ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 17, 2009-06-15 12:00

ליה שמטוב: צהרים טובים לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

ליה שמטוב: הנושא על סדר-היום: חלקת מזון לניצולי שואה נזקקים על-ידי החברה לאיתור ולהשבת הרכוש של נספי שואה.

ליה שמטוב: לדיון הזמנו את נציגי החברה לאיתור והשבת נכסים של נספי השואה – הם עדיין לא הגיעו, כנראה הם יגיעו יותר מאוחר – את נציגי העמותות העוסקות בחלוקת מזון, ניצולי שואה, משרדי ממשלה רלוונטיים וגם את ארגוני ניצולי השואה.

ליה שמטוב: חברת הכנסת מרינה סולודקין ביקשה לקיים את הדיון היום.

ליה שמטוב: היא, כמובן, ביקשה לקיים את הדיון עקב זה שחברי הכנסת, גם אני וגם היא קיבלנו תלונות מניצולי שואה.

ליה שמטוב: אני אישית קיבלתי מכתבים מעמותות מהנגב, עמותה "תנו לנו אור", ממשה טלסניק, גם מעמותת זיכרון, מאהרון מלוטקובסקי, ויש עוד כמה עמותות שפועלות בערים בנגב, ואת העבודה שלהם הם עושים ביחד, והם נקראים "איחוד הארגונים העירוניים של ניצולי שואה בישראל".

ליה שמטוב: בהתחלה רציתי להתייחס למכתב שקיבלתי אתמול מניצול שואה, שידע שאנחנו מקיימים דיון אצלנו בוועדה.

ליה שמטוב: הוא ביקש להישאר בעילום שם.

ליה שמטוב: מה שהוא ציין פה, במכתב שלו, ש"כאשר החברה להשבת נכסים התחילה לעבוד זו היתה", הוא אומר, "תקווה גדולה גם לי וגם לחברים שלי.

ליה שמטוב: ולצערי, החברה הזאת מתנהלת בצורה ביורוקרטית".

ליה שמטוב: הוא אומר שחבל, כי כל יום מתים 40 ניצולי שואה.

ליה שמטוב: אני רוצה לקרוא משפט ממה שהוא כתב: "לא ייתכן שהחברה להשבת רכוש יושבת על סכומים של מאות מיליוני דולרים ודואגת בשיטתיות לייאש את הניצולים בתהליך הארוך להשבת הרכוש.

ליה שמטוב: הדבר החמיר במיוחד בחצי השנה האחרונה, כאשר החברה פועלת ללא מנכ"ל, והחלטות רבות של החברה מתעכבות עוד יותר.

ליה שמטוב: חלוקת חבילות לניצולי שואה מתבצעת בקמצנות, כאילו ניצולי השואה עומדים למשפט על כך שהם עניים.

ליה שמטוב: חבל שחברה שיושבת על כל כך הרבה כסף מתנהלת בצורה כזו".

ליה שמטוב: הוא מקווה שנשים את הנושא בראש סדר העדיפויות.

ליה שמטוב: ובאמת, שמנו את הנושא בראש סדר העדיפויות, ובשבוע הבא יש לנו המשך, לדיון על ניצולי השואה.

ליה שמטוב: החברה להשבת נכסים היא חברה שעושה עבודה טובה, ואני חושבת שלחברה יש כוונות טובות לסייע לניצולי השואה.

ליה שמטוב: אנחנו יודעים שבשנה שעברה קיבלו סיוע 12,000 ניצולי שואה, והיום אנחנו מדברים על חלוקת מזון רק ל-3,000 ניצולי שואה.

ליה שמטוב: בהמשך נבקש מהחברה, שתסביר קודם כול, לפי אילו קריטריונים נבחרו דווקא 3,000 ניצולי שואה, ואיפה ה-9,000, שבשנה שעברה קיבלו סיוע.

מרינה סולודקין: שגם הם נזקקים.

ליה שמטוב: שנית, אנחנו שומעים, שעמותה אחת מחלקת את הכרטיסים המגנטיים, השנייה, מחלקת חבילות מזון.

ליה שמטוב: גם הבנתי מהמכתבים של החברה שמי שבא ראשון הוא זה שמקבל את הסיוע, את הכרטיס המגנטי או חבילת המזון.

