן: הבעיה היא אחרת.

עמי ליברמן: הבנקים הרי לא מעריכים עכשיו את ערך הנכס, מסתכלים על יכולת ההחזר.

עמי ליברמן: בזמנו, המינהל – ואני מדבר בשמם – פנו למשרד האוצר שהמדינה תערוב למשכנתאות האלה כמו למכירות בדיור הציבורי.

עמי ליברמן: לא נענינו לנושא הזה, אבל שוב, הנושא הזה לא בידיה של עמידר.

עמי ליברמן: אנחנו מחפשים אולי דרך להעניק הלוואות, אבל אלה דברים בעתיד.

עמי ליברמן: אנחנו כרגע בלחץ של אנשים שרוצים לקנות דירות, לא הפוך.

עמי ליברמן: רוברט טיבייב: שאלה, אדוני היושב-ראש.

עמי ליברמן: למה צריך בכלל למכור את הדירות?

עמי ליברמן: עמי ליברמן: היתה החלטת ממשלה בסוף שנות ה-90', שכל נכסי רשות הפיתוח – והם לא רק בעכו; הם גם בחיפה, ביפו, ברמלה ובלוד; היו אז כ- 10,000 נכסים – יימכרו לדיירים שגרים בהם, הדיירים המוגנים, כאשר רוב הדיירים שם הם בדיירות מוגנת, באותם תנאים של הנחות שישנם, כי התפיסה של המדינה היתה שעדיף שתהיה בעלות, בדיוק כפי שיש מבצע של מכירה בדיור הציבורי.

עמי ליברמן: היו"ר אופיר אקוניס: האם זה היה במקביל, המבצעים הללו?

עמי ליברמן: עמי ליברמן: בדיור הציבורי זה התחיל ב- 2,000, עם כל מיני שיטות של שרים.

עמי ליברמן: כרגע זה החוק.

עמי ליברמן: התנאים הם יחסית די דומים.

עמי ליברמן: היו"ר אופיר אקוניס: אגב, מעניין, אולי אתה יודע מה היתה ההצלחה של המבצע בדיור הציבורי.

עמי ליברמן: דוד קשני: 25,000 דירות נמכרו.

עמי ליברמן: נכנסו 4 מיליארד שקלים.

עמי ליברמן: אף דירה לא נבנתה במדינה, את כל הכסף לקח משרד האוצר.

עמי ליברמן: עמי ליברמן: אין לי מה להעיר על כך.

עמי ליברמן: עמידר גם מוכרת כ- 2,500-2,000 דירות בדיור הציבורי – בתנאים של הדיור הציבורי, שהם קצת שונים.

עמי ליברמן: זה לגבי המכירה, ואני אומר ומדגיש שוב: לא שאנחנו רודפים למכור; אנשים כרגע עומדים בפתח, מבקשים לרשום, ואנחנו מתגברים את מחלקת המכירות כי הכנת תיק למכירה ברשות הפיתוח היא עניין קצת יותר מסובך מאשר בדיור הציבורי.

עמי ליברמן: לגבי כביכול פינוי, בעכו העתיקה עמידר לא פינתה איש בשלוש השנים האחרונות.

עמי ליברמן: אורלי אריאב: זה לא נכון.

עמי ליברמן: אנחנו שמענו מרמי קדוש - - - דב חנין: ברשותך, אדוני היושב-ראש, כשאתם מדברים על מבצע המכר הזה שאתם נמצאים בו, מדובר גם על דירות וגם על עסקים?

עמי ליברמן: עמי ליברמן: כן.

עמי ליברמן: המחירים בעסקים יותר גבוהים, אבל יש גם תהליכים של ערעור על שומה ושל שומה נגדית.

דב חנין: מה המחיר נניח של חנות קטנה בעכו העתיקה?

דב חנין: עמי ליברמן: המחיר של חנות קטנה יכול להיות גם כן בסביבות ה- 60-50 אלף שקלים.

דב חנין: מחיר של עסק גדול יכול גם להיות 160 אלף שקל.

דב חנין: היו"ר אופיר אקוניס: האם אמרת שעמידר לא פינתה בשלוש השנים האחרונות?

דב חנין: עמי ליברמן: כן.

דב חנין: לא פינינו בעכו העתיקה.

דב חנין: כרגע, לפולשים ותיקים – בעקבות הליך משפטי – יש 22 הליכים בהוצאה לפועל.

דב חנין: חנא סוייד: איך מגדירים פולש?

דב חנין: היו"ר אופיר אקוניס: כיצד מוגדר פולש ותיק, פולש חדש?

עמי ליברמן: מבחינה משפטית, כולם פולשים, אבל אנחנו מבחינים בין פולש לפנוי או לאטום - אדם שבא מהרחוב, עשה דין לעצמו ופלש פנימה.

עמי ליברמן: מוחמד סאלם: לא נכון.

עמי ליברמן: עמי ליברמן: זה נקרא פולש לפנוי.

עמי ליברמן: קריאה: יש כאלה?

עמי ליברמן: עמי ליברמן: יש כאלה, ויש הגדרות אחרות של מחזיקים ללא חוזה, אנשים שלא הסדירו – קיבלו דירה מדייר מוגן אחר, וחסכו את השליש שצריך לשלם למדינה.

עמי ליברמן: על זה גם מתנהלים משפטים.

עמי ליברמן: לגבי כל האוכלוסיות האלה – אם זה בן שהוא ממשיך, אם זה מישהו שהוסיף חדר – הרצון שלנו עם האנשים האלה למצות את התהליך בצורה מינהלית, עם אישורים שמקבלים ממינהל מקרקעי ישראל בוועדות הפשרות שלהם, להסדיר את הנוכחות שלהם, את הדיירות שלהם – רצוי גם תוך כדי מכירת הנכס להם.

עמי ליברמן: זה נקרא בגדול לגליזציה, אם כי התהליך הוא אישי ופרטני לגבי כל מקרה ומקרה, אין שני מקרים דומים.

עמי ליברמן: לגבי אנשים שבאים ופורצים ופולשים.

עמי ליברמן: חנא סוייד: כמה הם?

עמי ליברמן: אולי תבהיר את הנקודה הזאת, כי אני מקבל רושם שאנשים, כפי שתיארת, שפולשים, ממש נכנסים בכוח - הם מיעוט קטן.

עמי ליברמן: היו"ר אופיר אקוניס: כמה?

עמי ליברמן: עמי ליברמן: אמרתי: יש לנו 22 הוצאות לפועל כנגד אנשים.

עמי ליברמן: היו"ר אופיר אקוניס: שהם מוגדרים כפולשים.

עמי ליברמן: עמי ליברמן: כן.

עמי ליברמן: שמוגדרים כפולשים לפנוי.

עמי ליברמן: חנא סוייד: מתוך מאות.

עמי ליברמן: עמי ליברמן: אין לנו כל כך הרבה.

עמי ליברמן: חנא סוייד: אני לא רוצה שיתקבל הרושם, כי המילה פולש היא מילה גסה.

עמי ליברמן: עמי ליברמן: נכון.

עמי ליברמן: חנא סוייד: כפי שאני הבנתי, הגדרה של פולש היא הגדרה מאוד רחבה – כפי שאתם קוראים לפולשים.

עמי ליברמן: עמי ליברמן: מבחינה משפטית.

עמי ליברמן: אורלי אריאב: אני חייבת להעיר.

עמי ליברמן: אין מבחינה משפטית מונח כזה שנקרא פולש.

עמי ליברמן: זה לא קיים בשום חוק.

עמי ליברמן: זהו מונח של המינהל ושל עמידר.

עמי ליברמן: לכן, כל ההגדרה הזאת "פולש" כאילו זה משהו משפטי – זה לא קיים.

אופיר אקוניס: אז אנחנו צריכים להגדיר את זה, אם כך, כהגדרה.

אופיר אקוניס: טוב שאת אומרת לנו מכיוון שאני כמחוקק לא יכול לקבל פלישה לא בעכו ולא בכפר שלם ולא במאחזים בלתי חוקיים ביהודה ושומרון ולא בנגב, ולא בכל מקום.

אופיר אקוניס: אם המדינה מגדירה את עצמה כמדינת חוק, גברתי, אז יכול להיות שיש פה לקונה מאוד רצינית בחוק.

אופיר אקוניס: אורלי אריאב: יש.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: אין מצב – אני מוכרח להגיד לך, וגם לנציג עמידר - - - דב חנין: אדוני, הוויכוח הוא לא זה.

אופיר אקוניס: הוויכוח הוא על השאלה מה זה פולש.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: מאה אחוז, אנחנו נצטרך לקיים על זה ויכוח.

אופיר אקוניס: אני מכיר גם בעירנו תל-אביב, חבר הכנסת חנין, אנשים – יש בכפר שלם אנשים שיושבים מ- 1948 על אדמתם והגיעו לדור שלישי, ובעזרת השם יגיעו גם לרביעי.

אופיר אקוניס: לעומת זאת, אני גיליתי בסיור שערכתי שם לפני כמה ימים, שזה מקרוב הגיעו אנשים שנכנסו לבתים בכפר שלם והם עוד גם ידרשו את הפיצוי שיקבלו אנשים שישבו שם מ- 1949-1948 – דבר שאנחנו, דרך אגב, לא נוכל לקבל אותו כי אנחנו מדינת חוק.

אופיר אקוניס: אני גם אמרתי את עמדתי בנושא המאחזים הבלתי חוקיים ביהודה ושומרון והבנייה הבלתי חוקית בנגב.

אופיר אקוניס: פה צריך להיות סדר.

אופיר אקוניס: אגב, זאת הערה מאוד חשובה – אני לא הייתי ער לזה – אז אתה אולי צריך לסדר את העניין הזה, דרך אגב.

אופיר אקוניס: עמי ליברמן: עמידר מבחינה – וגם המינהל; בעיקר אנחנו – בין הפולש לפנוי.

אופיר אקוניס: זה נקרא מסיג גבול, זה בבית-משפט.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: "מסיג גבול" זה כן בהגדרה.

אופיר אקוניס: אורלי אריאב: ולכן צריך לעשות את ההבחנה בין מסיגי גבול לבין כל השאר.

אופיר אקוניס: כל ההגדרה של פולשים היא לא נכונה.

אופיר אקוניס: עמי ליברמן: ההבחנה הזאת בעמידר קיימת מקדמת דנא, וכפי שציינתי, אנחנו משתדלים – לסוג השני של אנשים שהם בעצם מפרי חוזה או מחזיקים ללא חוזה; וכפי שאמרתי יש הרבה הרבה קטגוריות אחרות – לגבי אנשים אלה להסדיר, אם הם עוזרים לנו להסדיר.

אופיר אקוניס: כפי שאומרים: אלוהים עוזר למי שעוזר לעצמו.

אופיר אקוניס: כלומר, אדם מצליח להביא את כל הניירות ואת כל ההוכחות – אין לנו שום סיפוק מיוחד מגירוש של בן אדם.

אופיר אקוניס: נהפוך הוא.

אופיר אקוניס: הייעוד שלנו, כמו שקבעה הממשלה בזמנו, הוא למכור לאנשים בסכומים די נמוכים את הנכסים שלהם.

אופיר אקוניס: נעשה פה כל הזמן שימוש לגבי מאות צווי פינוי – פה, ביפו.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: אתה יכול להגיד כמה?

אופיר אקוניס: עמי ליברמן: עורבא פרחא.

אופיר אקוניס: אין מאות צווי פינוי.

אופיר אקוניס: מסעוד גנאים: מה המספר?

אופיר אקוניס: עמי ליברמן: אמרתי: בעכו יש לנו 22 הוצאות לפועל נגד פולשים לפנוי, ו-25 נגד יתר הסוגים.

אופיר אקוניס: גם ביפו – ששם מהומת אלוהים – אין יותר מ-100, בשני הסוגים ביחד.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: מה האלטרנטיבות שלהם?

אופיר אקוניס: אורלי אריאב: סליחה, גם על זה אני חייבת להעיר הערה.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: מה האלטרנטיבה של מי שמגורש מביתו?

אופיר אקוניס: מהמקום שבו הוא התגורר – הייתי מציע להגיד את זה כך, לפרוטוקול.

אופיר אקוניס: עמי ליברמן: אם בית-המשפט מורה על פינוי – אז מפנים אותו.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: ומה האלטרנטיבה שלו?

אופיר אקוניס: לאן?

אופיר אקוניס: קריאה: לרחוב.

אופיר אקוניס: עמי ליברמן: הוא יכול לפנות למשרד השיכון או לשלוחות שלו, לקבל הלוואה.

אופיר אקוניס: אם הוא זכאי לדיור ציבורי – הוא יכול להירשם לקבל דיור ציבורי.

אופיר אקוניס: דוד קשני: הוא לא זכאי, תסלח לי.

עמי ליברמן: אם הוא לא זכאי, אז הוא לא זכאי.

דוד קשני: הוא בעל דיור לשעבר – הוא לא זכאי.

דוד קשני: היו"ר אופיר אקוניס: סליחה.

דוד קשני: מר קשני, אתה תהיה גם בזכות דיבור.

דוד קשני: עמי ליברמן: הוא יכול לקבל סיוע בשכר דירה – כמובן, בהנחות הזכאות.

דוד קשני: חנא סוייד: הוא יכול לקנות דירה במנהטן גם.

דוד קשני: ..

דוד קשני: עמי ליברמן: זאת תגובה צינית.

דוד קשני: חנא סוייד: מה האפשרויות?

דוד קשני: היו"ר אופיר אקוניס: אם אינני טועה, חבר הכנסת סוייד, בלי להיות ידען גדול, אני מניח שאף אחד מהיושבים בחדר הזה לא יכול לקנות, לרגע זה, דירה במנהטן.

דוד קשני: חנא סוייד: אתה שאלת על הבחירות, על האפשרויות.

דוד קשני: אני אומר: האפשרויות אין-סופיות.

דוד קשני: קריאה: - - - היו"ר אופיר אקוניס: חבר הכנסת סוייד הציע שייקנו דירה במנהטן, אז אני – בשם כל היושבים בחדר הזה – הימרתי שאף אחד פה לא יכול לקנות דירה במנהטן, על אף המשבר הקשה.

דוד קשני: עמי ליברמן: עמידר תהיה שמחה לפתוח סניף...

דוד קשני: כל אדם שהוא פולש, בעצם בדיור הציבורי הוא תופס מקום של מישהו אחר.

דוד קשני: רוברט טיבייב: כמה כבר פונו מהדירות?

עמי ליברמן: מהדירות שלנו – אנחנו מפנים מידי שנה סדר גודל של כ-30 איש, של פלישות טריות, כאלה שאנחנו עולים עליהם תוך 30 יום.

עמי ליברמן: בסיוע המשטרה מפנים אותם.

עמי ליברמן: אלה רוב הפינויים שלנו.

עמי ליברמן: רוברט טיבייב: פה לא מדובר על זה, לא על טריים.

עמי ליברמן: עמי ליברמן: באמצעות ההוצאה לפועל מפנים בסביבות 25-20 מקרים בשנה, בכל רשות הפיתוח, על כל הרצף של 8,500 יחידות הדיור.

עמי ליברמן: היו"ר אופיר אקוניס: מה לוח הזמנים מאז שמקבלים את ההודעה?

עמי ליברמן: עמי ליברמן: יש הנחיות מדויקות.

עמי ליברמן: קבלן ההוצאה לפועל צריך לבקר במקום, למסור להם את הצו.

עמי ליברמן: הרבה פעמים אנשים רצים לבית-משפט, מבקשים דחייה.

עמי ליברמן: סך הכול, הכול מתבצע תחת עינו הפקוחה של החוק, לא שאנחנו באים בלילה וזורקים מישהו מהחלון.

עמי ליברמן: כל צו הוצאה לפועל שישנו, במהלך דיון משפטי, זה בדרך כלל אחרי כמה ערכאות וערעורים.

עמי ליברמן: לפעמים יש הוצאות לפועל ישנות שהתקבלו בהיעדר – הדיירים בדרך כלל רצים ומבקשים משפט חוזר, פסק-הדין מבוטל ופותחים שוב את התהליך.

עמי ליברמן: היעד שלנו בסופו של דבר זה לא לפנות, אלא למכור במצוות הנחיות הממשלה בנושא הזה.

אופיר אקוניס: האם אתה רוצה להוסיף עוד דבר-מה לקראת סיום?

אופיר אקוניס: עמי ליברמן: דבר נוסף לגבי עכו העתיקה.

אופיר אקוניס: ישנו נושא של שיפוצים כבדים, בעלויות מאוד כבדות, בגלל הנחיות של רשות העתיקות.

אופיר אקוניס: לפני כשנתיים פנינו למינהל בבקשה שהדיירים ישלמו את הוצאות הפינוי נטו – כאילו שזה נעשה במקום אחר – והמינהל, המדינה יותר נכון, יספגו את הדרישות של רשות העתיקות.

אופיר אקוניס: לאחר הרבה דיונים במינהל, לפני זמן לא רב, התקבל אישור כזה שאנחנו נחייב את הדיירים רק בעלות שלהם.

אופיר אקוניס: הנהלים שלנו עודכנו בהתאם לעניין הזה.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת דב חנין יצא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אופיר אקוניס: מסעוד גנאים: תודה.

אופיר אקוניס: אני מברך את חברי הוועדה הציבורית העממית בעכו.

אופיר אקוניס: אהלן וסהלן.

אופיר אקוניס: אני חושב שבנושא של עכו – נכון, היום אנחנו מתדיינים ודנים על בעיית הדיור, אבל לגבי בעיית הדיור לפי דעתי באקמול לא יכולים לרפא את כל הגוף.

אופיר אקוניס: אני חושב שכל המצב של עכו העתיקה מצריך טיפול מהשורש, והוא מצריך תוכנית הבראה שלמה.

אופיר אקוניס: בעיית הדיור היא סממן קטן לפי דעתי, משום שהמצב כפי שתיאר אותו ד"ר חנא סוייד, המצב הסוציו-אקונומי מאוד מאוד קשה.

אופיר אקוניס: אנחנו יודעים את זה, אנשים שם חיים מתחת לקו העוני, ומתקשים אפילו בחיי היום-יום שלהם להתפרנס.

אופיר אקוניס: אני חושב שהתביעה בנייר הזה היא לגיטימית וגורמת לכך שאת הבעיה של עכו צריך לפתור בצורה יסודית על-ידי הקמת ועדה בין-משרדית שתטפל בכל הבעיות של עכו.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: רעיון טוב.

אופיר אקוניס: מסעוד גנאים: עלינו לזכור שעכו היא עיר מעורבת, היא עיר ייחודית, וגם אונסק"ו הכריז לפני כשנתיים או שלוש שנים על כך - - אורלי אריאב: תשע שנים.

אופיר אקוניס: מסעוד גנאים: - - שהיא מקום תיירותי עולמי, שצריך להכיר בו, וזה מצריך גם שיפור מצבם של האנשים בעכו.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: ומה נעשה מאז ההכרזה?

אופיר אקוניס: מסעוד גנאים: אתה יכול לשאול.

אופיר אקוניס: שום דבר.

אופיר אקוניס: אורלי אריאב: שיפוץ פיזי בעיקר, של הנכסים – על חשבון הדיירים.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: על חשבון הדיירים?

אופיר אקוניס: קריאה: כן.

אופיר אקוניס: זיוה שנהב: לא, לא.

אופיר אקוניס: אמונה ח'אלדי: איך לא?

אופיר אקוניס: אתם עושים ואנחנו משלמים.

אופיר אקוניס: שולחים לנו פתק: עשינו תיקונים בגג, 1,900 שקל, אתם חייבים לשלם.

אופיר אקוניס: וזה רחוק מאיתנו – אני רק מסתכלת על זה.

אופיר אקוניס: מסעוד גנאים: אני מקווה שתצא מכאן המלצה וקריאה באמת להתחשב במצבם הסוציו-אקונומי של האנשים בעכו, ושתקום ועדה בין-משרדית שתטפל בצורה יסודית בבעיותיה של עכו ובתושבים של עכו.

אופיר אקוניס: ועדה בין-משרדית זה בסמכות הממשלה, אבל זה בהחלט רעיון.

אופיר אקוניס: מסעוד גנאים: קריאה או המלצה מהוועדה.

אופיר אקוניס: בהחלט רעיון טוב.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

אופיר אקוניס: ג'מאל זחאלקה: אנחנו מכירים את הנושא בעכו, הבעיה היא לא חדשה, היא נגררת הרבה שנים.

אופיר אקוניס: תושב עכו לא יודע מי מטפל – פעם מינהל מקרקעי ישראל, פעם המינהל, פעם עמידר, פעם רשות הפיתוח, פעם העירייה.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: בשביל זה אנחנו עושים רפורמה.

אופיר אקוניס: ג'מאל זחאלקה: כל כך הרבה רשויות, וההרגשה של התושבים, שכל הרשויות האלה – במקום לבוא לשרת את האזרח – הם באים להקשות עליו.

אופיר אקוניס: אני חושב שהשאלה היא מה המדיניות ואיך צריך לטפל.

אופיר אקוניס: השאלה אם אתה בא במדיניות לטובת התושבים, אתה רוצה לפתור את בעייתם, אתה רוצה לעזור להם – וכידוע, רובם ככולם של האנשים האלה שבהם מדובר הם אנשים קשי-יום; ידועות הבעיות החברתיות בעכו.

אופיר אקוניס: לא מדובר באנשים עשירים שמשתלטים על נכסים כדי למכור אותם אלא באנשים שרוצים לחיות.

אופיר אקוניס: אני חושב שהגישה צריכה להיות גישה חיובית, לשנות גישה לגמרי ולבוא עם מערכת מיוחדת – כפי שהציע חבר הכנסת גנאים, זו הצעה טובה – אבל השאלה היא מה הכוונה: האם לפתור את הבעיה, לעזור לאנשים, להעמיד הלוואות מיוחדות, שהעירייה גם תירתם לנושא הזה, ואז אפשר לפתור את הבעיות.

אופיר אקוניס: לא השוט של הפינוי הוא הפתרון, זה מחריף את הבעיה.

אופיר אקוניס: ואני רוצה להגיד: הכרזת עכו כאתר שימור למורשת האנושית אמורה להיות ברכה לתושבי עכו, וזה הופך לקללה.

אופיר אקוניס: אנשים לא רוצים את זה כי זה בא על חשבון התושבים, לא לרווחת התושבים.

אופיר אקוניס: אנשים היו צריכים לרקוד ברחובות – הנה, אנחנו הוכרזנו כאלה – ועכשיו מתייחסים לעניין הזה כאל מבנים.