ליה שמטוב: כשהחברה החליטה לבקש מעמותות לעזור לניצולי השואה, היו צריכים לקבוע כללים ברורים ואחידים, אחרת זה יוצר אפליה.

ליה שמטוב: אנחנו היום נשמע מהחברה תשובות.

ליה שמטוב: למה הגיעו אלינו תלונות?

ליה שמטוב: אף אחד לא מתלונן כשטוב לו וכשמסייעים לו, אבל בכל זאת, כשעמותות מחלקות חבילות, ובחבילות האלה יש מוצרים שלא תמיד מתאימים לניצול השואה, מבחינת הבריאות, מבחינת זה שהוא לא צריך את הדברים האלה, זו לא עזרה, זה פשוט בזבוז כסף.

ליה שמטוב: נתחיל בדיון.

ליה שמטוב: קודם כול, אני מבקשת מחברת הכנסת מרינה סולודקין שתפתח את הדיון.

ליה שמטוב: מכל אחד שידבר מהארגונים אני מבקשת שידבר בקצרה, ולא יחזור על דברים שדיברו אחרים.

ליה שמטוב: תודה.

מרינה סולודקין: קודם כול, ברוכים הבאים, אני מאוד שמחה לראות כאן את כל האנשים שאני מכירה הרבה שנים, ניצולי שואה, פליטי שואה, ראשי ארגונים ואנשים מהשורה.

מרינה סולודקין: אני מודה מאוד ליושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת ליה שמטוב, שהסכימה שנקיים היום את הדיון הזה.

מרינה סולודקין: זה מאוד-מאוד חשוב.

מרינה סולודקין: הנושא בוער, כי גם אני, גם ליה שמטוב, גם אחרים, מקבלים תלונות כל יום, שבמקום סיוע ועזרה יש לאנשים שלנו, שהם דור של ניצולי שואה, מקור חדש לדאגה.

מרינה סולודקין: קולט אביטל ואני, אנחנו המייסדות של החברה להשבת רכוש, כי ישבנו שנים בוועדת חקירה להחזרת רכוש בישראל.

מרינה סולודקין: הקמת החברה היא תוצאה של עבודה שלנו עם עוד חברי כנסת, גם יורי שטרן זכרונו לברכה היה אחד מהם, דאגנו לחקיקת חוק להשבת רכוש ולהקמת חברה הממשלתית.

מרינה סולודקין: אנחנו מאוד שמחים שהחברה עובדת, אבל, כרגיל, חייבים לתקן דברים שיש עליהם תלונות.

מרינה סולודקין: קיבלתי תלונות על כמה דברים.

מרינה סולודקין: דבר ראשון - היחס, ואני רוצה להתחיל מהיחס.

מרינה סולודקין: בחברה "לתת", שמחלקת את המזון, היחס מגעיל.

מרינה סולודקין: אישה צעירה אומרת לאנשים: למה אתם מתלוננים?

מרינה סולודקין: לא תרמתם למדינה, לא עבדתם.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת: חבל מאוד – בעברית אין מלים גסות כמו שיש ברוסית, בדקתי ואין המילה שאני רוצה לומר, אחר כך אני אגיד, לא בטלוויזיה – חוצפה.

מרינה סולודקין: איך זה יכול להיות שהיא שואלת את האנשים שעברו את השואה באירופה מה תרמתם למדינה?

מרינה סולודקין: מאיפה האטימות הזאת, שהיא לא יודעת שניצולי השואה והניצחון במלחמת העולם השנייה זה חלק נכבד מהקמת מדינת ישראל.

מרינה סולודקין: היא צריכה להגיד לכם תודה, והיא לא אומרת.

ליה שמטוב: ראינו את זה גם במכתב שאני קיבלתי.

ליה שמטוב: הוא אומר ש"מתייחסים בקמצנות כאילו ניצולי שואה עומדים למשפט על כך שהם עניים".

מרינה סולודקין: מה תרמתם למדינה?

מרינה סולודקין: מה שאני מבקשת מהחברה להשבת הרכוש, שאני אחת מהמייסדות של החברה הזאת, להפסיק לגמרי את העבודה של האנשים שלא מבינים מי עומד לפניהם.