אופיר אקוניס: המורשת האנושית זה אבנים, זה לא בני אדם שחיים במקום ושצריך לשפר את מצבם.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: אבל האבנים האלה אמורות להביא הרבה אנשים.

אופיר אקוניס: ג'מאל זחאלקה: יפה, אבל מה עם אנשים שחיים שם?

אופיר אקוניס: אנחנו בעד שיפור המצב.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: הכוונה היתה להגדיל את התיירות במידה ניכרת.

אופיר אקוניס: חנין זועבי: זה הורס את עכו העתיקה.

אופיר אקוניס: ג'מאל זחאלקה: יפה, אבל זה בא על חשבון אנשים.

אופיר אקוניס: רוצים גם לפנות יותר כי רוצים לשקם.

אופיר אקוניס: ישנן תוכניות שפורסמו, ומכאן החשש של אנשים – שרוצים להכניס לשם אמנים, כי האמן בעל המצפון הגדול, הוא יכול רק לצייר על חשבונו של העני שגורש מהבית שלו.

אופיר אקוניס: ההשראה האמנותית אז לא יכולה לפרוץ - - - היו"ר אופיר אקוניס: רק שתדע שהאמנים האלה, בדרך כלל הם ראשוני התומכים באוכלוסייה הערבית, למיטב ידיעתי.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע, הם רוצים לבוא, ומישהו אמר פעם: מאחורי כל עידוד של תרבות יש ברבריזם.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: זה דיון מאוד מעניין, אתה יודע.

ג'מאל זחאלקה: זה בדיוק העניין.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: אני בטוח שבכפר עין הוד אין מצביע אחד של הליכוד.

ג'מאל זחאלקה: וגם ביפו העתיקה – אם הבנת את הערתי.

ג'מאל זחאלקה: ג'מאל זחאלקה: הבנתי את הערתך טוב מאוד, ואני לא רחוק ממך בעמדה כלפי השמאל הציוני.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: מאה אחוז.

ג'מאל זחאלקה: ג'מאל זחאלקה: הדואליות שלו.

ג'מאל זחאלקה: זה לא העניין.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שלא יכול להיות שבאים ומכריזים על עכו כעיר מורשת תרבות אנושית, ומתייחסים בצורה ברברית לאנשים.

ג'מאל זחאלקה: זה העניין.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שמוועדת הכלכלה צריכה לצאת קריאה.

ג'מאל זחאלקה: ישנן הבעיות הפרטניות.

ג'מאל זחאלקה: כל בית – אתה יכול לשמוע סיפור במשך שלוש שעות, לפחות.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: בטוח, אין ספק.

ג'מאל זחאלקה: ג'מאל זחאלקה: יש את הסיבוך הזה והסיבוך הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שבסופו של דבר אסור לנו לתת לביורוקרטיה ולפוליטיקה להשאיר מאחוריהן שובל של אומללות, של סבל.

ג'מאל זחאלקה: זוהי בעצם מטרת העבודה הפוליטית – שאנחנו לא נגרום בהחלטות שלנו סבל מיותר ולא מוצדק של אנשים.

ג'מאל זחאלקה: ידוע שיש מצב מיוחד בעכו - יש היסטוריה, יש בעיות ביורוקרטיות, ואם יש גישה חיובית, הכול ישתנה, וכל דבר הוא פתיר.

ג'מאל זחאלקה: בא אלינו נציג עמידר ואומר: אנחנו לפי הסעיף הזה ולפי הסעיף הזה – אתה יודע, עם כל כך הרבה סעיפים אנשים יעופו.

ג'מאל זחאלקה: וגם הפרשנות של הסעיפים.

ג'מאל זחאלקה: אתה יכול לפרש אותם בצורה כזאת ובצורה אחרת.

ג'מאל זחאלקה: אבל מעבר לזה ומעבר לסעיפים, יש אפשרות – זה עניין של מדיניות – אלה לא סעיפים קדושים אם המדיניות היא לעזור לאנשים, ואני חושב שככה צריכה להיות המדיניות.

ג'מאל זחאלקה: איזו תרבות זאת אם מגרשים את האנשים מהבתים שלהם?

ג'מאל זחאלקה: דובר כאן על 25 פלוס 22, אבל ידוע שיש מאות מקרים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: הוא מדבר על אלה שהוצאו.

ג'מאל זחאלקה: אליעזר טולדנו: לא הוצאו.

ג'מאל זחאלקה: אף אחד לא הוצא.

ג'מאל זחאלקה: ג'מאל זחאלקה: הוצאו צווי פינוי.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: הוצאה לפועל.

ג'מאל זחאלקה: אליעזר טולדנו: לא הוצאו.

ג'מאל זחאלקה: אין כזה דבר.

ג'מאל זחאלקה: יורי גמרמן: יש פה הערת ביניים.

ג'מאל זחאלקה: אתה אמרת: מגרשים מבתיהם.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: מטעם מי ההערה?

ג'מאל זחאלקה: יורי גמרמן: גמרמן יורי, מינהל מקרקעי ישראל.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להדגיש: זה לא בתיהם.

ג'מאל זחאלקה: נאמר פה שהם מגורשים מבתיהם.

ג'מאל זחאלקה: הסברנו שהמצב הוא לא בדיוק כך.

ג'מאל זחאלקה: ג'מאל זחאלקה: אלה בתיהם של מי?

ג'מאל זחאלקה: שלך?

ג'מאל זחאלקה: יורי גמרמן: כן.

ג'מאל זחאלקה: ג'מאל זחאלקה: שלך אתה?

יורי גמרמן: לא שלי.

יורי גמרמן: של מי שאני מייצג.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: של המינהל.

יורי גמרמן: חנא סוייד: מה זה בית?

יורי גמרמן: ג'מאל זחאלקה: משפחה שגרה 50 שנה בבית.

יורי גמרמן: חנא סוייד: איך אתה מגדיר בית?

יורי גמרמן: בית זה מקום שבו אנשים גרים, לא?

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: לא.

יורי גמרמן: יש בית ויש רכוש.

יורי גמרמן: למשל, אני גר בבית אבל הבית הוא לא הרכוש שלי.

יורי גמרמן: חנא סוייד: הוא דיבר על בית, שזה לא בית שלהם.

יורי גמרמן: זה בית שלהם.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: זה הבית שלי, אבל לא הרכוש שלי.

יורי גמרמן: יורי גמרמן: זה לא שלהם.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: נכון זאת ההבחנה?

יורי גמרמן: הבית הוא בית, הרכוש הוא לא הרכוש.

יורי גמרמן: יורי גמרמן: בדיוק כך.

יורי גמרמן: חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אני לא חושב שאתה צריך ללמד אותו מה ההבדל.

יורי גמרמן: זו לא כוונת הדיון.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: לא, אבל זאת הבחנה חשובה.

יורי גמרמן: ג'מאל זחאלקה: זאת הבחנה חשובה מאוד.

יורי גמרמן: אמרתי רק שאנשים שגרים 60 שנה בבית שלהם, ומשלמים דמי שכירות סמליים, אז זה הבית שלהם.

יורי גמרמן: של מי הבית?

יורי גמרמן: של מי?

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: אמרנו, הסכמנו שהבית - - - ג'מאל זחאלקה: זה המקור – אלה בתים של פליטים פלסטינים, שעמידר השתלטה עליהם, ועכשיו - - - היו"ר אופיר אקוניס: חבר הכנסת זחאלקה, אני לא בטוח, אני ממש לא בטוח - - - ג'מאל זחאלקה: הוא פתח את השאלה הזאת.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: מר גמרמן, אני גם לא מציע שנפתח את שאלת הפליטוּת, הייתי אומר, או הפליטים, מכיוון שאנחנו נבדוק מי בדיוק יצא מהבית הזה בכ"ט בנובמבר?

יורי גמרמן: – לא, סליחה, יותר מאוחר.

יורי גמרמן: בחודש מאי 48'.

יורי גמרמן: זאת שאלה כבדת-משקל.

יורי גמרמן: יורי גמרמן: מה שרציתי להגיד, שהוכח פה שאנחנו בסופו של דבר מנסים למצוא פתרון – נקרא לזה לפולשים הוותיקים – ורוב התביעות מתנהלות נגד הפולשים הטריים.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: שזה בערך כמה זמן?

יורי גמרמן: מה זה טריים, בסדר גודל של זמן?

יורי גמרמן: מה זה טרי לעומת פולש ותיק?

יורי גמרמן: יורי גמרמן: 30 יום זה טרי.

אמונה ח'אלדי: והוותיק - כמה שנים, אדוני?

אמונה ח'אלדי: עמי ליברמן: שוב, כל האגדה האורבנית הזאת על מאות צווי פינוי היא רק אגדה.

אמונה ח'אלדי: מסעוד גנאים: - - - היו"ר אופיר אקוניס: אבל הוא אמר שאין.

אמונה ח'אלדי: הוא אמר שלא פונו גם שלוש שנים, חבר הכנסת גנאים.

אמונה ח'אלדי: אני שמעתי שמר ליברמן אמר שלא היו.

אמונה ח'אלדי: מר ליברמן, אתה אמרת שבמשך שלוש שנים לא היה פינוי אחד.

עמי ליברמן: נכון.

אופיר אקוניס: אז אני ציטטתי נכון.

אופיר אקוניס: ג'מאל זחאלקה: כמה יש בבתי-משפט?

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: אני חושב שזאת האמירה הכי חשובה שנשמעה בישיבה הזאת.

אופיר אקוניס: אורלי אריאב: היא לא נכונה.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: לכם יש השגות על האמירה הזאת?

אופיר אקוניס: אורלי אריאב: כן.

אופיר אקוניס: מפי המנהלים של עמידר בעצמם.

אופיר אקוניס: ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה להציע הצעה.

אופיר אקוניס: אנשים באו לכאן כי יש כאב ויש בעיות, יש צווים ואנשים מתרוצצים בבתי-משפט.

אופיר אקוניס: מגיעים אליהם כל יום הודעות חדשות.

אופיר אקוניס: אני מציע שהוועדה תאמץ את העיקרון של הקפאת המצב הקיים – בלי צווים חדשים, בלי הפעלה- ולפי ההצעה של חבר הכנסת גנאים, שתבוא ועדה בין-משרדית לפתור את הבעיה.

אופיר אקוניס: אני חושב שזה דבר ראוי, אבל הכי חשוב זה להקטין את ההליך הזה כי יש פה הידרדרות, ויש חשש.

אופיר אקוניס: אני חושב שזה דווקא טוב שבאו לפני שיש פינוי המוני, או פינוי של הרבה אנשים.

אופיר אקוניס: באנו להתריע, כי קיים חשש כבד אצל אנשים – ואנשים שומעים ורואים תוכניות, דרך אגב, שמראות שהכוונה היא להפוך את העיר העתיקה לעיר של אמנים.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: אני באופן אישי לא שמעתי.

אופיר אקוניס: ג'מאל זחאלקה: אני שמעתי, אני אראה לך את התוכניות של העירייה.

אופיר אקוניס: אינני יודע אם נמצא פה נציג העירייה.

אופיר אקוניס: מיכל סופר: יש.

אופיר אקוניס: מהנדסת העיר.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: מהנדסת העיר עכו, אני אשמח לשמוע אותך.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, בנוסף לכל אלה יש גם רשות העתיקות ויש משרד התיירות – 20 גופים שמטפלים במקום הזה.

אופיר אקוניס: אני לא בטוח שפיתוח כלכלי ותרבותי יזיק לתושבים.

אופיר אקוניס: ג'מאל זחאלקה: יפה, בסדר.

אופיר אקוניס: מסעוד גנאים: לא יזיק.

אופיר אקוניס: ככה צריך להיות.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: אתה אומר: לא על חשבונם אלא ביחד, בשיתוף פעולה.

ג'מאל זחאלקה: להפך.

ג'מאל זחאלקה: את זה צריך לפתח.

ג'מאל זחאלקה: שיהיו להם מקומות עבודה, בתים יותר יפים – זה בסדר גמור.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: נכון.

ג'מאל זחאלקה: ודאי.

ג'מאל זחאלקה: ג'מאל זחאלקה: אבל לא שזה יבוא על-ידי פינוי – שהם לא מספיק נחמדים, צריך להביא אנשים עם משקפיים עגולים...

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: לנושא האמנים מהנדסת העיר רצתה להעיר, אבל בבקשה, מר ליברמן.

ג'מאל זחאלקה: עמי ליברמן: יש, נדמה לי, כעשר מעין דירות ריקות, שאיש לא פונה מהן – ממתינות מזה שנים לאמנים.

ג'מאל זחאלקה: היחידות האלה במצב מאוד מאוד לא טוב.

ג'מאל זחאלקה: אף אמן לא ייכנס לשם, וכנראה גם לא מישהו אחר, אז אף אחד- לא מפנים אותו עכשיו כדי שיכניסו לשם אמנים.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: אז אני מציע שבפסטיבל הקרוב באוקטובר תציעו לכמה מהאמנים להתגורר בתוך הדירות הללו.

ג'מאל זחאלקה: תשאירו אותם שם כבר, שלא יחזרו למרכז או למקומות אחרים.

ג'מאל זחאלקה: מסעוד גנאים: פתרונות יש לך...

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: מהירים מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אגב, אני מקווה שהפסטיבל יתקיים השנה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהוא הביא הרבה פרנסה לעכו, הרבה כלכלה טובה – זה דבר חשוב, אני מקווה לפחות.

ג'מאל זחאלקה: ג'מאל זחאלקה: במקביל, שיהיה פסטיבל מואזינים ברחביה.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: אין בעיה, למה לא?

ג'מאל זחאלקה: ג'מאל זחאלקה: קריאת קוראן ברחביה.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: מה רע בזה?

ג'מאל זחאלקה: כל עוד זה במסגרת תרבות, שזה טוב ואנשים נהנים מהתרבות ומהסדר הטוב, זה דבר טוב.

ג'מאל זחאלקה: עורכת-דין אריאב, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אורלי אריאב: אני לא רוצה פה לטחון מים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושבת שאנחנו באנו לפה, ואין לנו טענה – בטח לא כלפי עמידר.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בהחלט מודעים לכך שבעמידר מנסים להגיע להסדרים עם הדיירים בכל דרך אפשרית, ועמידר בסופו של דבר גם פועלים לפי הנהלים של המינהל ולפי חוק, כפי שהם בעצמם אומרים.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: נכון.

ג'מאל זחאלקה: אורלי אריאב: אנחנו גם מודעים לכך שבשנים האחרונות הושקע הרבה מאוד כסף בעיר העתיקה – גם על-ידי המינהל וגם על-ידי החברה לפיתוח עכו.

ג'מאל זחאלקה: כל הנושא של העברת רחוב 10 לחברה לפיתוח עכו, ומיני פיילוט, ופיילוט – יש הרבה נושאים סביב העניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: אבל אנחנו כן רואים שינוי מאוד משמעותי במגמה סביב הנושא של הפינויים, בעקבות שתי החלטות משמעותיות.

ג'מאל זחאלקה: האחת, ההחלטה שהתחילה עוד ב- 96' אבל בעצם פה ההחלטה היא מ- 2002 של המינהל לגבי מכר הנכסים, והשנייה היא ההכרזה של אונסק"ו על העיר כעיר מורשת עולמית.

ג'מאל זחאלקה: שני הדברים האלה נתנו בעצם "פּוּש" מאוד גדול והביאו לשינוי משמעותי בכל מה שקשור לקצב שבו הדברים מתנהלים ומתפתחים היום.

ג'מאל זחאלקה: לאה ורון: באיזו שנה היתה ההכרזה של אונסק"ו?

ג'מאל זחאלקה: אורלי אריאב: ב- 2001.

ג'מאל זחאלקה: זיוה שנהב: ב- 2000.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: האם זה באותה שנה שבה תל-אביב הוכרזה?

ג'מאל זחאלקה: זיוה שנהב: לפני.

ג'מאל זחאלקה: ב- 2000.

ג'מאל זחאלקה: אורלי אריאב: בהחלט, בהכרזה מ-2001, נאמר ש"הוועדה ממליצה על נקיטת צעדים לשיפור המצב החברתי והכלכלי של התושבים המקומיים, שיבטיחו כי עכו העתיקה תישאר עיר חיה ונושמת.

ג'מאל זחאלקה: " בעניין הזה אני רוצה להזכיר לכולנו את מה שקרה ביפו העתיקה, ולומר שאני חושבת שצריכה להיות מטרה לכולנו לשמר את עכו כדי שלא יקרה בעכו מה שקרה ביפו – שלא תהיה עיר רפאים, אלא שתהיה עיר תוססת עם תושבים, והמטרה היא באמת להשאיר את הדיירים בעיר ולא לפנות אותם משם.

ג'מאל זחאלקה: לגבי פינויים – משיחה שלי עם מנהל עמידר רשות הפיתוח בעכו, נאמר לי במפורש: נכון שלא פונו הרבה אבל פונו בערך שלושה, ובהמשך אמונה תספר פה סיפור על מקרה ספציפי של מישהי שפונתה.

ג'מאל זחאלקה: היו"ר אופיר אקוניס: על מעמדם של הפולשים החדשים הרי אין ויכוח שהם צריכים.

ג'מאל זחאלקה: עליהם אני חושב שאין ויכוח.

ג'מאל זחאלקה: אורלי אריאב: אין שום ויכוח על מעמדם של הפולשים החדשים, אבל אצלי ביד יש רשימה של 25 תיקים שאנחנו מכירים ועוד עשרות תיקים שעורך-דין מעכו נתן לי רשימה של תיקים שהוא קיבל, זאת אומרת למעלה מ-50 תיקים שהם כולם תיקים של פינוי, ואף אחד שם הוא לא פולש טרי, כך שהסיפור הזה על פולשים טריים – אנחנו לא מדברים עליהם, הם לא ה- issue פה בכלל.

ג'מאל זחאלקה: ה- issue הוא אל"ף, ה"פולשים"- במרכאות – שאני לא קוראת להם פולשים, שאלה אנשים שבעצם זכויותיהם בנכס לא הוסדרו, מסיבות כאלה ואחרות, ועמידר מגדירה אותם כפולשים.

ג'מאל זחאלקה: בי"ת, כל הנושא של ההחלטה לגבי המכר.

ג'מאל זחאלקה: באשר למה שנאמר פה לגבי הסכומים.

ג'מאל זחאלקה: ה- 26% זה פשוט לא נכון כי זה לא לוקח בחשבון שני דברים.

ג'מאל זחאלקה: ראשית, חלק מהאנשים האלה רכשו את דמי המפתח, שזה 60%, זאת אומרת מראש הם שילמו 60% משווי הנכס, עוד לפני שהם באים היום לרכוש.

ג'מאל זחאלקה: רוברט טיבייב: כמה זה בכסף?

ג'מאל זחאלקה: ג'מאל זחאלקה: זה לפני 50 שנה.

ג'מאל זחאלקה: אורלי אריאב: אתה לא יכול להשוות את זה למחירים של היום.

ג'מאל זחאלקה: אבל כשאתה לוקח את זה בחשבון, זה לא כמו דיירים בדיור - - - קריאה: זה לא נכון.

ג'מאל זחאלקה: יורי גמרמן: זה בדיוק הנכון.

קריאה: איזו מין מתמטיקה זאת?

יורי גמרמן: אנחנו מוכרים את החלק שלנו, לא שלהם.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: מתי שולמו עבור דמי המפתח הסכומים?

יורי גמרמן: אורלי אריאב: בכל שלב של ההיסטוריה, אנשים גם העבירו ביניהם.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: אלה סכומים פעוטים, דמי מפתח.

יורי גמרמן: קריאה: אם בכלל.

יורי גמרמן: עמי ליברמן: סכומים פעוטים.

יורי גמרמן: מאות תושבים בעכו העתיקה קיבלו את זכות הדיירות המוגנת, ללא העברת זכויות.

יורי גמרמן: אורלי אריאב: זה נכון, אבל עדיין - - - עמי ליברמן: אז אם זה נכון, למה את אומרת את זה?

יורי גמרמן: אורלי אריאב: כי יש עניין עקרוני.

יורי גמרמן: אי-אפשר להציג את זה כאילו הם רוכשים את הנכס ב- 26% מערכו, בלי לקחת בחשבון את העובדה שמבחינה תיאורטית, מכיוון שמדובר פה באמת בנכסים שחל עליהם חוק הגנת הדייר, ובנכסים בדמי מפתח, לכאורה, 60% מהנכס נרכש על-ידי הדייר.

יורי גמרמן: עמי ליברמן: למה את סתם מנפחת דברים?

יורי גמרמן: אורלי אריאב: אני לא מנפחת דברים.

יורי גמרמן: תיכף תשמע פה אדם שבעצמו לקח משכנתא.

יורי גמרמן: קריאות: - - -

אופיר אקוניס: אל"ף, עורכת-דין אריאב בזכות דיבור.

אופיר אקוניס: בי"ת, יש לנו עוד ישיבה שנקבעה כבר בעוד כחצי שעה, בבקשה לצמצם את הדברים.

אורלי אריאב: אני אשתדל לצמצם אבל אני מבקשת שלא יפריעו לי, כמו שאני לא הפרעתי להם.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: בבקשה.

אורלי אריאב: את בזכות דיבור מוחלטת.

אורלי אריאב: חנא סוייד: סליחה, אם הם קנו זכות, גם אם היא בגרוש – הם קנו אותה לפי המחיר שלה.

אורלי אריאב: מה זה משנה?

אורלי אריאב: אורלי אריאב: נכון.

אורלי אריאב: חנא סוייד: כל זכות צריכה להיות מיליון שקל?

אורלי אריאב: אורלי אריאב: זה מה שאני מנסה לומר.

אורלי אריאב: ברמה החוקית, 60% כביכול, לכאורה, שייך לבעלים וזה אמור להיות, דרך אגב, היתרון שלהם היחידי על פני הדיירים בדיור הציבורי.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: אגב, להערתך, אם תוקם שם עיר אמנים ועם הפיתוח, על-פי החלטת אונסק"ו – אני בטוח שהערך של הדירה יעלה פי הרבה, כפי שקרה בשדרות רוטשילד בתל-אביב ובעיר הלבנה בתל-אביב.

אורלי אריאב: ואני מציע – אולי כדאי לחשוב – כדאי עכשיו לקנות ב- 60,000 שקל, ולא בעוד שנה או שנתיים או שלוש, ב- 600,000 שקל.

אורלי אריאב: אורלי אריאב: למי שיכול.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: באמת, עם כל הצניעות וכל ההבנה, אני אומר לכם: 60,000 שקל זה סכום שהיום הוא בהחלט דבר הגיוני ואפשר לקנות, ועדיף.