מרינה סולודקין: דבר שני, קיבלתי ערימה נכבדת של מכתבים, אני לא אקרא, מפני שבכל המכתבים כתוב אותו דבר.

מרינה סולודקין: אני אקרא לכם מה החבילה של מזון, שגיטה קויפמן נתנה לי, כי אלייך הגיעו תלונות שזה לא מתאים לאנשים מבוגרים, ובמיוחד לאלה שיש להם בעיות.

מרינה סולודקין: כשאני רואה שתי חבילות של חלבה לאנשים האלה, וגם קופסת גיל בטעם תות, שגם אסור לאנשים שלנו לאכול, אני חושבת שמישהו פה עשה חלטורה בחלוקת המזון ובחבילה הזאת.

מרינה סולודקין: דבר שלישי, אנשים לא מבינים למה שלוש חברות.

מרינה סולודקין: לא מבינים, משום שכל חברה עושה מה שבא לה.

מרינה סולודקין: האחת, נותנת חבילות של מזון שלא כל כך מתאימה לאנשים בגיל הזה, אחרת, נותנת כרטיס, והשלישית נותנת תרופות.

מרינה סולודקין: אנשים פנו אלי ואמרו: תגידי בישיבת הוועדה, בנוכחות האנשים שהחליטו לחלק את הסיוע, תודה לכם שאתם מחלקים את הסיוע, אבל הם מעדיפים כרטיס וכסף, בגלל שהם יודעים מה הם צריכים לקנות ומתי.

מרינה סולודקין: שלחתי מכתב לחברה להשבת הרכוש, ידעתי שאין מנכ"ל, ובושה וחרפה שלחברה ממשלתית, חצי שנה אין מנכ"ל, כאילו אין מנכ"לים במדינה.

ליה שמטוב: נשמע עכשיו.

מרינה סולודקין: --הנבלה הזאת שישבה ב"לתת" היא לא יחידה.

מרינה סולודקין: קיבלתי בתשובה מאנשים מהחברה להשבת הרכוש, שאנחנו כנסת ישראל הקמנו, שמי שלא רוצה, לא חייב לקחת את הסיוע הזה.

מרינה סולודקין: זה יחס?

מרינה סולודקין: זה לעג, וזו התנשאות, וזה הרבה-הרבה דברים אחרים.

מרינה סולודקין: עכשיו יהיה לנו דיון, אני אבקש מלאה שמטוב שייתנו לנו תשובות למה שאני, את ורוברט טיבייב אומרים, ואחר כך נשמע מה שאתם רוצים.

מרינה סולודקין: ראיתי גם תשובה אחרת שיש ועדה מייעצת, שמורכבת מפרופסורים, שבעה פרופסורים, אבל לא ראיתי שיש שם ניצולי שואה.

מרינה סולודקין: קיבלתי תואר חבר פרופסור ב-86, אבל זה לא קשור לשום דבר.

מרינה סולודקין: תמיד-תמיד כדאי לקחת את האנשים שהם אנשי שטח, זה מאוד חשוב, וזה מאוד נכון.

מרינה סולודקין: תודה רבה, לאה שמטוב.

ליה שמטוב: תודה לחברת הכנסת מרינה סולודקין, צדקת במה שאמרת, גם במה שאמרת בסוף.

ליה שמטוב: אנחנו מקיימים דיונים בוועדה על כמה נושאים, גם לגבי העדה האתיופית, מתברר שגם במשרד החינוך יושבים פרופסורים ולא מזמינים את הקהילה האתיופית לשאול אותם מה באמת הם צריכים, אולי יש להם המלצות.

מרינה סולודקין: לקדימה יש חבר כנסת שמייצג את העדה, שלמה מולה, אפשר להזמין אותו.

ליה שמטוב: אם לוקחים נושא ועובדים עליו, צריך להזמין גם את האנשים שקשורים לנושא הספציפי.

רוברט טיבייב: תודה לגברתי היושבת-ראש, תודה למרינה סולודקין, שהעלו את הנושא, זה נושא חשוב מאוד.

רוברט טיבייב: אני קורא את המכתב, ורבותי, תגידו על מה מדובר.