אורלי אריאב: ואני אומר לכם, גם כנכס נדל"ני – אני לא יועץ נדל"ן – אבל אני אומר לכם, וחבר הכנסת חנין יודע זאת מהעיר שלנו.

אורלי אריאב: העיר תל-אביב, כשהוכרזה כעיר לבנה וכעיר שהיא מומלצת על-ידי אונסק"ו, מחירי הדיור – אגב, מעוד סיבות, לא רק מהסיבה הזאת – מחירי הדיור בה עלו במאות אחוזים.

אורלי אריאב: ואני, אם רציתי לקנות דירה ב- 2001 ולא קניתי, לא יכול לקנות היום דירה בתל-אביב.

אורלי אריאב: אז קודם כול, אדוני, אני אשמח לערוך לחברי הכנסת שמעוניינים, סיור בעכו העתיקה כדי שהם יחזו בדיוק בנכסים שעליהם מדובר, ואז נשמע אם הם כל כך ישמחו לקנות ב- 60,000 שקל דירה.

אורלי אריאב: מעבר לכך, יש עוד נושא שצריך לקחת בחשבון, וזה עלויות השיפוצים.

אורלי אריאב: ההחלטה שדיבר עליה מר ליברמן לגבי השתתפות המדינה בהפרש בין עלות שיפוץ רגילה לעלות שיפוץ לפי חוק העתיקות, היא החלטה מהיום והלאה.

אורלי אריאב: לפי הנתונים שקיימים בידיי – שנאמרו כבר במקומות אחרים – למעשה, כמעט שני-שלישים מהנכסים שהיה עליהם צו הסרת סכנה כבר שופצו, ולכן הדיירים כבר חויבו ב- 50% מהעלות הזאת, שזו עלות מאוד מאוד גבוהה שמגיעה לעשרות ולמאות אלפי שקלים.

אורלי אריאב: אותם דיירים שמעוניינים לרכוש את הנכס, בנוסף לעלות הרכישה, מתווסף להם גם החוב של השיפוצים, שכפי שנאמר מבוסס גם על-פי חוק העתיקות.

חנא סוייד: כלומר, את אומרת שבעצם אותם דיירים עניים – הם מימנו את רשות העתיקות?

חנא סוייד: אורלי אריאב: הם מימנו, חלק מימנו.

חנא סוייד: מה זה מימנו?

חנא סוייד: מגיעים להסדרים איתם, אבל מחויבים על-פי חוק – משום שחל עליהם חוק הגנת הדייר – ב- 50% מעלויות השיפוץ.

חנא סוייד: באופן עקיף, יוצא שהם מממנים את רשות העתיקות.

חנא סוייד: אורלי אריאב: הם מחויבים ב- 50% מעלויות השיפוץ – שחל עליו חוק העתיקות, דהיינו השיפוץ הוא לפי המפרט של רשות העתיקות – כולל קורות עץ בתקרה, כולל כל הדברים שהעלות שלהם מאוד גבוהה.

חנא סוייד: מעבר לכך, בהחלטה הזאת שהתקבלה לגבי עניין השיפוצים נאמר שהדייר חייב לשלם תוך 90 יום את כל החוב, ואם הוא לא יעשה כן - - -

חנא סוייד: הוא פולש.

חנא סוייד: אורלי אריאב: לא.

חנא סוייד: הוא יצטרך לשלם את מלוא ה- 50%.

חנא סוייד: זיוה שנהב: זה לא נכון.

חנא סוייד: פורסים.

חנא סוייד: אורלי אריאב: אתם רוצים, אני אראה לכם את ההחלטה.

חנא סוייד: עמי ליברמן: זה לא נכון.

חנא סוייד: הוא צריך להסדיר את התשלום.

חנא סוייד: קריאות: - - - אורלי אריאב: אולי לזה אתם מתכוונים.

חנא סוייד: זה לא מה שכתוב.

חנא סוייד: באשר להחלטת המינהל לגבי המכר, כתוב בהחלטה: "זכויות בעלים בנכסים שדייריהם לא נענו להצעה לרכוש את דירותיהם, ישווקו במכרז חופשי למכירת זכויות הבעלים.

חנא סוייד: " נכון שהיום זה עדיין לא נעשה, אבל זה יוצר שני דברים.

חנא סוייד: אל"ף, זה מעודד את כל הנושא הזה של פינוי, כי ברגע שהנכס פנוי, אפשר למעשה להוציא אותו למכרז חופשי, ואז זוהי מוטיבציה להוציא דיירים.

חנא סוייד: בי"ת, זה אומר שאולי בעתיד כן ישתמשו בסעיף הזה וימכרו על הדיירים.

חנא סוייד: אנחנו הצענו בנייר העמדה שלנו את אותה הצעה שעליה דובר פה קודם.

חנא סוייד: אנחנו סבורים שצריכה לקום פה ועדה בין-משרדית רצינית שתסדיר את הנושא הזה.

חנא סוייד: כל הנושא של חוק הגנת הדייר לא היה צריך לחול מלכתחילה על הדיירים האלה.

חנא סוייד: זה חוק לא נכון, שלא מתאים.

חנא סוייד: הדיירים האלה – הם צריכים להיות למעשה בסטטוס של דיור ציבורי, ויש פער מאוד גדול בין הזכויות שלהם לבין הזכויות של הדיירים בדיור הציבורי, שפועל במצב הסוציו-אקונומי הזה לרעתם ולא לטובתם.

חנא סוייד: צריך לייצר פה איזשהו מצב.

חנא סוייד: ברור שמי שיכול לרכוש מבין הדיירים זה נפלא וזה לטובה וצריך לעודד את זה, אבל צריך גם לקחת בחשבון את כל אותם אנשים שלא יכולים לרכוש, וזה חלק גדול מהאנשים, ומה יהיה הפתרון לאותם אנשים, כאשר פתרונות יכולים להיות מרובים.

חנא סוייד: פתרון אחד יכול להיות שהם יישארו דיירים מוגנים, אבל באמת בתנאי שלא תהיה אפשרות למכור אחר כך את הנכס על הדיירים לאנשים פרטיים.

חנא סוייד: אופציה אחרת יכולה להיות שהנכס יעבור להיות בעצם שייך לדיור הציבורי.

חנא סוייד: הרי גם ככה אנחנו מדברים על מצב שהדיור הציבורי במדינה הולך ומידלדל, ושוב, זה נוגע גם לנושא של הפתרונות.

חנא סוייד: זה לא כאילו שיש פתרון היום לדייר שיוצא מדירות רשות הפיתוח, לקבל דירה של הדיור הציבורי, כי כולנו יודעים שאין דירות ושההשתתפות בשכר דירה היא מאוד מאוד נמוכה.

חנא סוייד: אי-אפשר להפריד בין כל הדברים האלה.

חנא סוייד: יש מצב מאוד קשה במדינה היום בכל מה שקשור לדיור ציבורי בכלל, ודיירי רשות הפיתוח בערים המעורבות בפרט סובלים משום שהמצב שלהם עוד פחות טוב מזה של הדיירים בדיור הציבורי.

חנא סוייד: ולכן אנחנו סבורים שמה שאומר החוק זאת נקודה אחת, מה שצריך לעשות בפועל זה כבר עניין אחר.

חנא סוייד: ולהיתלות כל הזמן סביב העניין הזה שיש חוק ויש פסקי-דין של שופטים – שדרך אגב, ברובם הגדול ניתנו בהיעדר הגנה – כך שאי-אפשר להגיד שהיה פה איזשהו הליך משפטי, וישנם פסקי-דין שמוחזקים במגירה כבר משנות ה- 90', ומוּצאים פתאום עכשיו, זה גם לא סביר וזה גם לא הגיוני.

חנא סוייד: ולכן, צריך להיות פה איזשהו פתרון מערכתי שיפתור את הבעיה הזאת, ואם יורשה אולי לדיירים להתייחס.

חנא סוייד: היו"ר אופיר אקוניס: מייד.

חנא סוייד: אני רוצה לשמוע את מיכל סופר, מהנדסת העיר עכו.

חנא סוייד: אמונה, את מייצגת את הדיירים?

חנא סוייד: אמונה ח'אלדי: כן.

חנא סוייד: מיכל סופר: קודם כול, אפתח ואגיד שבנושא הזה של העבודה של עמידר מול הדיירים, העירייה לא מתערבת.

חנא סוייד: אין לה מדיניות, היא לא מתערבת, היא לא חלק מהתהליך.

חנא סוייד: היו"ר אופיר אקוניס: כפי שקורה ברוב המקומות.

חנא סוייד: מיכל סופר: כן, וכמו שהוצע פה – מישהו הציע שהעירייה תיתן הלוואות או דברים כאלה – העירייה לא יכולה והיא לא מתערבת בנושאים האלה.

חנא סוייד: מבחינת העירייה, העירייה מקבלת – וזה חלק מהמדיניות שלה – זה האופי של העיר העתיקה, כולל התושבים.

חנא סוייד: במסגרת המדיניות הזאת, העירייה מפתחת, והוקם לאחרונה מתנ"ס חדש לאוכלוסייה הערבית – סראייה – בעיר העתיקה, ועכשיו אנחנו עובדים על שיפוץ של מתנ"ס נוסף, של מרכז קהילתי נוסף, לאוכלוסייה.

חנא סוייד: מבחינתנו, אנחנו עושים הכול כדי לשלב ולהיטיב עם האוכלוסייה.

חנא סוייד: גברתי, מעניין מה שאת אומרת.

חנא סוייד: מה, העירייה התנתקה מהתושבים שלה?

חנא סוייד: מה זאת אומרת, כאילו שהם גרים נגיד במקום אחר?

חנא סוייד: לא אכפת לה?

חנא סוייד: לא מתערבת?

חנא סוייד: היו"ר אופיר אקוניס: לא.

חנא סוייד: זה מבחינת הסמכות.

חנא סוייד: חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אני לא חושב שעירייה יכולה לשתוק על תופעה שהיא רואה לגבי התושבים שלה, שיש בה קשר בין השלטון המרכזי או זרועותיו השונים, לבין האוכלוסייה שלו.

חנא סוייד: איזו מדיניות זו שהעירייה אומרת: לא, אנחנו לא מתערבים?

חנא סוייד: מיכל סופר: העירייה רואה את התהליך המאוד חיובי ואנחנו רואים - - - חנא סוייד: איזה?

חנא סוייד: מה חיובי?

חנא סוייד: ההוצאה לפועל?

חנא סוייד: מיכל סופר: לא.

חנא סוייד: אני לא מדברת על ההוצאה לפועל.

חנא סוייד: חנא סוייד: אלא מה?

חנא סוייד: מיכל סופר: אני מדברת על המשפחות שמגיעות להסכמים, שרוכשים את הדירות, שמשפצים את הדירות.

חנא סוייד: חנא סוייד: צריך לעודד את זה.

חנא סוייד: מיכל סופר: כן.

חנא סוייד: ואנחנו מעודדים את זה ואנחנו שמחים מאוד לתהליך הזה ומלווים אותו.

חנא סוייד: מבחינתנו, הנושא של עיר מורשת עולמית – זה קשור.

חנא סוייד: המאמץ הגדול שאנחנו משקיעים זה גם בנושא של הפעילויות בעיר העתיקה – בהקמה של מלונות, באמת להפוך אותה לעיר תיירות, כי כל מי שמגיע לעכו בתחום הזה מרגיש שיש עוד הרבה מה לעשות לטובת התושבים, לטובת העיר, לטובת כולם – שהעיר העתיקה תפרח ותהיה בה הרבה תיירות, לפרנסה של האנשים, ובזה אנחנו פועלים הרבה מאוד.

חנא סוייד: יזמנו עכשיו תוכנית משותפת עם התושבים בשוק הלבן – לשפץ אותו.

חנא סוייד: השיפוץ של המתנ"ס נעשה בכסף של השגרירות האמריקנית?

חנא סוייד: מיכל סופר: אחד נעשה בתרומה הזאת.

חנא סוייד: קריאה: זה לא מתנ"ס.

חנא סוייד: מיכל סופר: המתנ"ס השני - במימון של העירייה, יחד עם משרד השיכון – ליד המגדלור.

חנא סוייד: האם אתם מנסים להציע איזשהם פתרונות חליפיים למגורים של האוכלוסייה הערבית הספציפית הזאת?

חנא סוייד: מיכל סופר: אני רוצה להגיד, כבוד היושב-ראש – בעיר עכו כולה מתגוררות הרבה מאוד משפחות ערביות.

חנא סוייד: בעצם, האוכלוסייה הערבית לא מצטמצמת רק בעיר העתיקה, היא נמצאת בחלקים אחרים של העיר, וכל פתרונות הדיור וכל נושא הדיור – אנחנו רואים אותו בראייה כללית, לא רק בנושא של העיר העתיקה.

חנא סוייד: סיהאם מנסא:

חנא סוייד: אבל העירייה מתקנת רק איפה שיש תיירות.

חנא סוייד: מיכל סופר: לא.

חנא סוייד: העירייה לא מתקנת.

חנא סוייד: סיהאם מנסא: תיכנסי בפנים ותראי.

חנא סוייד: רק ברחוב הראשון הם נותנים - - - אורלי אריאב: זה לא העירייה.

חנא סוייד: זה החברה לפיתוח.

חנא סוייד: היו"ר אופיר אקוניס: מהנדסת העיר, זה דבר חשוב לעשות את השיפוץ גם בתוך הסמטאות, ולא ברחוב המתוייר.

חנא סוייד: סיהאם מנסא: רק איפה שיש "טוריסטים".

חנא סוייד: פתחי עסכרי: המתנ"ס שדיברת עליו, 10 חדרים.

חנא סוייד: את אומרת שזה מתנ"ס.

חנא סוייד: זה לא מתנ"ס.

חנא סוייד: זה חדר אחד, מטר על מטר.

חנא סוייד: מיכל סופר: איזה מתנ"ס?

חנא סוייד: אתה מדבר על הסראייה?

חנא סוייד: פתחי עסכרי: כן, על סראייה.

חנא סוייד: מיכל סופר: אנחנו עכשיו משפצים מבנה שהיה פעם מין ארמון – של 400 מטר מרובע – מקום מאוד מיוחד, מאוד איכותי, לצורך מועדון קהילתי.

חנא סוייד: סיהאם מנסא: איפה זה?

חנא סוייד: ויצ"ו.

חנא סוייד: מיכל סופר: לא, אני מדברת על מבנה שהיה ריק עשר שנים.

חנא סוייד: חנא סוייד: גברתי, אולי בהיעדר עניין של היושב-ראש, אני אשאל אותך מה יש לך להגיד לגבי הנושא הספציפי.

חנא סוייד: התחלת לדבר על שיפוץ ארמון.

חנא סוייד: מה יש לך להגיד על הבעיה הספציפית הזאת?

חנא סוייד: אם התשובה שלך, שאתם, זה לא מעניין אתכם – אז אני מבין שאין לך מה להגיד בעניין הזה.

חנא סוייד: מיכל סופר: לא, אני אמרתי שאנחנו מקבלים את האוכלוסייה כפי שהיא בעיר ועושים הכול כדי - - - חנא סוייד: מה הכול?

חנא סוייד: מה אתם מתכננים כדי לפתור את מצוקת הדיור של אותן משפחות, שהן בסכנה של פינוי ?

חנא סוייד: תתייחסי נקודתית.

חנא סוייד: אורלי אריאב: העירייה לא מעורבת בנושא.

חנא סוייד: חנא סוייד: תראי, אני לא רוצה, ולא התכוונתי שבדיון הזה אנחנו נתחיל לדבר מהתנחלויות בלתי חוקיות עד אמנים ביפו.

חנא סוייד: אני לא התכוונתי, וזוהי בעצם הסטה מכוונת של הדיון הזה.

חנא סוייד: אני רוצה שהמשפחות האלו ימצאו לפחות איזושהי תקווה מהדיון הזה, אחרת אנחנו עושים צחוק מהתפקיד שלנו כאן.

חנא סוייד: היו"ר אופיר אקוניס: תעני בבקשה לגבי העניין של עכו העתיקה.

חנא סוייד: אתה עוד לא יודע מהי הודעת הסיכום, אז מה אתה מסיק מסקנות.

חנא סוייד: חנא סוייד: לא, אני רוצה להתריע שאנחנו לא נסיט.

חנא סוייד: אני לא התכוונתי פה לשחק משחקים פוליטיים.

חנא סוייד: היו"ר אופיר אקוניס: רק שתדע שביפו העתיקה, המצב – תאמין לי, קחו דוגמה מדברים טובים.

חנא סוייד: תן לי לתת לך עצה קטנה – באמת, קחו דוגמה.

חנא סוייד: אני אומר לך – וזה דבר שהוא גיאו-פוליטי – הלוואי, הלוואי וחלק מהאוכלוסייה באזורנו הקרוב היה לוקח דוגמה ממדינות המפרץ, איך מקיימים חיים נורמליים וטובים ועשירים, והייתי שם במדינות האלה.

חנא סוייד: הלוואי, כי תאמין לי, זה היה טוב לכולם.

חנא סוייד: חנא סוייד: מה הקשר לעכו?

חנא סוייד: מה הקשר?

חנא סוייד: היו"ר אופיר אקוניס: זה קשור, תאמין לי.

חנא סוייד: חנא סוייד: אני לא רוצה להתווכח עם היושב-ראש.

חנא סוייד: אני לא רוצה לבזבז את הזמן.

חנא סוייד: אני רוצה להתעמק בבעיה.

חנא סוייד: אותי לא תסיט.

חנא סוייד: מסעוד גנאים: בדובאי היית?

חנא סוייד: היו"ר אופיר אקוניס: כן, בדובאי – יוצא מהכלל.

חנא סוייד: חנא סוייד: תעזוב את דובאי.

חנא סוייד: אורלי אריאב: דובאי, יש להם הרבה כסף, אי-אפשר להשוות את המצב שלנו לדובאי.

חנא סוייד: היו"ר אופיר אקוניס: אני אגיד לך מה ההשוואה.

חנא סוייד: כשעוסקים בדברים חיוביים – גם מקבלים דברים חיוביים.

חנא סוייד: תאמין לי, יש מקום – לא נפתח הרי בדיון היסטוריוסופי.

חנא סוייד: מהנדסת העיר, בבקשה.

חנא סוייד: חנא סוייד: אתה פותח.

חנא סוייד: היו"ר אופיר אקוניס: לא, לא, רק הערה.

חנא סוייד: מיכל סופר: אני מרגישה שאמרתי כל מה שיש לי לומר, זה חוזר.

חנא סוייד: בנושא הספציפי שעולה כאן – בנושא של כמה משלמים הדיירים ואם יש הלוואות או אין הלוואות – העירייה לא מתערבת בזה.

חנא סוייד: היא בעד למצוא פתרונות, אבל היא לא יכולה להכריע לכאן או לכאן.

חנא סוייד: אורלי אריאב: אבל היא גם לא מתערבת.

חנא סוייד: האמת היא שזאת כבר ישיבה לפחות שלישית או רביעית בנדון, ומעולם ראש העירייה לא הטריח את עצמו להגיע – לא לכאן וגם דרך אגב לא לענות לנו לכל ניירות העמדה ולכל המכתבים שכתבנו לו רק כדי לקבוע איתו פגישה.

מיכל סופר: קיבלתם תשובה.

אורלי אריאב: אני לא באה בטענות אלייך, אני מדברת כרגע על ראש עיריית עכו.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: לא התקיימה איתו אף פעם פגישה בנושא הזה?

אורלי אריאב: אורלי אריאב: לא.

אורלי אריאב: אנחנו פנינו אליו אין-ספור פעמים בבקשה לקבוע איתו פגישה סביב הנושא הזה.

אורלי אריאב: מה שהוא כתב לנו זה משהו כללי – שאנחנו מקדמים כל הצעה – ובזה הוא הסיט את ידו מהעניין.

אורלי אריאב: המעורבות שלו בעניין הזה היא ממש מינימלית.

אורלי אריאב: הוא מבחינתו לדעתי היה מאוד מעדיף שהאוכלוסייה החזקה תיכנס לתוך העיר העתיקה, ולדחוק את רגליה של האוכלוסייה החלשה החוצה.

אורלי אריאב: ג'מאל זחאלקה: מהנדסת העיר, האם יש כוונה לשכן אמנים בעיר העתיקה?

אורלי אריאב: מיכל סופר: אין תוכנית לאיזשהו שינוי של אוכלוסייה בכלל או התערבות בנושא הזה.

אורלי אריאב: אין שום תוכנית כזאת.

אורלי אריאב: יש, כפי שנאמר, ניסיון ליצור גלריות או ליצור איזשהן פעילויות במקומות מאוד ספציפיים.

אורלי אריאב: אנחנו מאתרים, מחפשים בנרות נכסים שאפשר לפתח אותם.

אורלי אריאב: חנא סוייד: אם זה בא על חשבון האוכלוסייה...

אורלי אריאב: עמי ליברמן: אלה דירות פנויות שאיש לא רוצה לגור בתוכן.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: היא אמרה: לא.

אורלי אריאב: אמר מר ליברמן שזה עשר דירות.

אורלי אריאב: סליחה, חבר הכנסת סוייד, אתם חייבים להקשיב גם לדברים של מה שנקרא, הייתי אומר, השלטונות או זרועות הביצוע.

אורלי אריאב: אני שומע; תאמין לי, בניגוד למה שאתה חושב, גם כשאני כותב אני שומע.

אורלי אריאב: הוא אמר שיש עשר דירות פנויות ובהן יש רעיון מסוים לשכן אמנים.

אורלי אריאב: זה טוב, תאמין לי, הדברים האלה הם רק תורמים.

אורלי אריאב: למה לראות כל דבר כדבר שלילי?

אורלי אריאב: חנא סוייד: אתה חושב שאני נגד?

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: כן, לפעמים נראה שכן.

אורלי אריאב: חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, היגיון ישר הוא טוב לכולם.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: נכון.

חנא סוייד: אבל פה מדובר האם אמנים יבואו לגור בִּמְקום, או בנוסף.

חנא סוייד: היו"ר אופיר אקוניס: לא.

חנא סוייד: חנא סוייד: בִּמְקום – לא טוב.

חנא סוייד: בנוסף – אהלן וסהלן.

חנא סוייד: מסעוד גנאים: על חשבון.

חנא סוייד: אם זה win-win – זה טוב; אם זה win-lose – זה לא טוב.

אופיר אקוניס: אמונה ח'אלדי ביקשה לדבר, אני מבקש לשמוע אותה.

אופיר אקוניס: את מתגוררת שם?

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: אמונה ח'אלדי: אדוני, אני נולדתי בעכו, בעלי נולד בעכו, ואבא שלו גם נולד בעכו.

אופיר אקוניס: הייתי מטפלת לפני זה, התחתנתי בשנת 86'.

אופיר אקוניס: שכרתי דירה בעיר, גרתי שם שנה, ואז באו הרוסים – התחילו להעלות את המחירים.

אופיר אקוניס: חזרתי לעיר העתיקה אצל המשפחה של בעלי.

אופיר אקוניס: מאז גרנו שם עד שנפטר אבא של בעלי – הוא נפטר בן 70.

אופיר אקוניס: היו"ר אופיר אקוניס: את מתכוונת לעלייה מברית-המועצות.

אופיר אקוניס: אמונה ח'אלדי: כן, הם באו, והעלו את המחירים, עברתי לאבא של בעלי.

אופיר אקוניס: נפטר אבא של בעלי, אני כבר מתגוררת בבית שלו 18 שנה.

אופיר אקוניס: פתאום, אני מקבלת נייר – צו פינוי.

אופיר אקוניס: הלכתי לעמידר ושאלתי: מה המכתב הזה?

אופיר אקוניס: הם אומרים: צו פינוי, ואמרו: אל תפחדי, תלכי הביתה, את לא יוצאת, נעשה משהו קטן וזהו.

אופיר אקוניס: שאלתי: מתי לבוא?

אופיר אקוניס: אמרו: תבואי בשבוע הבא.

אופיר אקוניס: באתי אחרי שבוע, אותו דבר: אל תפחדי, תלכי הביתה.

אופיר אקוניס: ככה בערך שנה – אל תפחדי ואל תדאגי, אנחנו שולחים את המכתבים של בית-משפט, ואנחנו זורקים.

אופיר אקוניס: אל תדאגי.

אופיר אקוניס: ישבתי בבית בראש שקט.

אופיר אקוניס: אני רוצה לשלם שטרות, אמרו: לא תשלמי, נעשה לך ועדת חריגים, מורידים לך מהחוב של אבא של בעלך, ותשלמי סכום קטן.

אופיר אקוניס: עכשיו רוצים להוציא אותי מהבית, לא רוצים לעשות לי תשלומים.

אופיר אקוניס: רוצים 180,000 שקל ואומרים: אם את רוצה, תשלמי חצי במזומן, אחרי זה נעשה לך את זה בתשלומים.

אופיר אקוניס: למה שאני אשלם את החוב של אבא של בעלי?

אופיר אקוניס: תזרקו את זה ואני אשלם מחדש.

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: גם אם את רוצה את הדירה, עכשיו תיקחי אותה כדייר לא מוגן ותשלמי 1,000 שקל בחודש.

אורלי אריאב: אני רוצה לדייק פה.

אורלי אריאב: מה שקרה הוא שאנחנו הגשנו בתיק שלה בקשה לביטול פסק-דין, ששוב כמובן ניתן בהיעדר הגנה, וכשאנחנו הגשנו את הבקשה לביטול פסק-דין, פתאום, בתשובה של עמידר נאמר שהיתה להם ועדת חריגים כבר לפני כמה שנים.

אורלי אריאב: מה קבעה ועדת החריגים?

אורלי אריאב: הם צריכים לשלם את הפרש דמי המפתח בין איזושהי דירה קטנה שהיתה להם קודם לדירה של האבא – הגיוני, נכון?

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: כן.

אורלי אריאב: אורלי אריאב: אבל בנוסף לכך, הם חייבים לרכוש את הנכס בדמי חכירה, פתאום יש התניה.

אורלי אריאב: אם הם רוצים להמשיך לגור בנכס – הם חייבים לרכוש אותו.

אורלי אריאב: ואם הם לא יכולים לרכוש?

אורלי אריאב: ואז הוא בא ואמר לה משהו על 80,000 שקל – היא לא ידעה בדיוק למה הכוונה שלו 80,000 שקל.

אורלי אריאב: כנראה שה- 80,000 שקל זה העלות שהם עשו הערכה לרכישה בדמי חכירה.

אורלי אריאב: מכיוון שהם לא יכלו לעמוד בדמי החכירה, הם אמרו: לא.

אורלי אריאב: אז היתה עוד ועדה, ומה אמרה הוועדה הזאת?

אורלי אריאב: תוותרו גם על זכויות שלכם בדמי מפתח בדירה הקטנה, גם על הזכויות בדמי מפתח של האבא, ותשלמו דמי שכירות ראויים, כאילו שאתם לא דיירים מוגנים.

אורלי אריאב: דהיינו, הגענו למצב שהיום, כשרוצים להסדיר זכויות של אנשים – שיש להם זכויות; הם לכאורה דיירים ממשיכים בנכס – כדי לעשות זאת, מחייבים אותם לרכוש בדמי חכירה.

אורלי אריאב: כל ההחלטה הזאת של המכירה מכניסה כאן לאיזשהו מומנטום בעייתי מאוד, במיוחד כאשר מדובר באנשים שאין להם יכולת לרכוש.

אורלי אריאב: אני רוצה לומר – אף אחד כאן לא נגד הדברים הטובים שנעשים.

אורלי אריאב: כל מה שאנחנו אומרים זה שהושקע המון כסף בעיר העתיקה, אבל רוב הכסף הושקע בפיתוח הפיזי – בהתחלה, במשך שנים, בעיקר בנכסים ציבוריים שנועדו לתיירות, בשנים האחרונות מתחילה גם השקעה בדירות הפרטיות, אבל אז זה עולה לדיירים המון כסף, והחובות האלה מביאים אותם אחר כך למצב שהם לא באמת יכולים לשלם, ובסופו של דבר זה יכול גם להביא לכך שהם יפונו, וזאת הבעיה.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: תודה.

אורלי אריאב: אליעזר טולדנו, מנהל מרחב רשות הפיתוח חיפה.

אורלי אריאב: אליעזר טולדנו: באשר למשפט האחרון שנאמר כאן.

אורלי אריאב: אנחנו פועלים כמובן על-פי חוק הגנת הדייר וחוק המקרקעין ונוהלי המינהל וכולי.

אורלי אריאב: נאמר גם על-ידי חברי כנסת מכובדים לגבי סעיף כזה או אחר – אין בעיה.

אורלי אריאב: אני חושב שהגיע הזמן, אולי שחברי הכנסת המכובדים יתעסקו עם תיקונים בחוק, כי כרגע פועלים לפי החוק.

אורלי אריאב: אז אם יש חוק הגנת הדייר וחוק רשות העתיקות וחוק המקרקעין ונוהלי המינהל, ומקיימים את החוק – אני לא מבין, זה רע?

אורלי אריאב: אבל אני אעזוב את זה ואעבור לפרקטיקה.

אורלי אריאב: יש פינויים שבית-משפט קובע.

אורלי אריאב: בית-משפט – לאחר דיונים של שנה-שנתיים.

אורלי אריאב: אני שמונה שנים בצפון, ליבי-ליבי עם התושבים, משתדל מאוד לעזור ביכולתי.

אורלי אריאב: פינינו בשמונה השנים האחרונות – מתוך כ-100 פסקי-דין, שניים-שלושה, ויש שמות, וגם מי שפינינו זה לא משפחה שגרה בדירה.

אורלי אריאב: למה?

אורלי אריאב: כי אני עומד בין קביעת פסק-הדין לבין המציאות בפועל.

אורלי אריאב: ואני רואה את המציאות ואני מסתובב בבתים, והאנשים שלי בעכו עוד יותר ממני.

אורלי אריאב: ולכן, אנחנו פועלים ברגישות מלאה, ומי שיבדוק אותי, אני אשמח אם הוא יישב איתי עם שמות, עם משפחות.

אורלי אריאב: שנית, חוק הגנת הדייר קובע שכאשר מתקנים צו סכנה – אגב, צו סכנה זה עניין פלילי; אם לא מתקנים אותו, העירייה מוציאה את הצו.

אורלי אריאב: אם לא מתקנים אותו, ויקרה חלילה משהו, תשאלו למה.

אורלי אריאב: אז רצים ומתקנים.

אורלי אריאב: הגדלנו את מחלקת ההנדסה, גייסנו מהנדסים, קיבלנו תקציבים מהאוצר, והיום רואים את העבודה.

אורלי אריאב: אבל בסוף, בקצה, אני צריך לפעול על-פי החוק, שאומר:

אורלי אריאב: אם זה עלה 70,000 שקל – 50% על הדייר.

אורלי אריאב: חנא סוייד: את צו הסכנה מוציאה העירייה?

אורלי אריאב: אליעזר טולדנו: בוודאי.

אורלי אריאב: חנא סוייד: בכל זאת מצאנו איזה קשר של העירייה לעניין הזה.

אורלי אריאב: קשר קונסטרוקטיבי.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: לצו הסכנה, אבל לא לרכוש.

אורלי אריאב: אליעזר טולדנו:

אורלי אריאב: יגידו פה תושבים, הם מגיעים לסניף – עשרות ומאות – ואנחנו בסוף פורסים את החובות ל-60 תשלומים, ולעיתים אפילו מאושר לנו ל-90, כדי להקל על התושבים.

אורלי אריאב: מביאים את זה לוועדת חריגים, אני יכול להציג פה נתונים שוועדות חריגים ביטלו וקיצצו והורידו חובות, ואנחנו השליחים שנלחמים.

אורלי אריאב: לפעמים אומרים לי בוועדות: מה אתה נלחם – יש בוועדות עשרה אנשים.

אורלי אריאב: כן, אני נלחם כי אכפת לי, ואת זה לא שומעים פה.

אורלי אריאב: לא שומעים פה.

אורלי אריאב: אורלי אריאב: למה לא?

אורלי אריאב: אנחנו אמרנו שהבעיה היא לא עמידר.

אליעזר טולדנו: אני שם כמה שנים.

אליעזר טולדנו: מי שלחץ וביקש, והובלנו חלק מעבודת המטה – אגב, עם ראש העיר מר לנקרי– התושבים רצו לקנות את הנכסים.

אליעזר טולדנו: ואמרו: למה בכל הארץ כן, ובעכו לא?

אליעזר טולדנו: כי עכו היתה מנוּעת מכר, אלפיים שנה.

אליעזר טולדנו: יש פרוטוקולים שלחצנו והובלנו – הנה, הם קונים.

אליעזר טולדנו: ויש עלי לחץ של כ-200 איש שאומרים לי, למה זה לא מתקדם.

אליעזר טולדנו: ואני מתגבר עוד כוח-אדם.

אליעזר טולדנו: אורלי אריאב: והם כולם תושבים ודיירים?

אליעזר טולדנו: אליעזר טולדנו: ממה נפשך.

אליעזר טולדנו: שמענו בתחילת הדיון מחבר הכנסת סוייד – אם רוצים לקנות, למה לא לאפשר להם את זה, ריבונו של עולם.

אליעזר טולדנו: חנא סוייד: נו, מי התנגד לזה?

אליעזר טולדנו: אמונה ח'אלדי: אבל מאיפה קונים?

אליעזר טולדנו: אין משכנתאות ואין הלוואות בבנק.

אליעזר טולדנו: חנא סוייד: אני לא צריך להגיד כל מילה עם הלוגיקה שלה.

אליעזר טולדנו: ברור שמי שרוצה לקנות והוא יכול לקנות – אז בוודאי אתם צריכים לעזור לו לקנות.

אליעזר טולדנו: אליעזר טולדנו: ועוזרים לו.

אליעזר טולדנו: חנא סוייד: מי שלא יכול לקנות, ויש לו תנאים מיוחדים – לא צריך לכפות את המכירה, ואחר כך כשהוא לא קונה את הדירה, אתם מפרסמים את זה לכל המרבה במחיר.

אליעזר טולדנו: אמונה ח'אלדי: נכון.

אליעזר טולדנו: חנא סוייד: לזה אני מתכוון.

אליעזר טולדנו: אתה לא הבנת שזאת כוונתי?

אליעזר טולדנו: אליעזר טולדנו: הבנתי מאוד.

אליעזר טולדנו: חנא סוייד: אתה חושב שאם אתה רוצה למכור למישהו, והוא מעוניין לקנות, והוא יכול – אני אבוא להתנגד?

אליעזר טולדנו: אני אעלה את זה כאן?

אליעזר טולדנו: אז בוא לא ניתמם.

אליעזר טולדנו: אני מדבר על מי שלא יכול לקנות – לא ייהרס התקציב של מדינת ישראל אם הנכס הזה לא יימכר.

אליעזר טולדנו: זה מה שאני אומר.

אליעזר טולדנו: יורי גמרמן: אני רוצה שיהיה ברור מה אנחנו מוכרים.

אליעזר טולדנו: זאת זכות בעלות של המדינה, זו לא זכות בעלות של הדייר.

אליעזר טולדנו: חנא סוייד: בסדר, ברור.

אליעזר טולדנו: אתה צריך לשרת את הציבור שלך, אתה לא יכול לשלוח אותם לרחוב.

אליעזר טולדנו: סיהאם מנסא: לא רק זה.

אליעזר טולדנו: מי שרוצה למכור, בוא נגיד ב- 30,000 דולר, אחר כך אתם עושים ככה ושולחים אחרים, משלמים 150,000 דולר.

אליעזר טולדנו: יורי גמרמן: אנחנו קודם כול מציעים לדייר המוגן לקנות.

אליעזר טולדנו: היו"ר אופיר אקוניס: מר גמרמן, יש לי שאלה רעיונית.

אליעזר טולדנו: אם אתם תמכרו בשנה הקרובה ב- 60,000 שקל, וזה יירשם בטאבו, ב- 60,000 שקל יקנה הדייר - - - אמונה ח'אלדי: אח שלי קנה את הדירה שלו.

אליעזר טולדנו: היו"ר אופיר אקוניס: אולי הוא קנה דירה ענקית מול הים, כמו שאומרים.

אליעזר טולדנו: אמונה ח'אלדי: שתי קומות.

אליעזר טולדנו: היו"ר אופיר אקוניס: שתי קומות, אז זה כבר יותר מקומה.

אליעזר טולדנו: אמונה ח'אלדי:

אליעזר טולדנו: אבל זה ארבעה חדרים קטנים, 300,000 שקל.

אליעזר טולדנו: איפה 60,000 שקל?

אליעזר טולדנו: היו"ר אופיר אקוניס: שאלה האם הדירה עוברת בטאבו על שמו של הרוכש.

אליעזר טולדנו: יורי גמרמן: בחכירה.

אליעזר טולדנו: חנא סוייד: אולי צריך לחכות לרפורמה.

אליעזר טולדנו: היו"ר אופיר אקוניס: אולי.

אליעזר טולדנו: זה מה שהצעתי בתחילת הדיון.

אליעזר טולדנו: חנא סוייד: אז אל תמכרו בינתיים.

אליעזר טולדנו: היו"ר אופיר אקוניס: האם בעוד שלוש או ארבע שנים, או שמונה שנים, או עשר, הדייר שרכש היום ב- 60,000 שקל במבצע הזה או בתקופה הזאת, יוכל למכור בכל סכום על-פי מחיר השוק?

אליעזר טולדנו: עמי ליברמן: כמובן.

יורי גמרמן: כמובן.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: תודה רבה.

יורי גמרמן: חבר הכנסת סוייד, יש פה עסקה.

יורי גמרמן: אורלי אריאב: אבל אתה לא יודע על איזו אוכלוסייה מדובר.

יורי גמרמן: הם חיים מהבטחת הכנסה.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: אני דיברתי על מחיר השוק בעוד כמה שנים.

יורי גמרמן: אורלי אריאב: אבל מאיפה הם ישיגו את הכסף?

יורי גמרמן: חנא סוייד: תסדיר להם מוועדת הכלכלה הלוואות, הם יקנו.

יורי גמרמן: אמונה ח'אלדי: אני מקבלת 2,100 שקל, איך אני קונה דירה?

יורי גמרמן: אורלי אריאב: כאשר 90% מהדיירים מתקיימים מהבטחת הכנסה, והם לא יכולים לקבל משכנתא כי אף אחד לא יתן להם משכנתא בשוק הפרטי, הם לא יוכלו לרכוש.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: תאמיני לי, הייתי יכול לשבת פה עד ארבע אחר הצהרים, זה נושא מרתק.

יורי גמרמן: בגבעת עמל ברחוב פנקס בתל-אביב, שהיה מקום איום ונורא, שכוח-אל בתל-אביב, בא קבלן בשם אקירוב וקנה ונתן להם כספים.

יורי גמרמן: ג'מאל זחאלקה: זה תל-אביב.

יורי גמרמן: לא עכו.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: ברור כשמש.

יורי גמרמן: אורלי אריאב: כי לאקירוב היה כסף לעזור.

יורי גמרמן: יש לו פוטנציאל נדל"ני.

יורי גמרמן: היו"ר אופיר אקוניס: בין צפון תל-אביב לעכו יש מרחק גדול, אין ויכוח.

יורי גמרמן: אני רק בא ואומר: אם ב- 60,000 שקל קונים היום – אני חושב שזאת הצעה הוגנת – אבל בעוד כמה שנים יוכלו למכור בפי 10 ופי 20, תאמינו לי, בקור-רוח תחשבו.

יורי גמרמן: לא צריך כל הזמן להתנגד.

אורלי אריאב: אנחנו לא מתנגדים למכירה למי שיכול.

אורלי אריאב: אמונה ח'אלדי: אדוני, אל תאמין להם.

אורלי אריאב: ב-60,000 שקל יתנו לך חדר אחד.

אורלי אריאב: יורי גמרמן: אני רוצה להדגיש שבסופו של דבר, גם המטרה של רשות הפיתוח, המינהל, היא שמירה על האותנטיות של המקום, גם לשקם אותו כלכלית, והפנייה הראשונה שלנו היא לדיירים ולא לגורמים חיצוניים.

אורלי אריאב: בסופו של דבר הוכחנו שכמעט לא קיים שאנחנו מוכרים את זכויות הבעלות אם מדובר בדייר מוגן.

אורלי אריאב: אבל, אני רוצה להגיד גם שאם אנחנו עושים את זה – בסופו של דבר זה גם מאפשר לתושבים ליצור קשר עם הקבלן, עם היזם, כך שאפשר להשפיע במקום.

אורלי אריאב: ג'ורג' חאיק: קוראים לי חאיק ג'ורג', אני גר בעכו העתיקה.

אורלי אריאב: אני רכשתי את הבית שלי אחרי שקיבלתי משכנתא מבנק ירושלים, ואני גמרתי את תשלום המשכנתא לפני שנה וחצי – אני אפס-אפס במשכנתא.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: יפה.

אורלי אריאב: ג'ורג' חאיק: אני קניתי מהווקף של הבפטיסטים בעכו העתיקה בשנת 87'.

אורלי אריאב: פתאום, כשהתחיל הפרויקט של השיפוצים האלה, נכנסו לבית שלי וטענו שאני פולש.

אורלי אריאב: הצגתי את הניירת שלי.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: יש פה בעיה נקודתית.

אורלי אריאב: אורלי אריאב: זאת לא בעיה נקודתית.

אורלי אריאב: ג'ורג' חאיק: אחרי שהצגתי את הניירת שלי, התחילו להציג אותי בתור פושע שמעכב את כל הפרויקט של השיפוצים.

אורלי אריאב: מצלמים פה שלב של ריצוף – באמצע העבודה מצלמים, שאני עיכבתי את זה.

אורלי אריאב: פורצים לפני שמרצפים.

אורלי אריאב: הם שמו את הריצוף וצילמו שאני עיכבתי אותם.

אורלי אריאב: אני אבא של תשע בנות, ופתאום התנפלו עלי שאני צריך לשלם את ה- 33% שלהם – שאני לא שילמתי לווקף, למרות שאני שילמתי לווקף.

אורלי אריאב: אורלי אריאב: לא לווקף.

אורלי אריאב: לעמידר.

אורלי אריאב: ג'ורג' חאיק: מה שהם שפטו אותי ב- 63,000 שקל זה ה- 33%.

אורלי אריאב: מה הוא מדבר על 60,000 שקל?

אורלי אריאב: אז הייתי קונה את הדירה.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: מר טולדנו, אתה מוכן להיות בהידברות בנושא הזה?

אורלי אריאב: אליעזר טולדנו: כן.

אורלי אריאב: ג'ורג' חאיק: אם אני משלם את ה- 33% ב- 63,000 שקל – אז אני אשלם 60,000 שקל ואני אקנה את הדירה.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: מר טולדנו הסכים להצעתי לשבת איתך עד שהנושא יטופל.

אורלי אריאב: קריאה: הוא קנה את זה מהווקף.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: מהווקף, כך שזה לא מהמינהל.

אורלי אריאב: אורלי אריאב: אדוני, הפתרון הוא לא הסדרה פרטנית.

אורלי אריאב: הבעיה שהוא העלה כרגע היא לא רק שלו, זה בדיוק מראה כמה הרבה סוגיות יש פה, וכל אחד – יש לו סיפור דומה.

אורלי אריאב: דרך אגב, זה בדיוק מה שאמרתי, שהרבה פעמים אנשים שילמו כבר 60%, כך שההצעה של 60,000 שקל זה בנוסף למה שהם כבר שילמו.

אורלי אריאב: המון אנשים, יש להם סוג כזה של בעיות, ולכן הבעיה צריכה להיות כוללת.

אורלי אריאב: היו"ר אופיר אקוניס: תודה.

אורלי אריאב: אנחנו חייבים לסיים.

אורלי אריאב: אני מציע את הסיכום הבא: ועדת הכלכלה קיימה דיון, על-פי בקשתו של חבר הכנסת סוייד לדיון מהיר בנושא נכסי רשות הפיתוח בעיר עכו.

אורלי אריאב: מוסכם על כל הצדדים שהחוק והסדר צריכים להישמר באזור, כמו במדינה כולה.

אורלי אריאב: הוועדה מציינת לחיוב את הודעת נציגי עמידר ורשות הפיתוח במינהל, לפיה בשלוש השנים האחרונות לא בוצעו פינויים של דיירים.

אורלי אריאב: הוועדה ממליצה לחברת עמידר ולרשות הפיתוח לפעול להסדרת זכויות הדיירים בדירות, לאפשר להם לרכוש את הדירות, ולבחון הסדרת תנאי התשלום.

אורלי אריאב: נא עזרתכם, חברת עמידר.

אורלי אריאב: הוועדה רשמה לפניה את הצעתו של חבר הכנסת גנאים לשר הבינוי והשיכון, לפעול בממשלה להקמת ועדה בין-משרדית למציאת פתרון מערכתי כולל למצבם של תושבי עכו העתיקה, ובהם דיירי רשות הפיתוח, ולטיפול כולל פיזי בעכו העתיקה.

אורלי אריאב: תודה רבה לכם.