רוברט טיבייב: מחלקים מזון שפג תוקפו.

רוברט טיבייב: זה נושא לחקירה משטרתית.

רוברט טיבייב: חד וחלק, ואני יודע על מה מדובר, אסור לעשות דבר כזה.

רוברט טיבייב: זה ממש נושא לחקירה משטרתית.

רוברט טיבייב: אני לא מבין למה צריך לחלק את זה לכמה עמותות?

רוברט טיבייב: למה החברה להשבת רכוש לא מחלקת את זה ישירות?

רוברט טיבייב: האם היה איזה מכרז?

מרינה סולודקין: היה מכרז.

רוברט טיבייב: עמותת "לתת", שמרינה סולודקין כבר הזכירה, מחלקת מזון ב-150 שקלים וצ'ק לתרופות בקופת חולים כללית.

רוברט טיבייב: מה יעשו אלה שבקופת חולים מכבי או לאומית?

רוברט טיבייב: מה הם יעשו?

רוברט טיבייב: אני לא מבין, על סמך מה מקבלים את ההחלטות?

רוברט טיבייב: ברור שהשאלות קשות, אני עוד אשאל שאלות.

רוברט טיבייב: אני לא חושב שאנשים, שרובם חולים, צריכים לחכות בבית שיביאו להם את המזון--

מרינה סולודקין: כל יום.

רוברט טיבייב: --אף אחד לא קובע את השעה, ולפעמים זה לא בא באותו יום.

רוברט טיבייב: אתם צריכים להבין את המצב שלהם, ובטח הם יתייחסו לזה.

רוברט טיבייב: בשלב הזה, גברתי היושבת-ראש, סיימתי.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: קודם כול, נציגי החברה.

ליה שמטוב: הוועדה מבקשת לדעת מה קורה, ולמה עדיין לא מונה מנכ"ל לחברה.

ליה שמטוב: שנית, אני מבינה אם החלטתם לחלק ל-3,000 איש את הסיוע, כי יש כסף שמתוקצב, אבל לפי איזה קריטריונים אתם בוחרים את ה-3,000 איש?

ליה שמטוב: למה באמת אין כללים ברורים ואחידים לכל העמותות שזכו במכרז לחלק את המזון ואת הסיוע הכספי?

ליה שמטוב: הוועדה חושבת שהכרטיס המגנטי הוא הכי טוב, כי הניצולים יכולים לקנות בכסף הזה מה שהם צריכים ומה שדרוש להם.

מרים רובינשטיין: אני גמלאית של משרד המשפטים, הייתי משנה לפרקליט המדינה לעניינים אזרחיים ומוניתי בפברואר השנה לדירקטורית בחברה.

מרים רובינשטיין: אני נמצאת פה כנציגת ההנהלה, משום שאכן אין מנכ"ל, אבל המנכ"ל סיים את תפקידו רק בסוף אפריל, זאת אומרת, שאנחנו לא נמצאים חצי שנה בלי מנכ"ל, אלא רק חודש וקצת.

מרים רובינשטיין: בימים אלה מסתיים איתור של מנכ"ל, ואנחנו מקווים שעד לסוף החודש יהיה לנו מנכ"ל חדש.

מרים רובינשטיין: ולכן אני נמצאת פה, ולא נמצא מנכ"ל.

ליה שמטוב: הוצאתם מכרז?

מרים רובינשטיין: נעשה הליך של איתור, וכרגע אנחנו בשלבים האחרונים, ואנחנו מקווים שעד סוף החודש יהיה לנו מנכ"ל חדש.

מרים רובינשטיין: מאחר שאין לנו מנכ"ל, מי שתיתן את התשובות המקצועיות תהיה הגברת סולי אורמן, שהיא מנהלת פרויקט סיוע בחברה, היא נמצאת פה איתנו, היא תיתן את התשובות.

מרים רובינשטיין: ככל שצריך, אולי אני אשלים דברים, כי בנושאים המקצועיים, בדיוק כיצד החברה פעלה, אני לא מתמצאת.

מרים רובינשטיין: ההחלטות על הנושא של הפרויקטים האלה נעשו גם בשנת 2008, כך שאני אפילו לא הייתי שותפה להחלטות האלה, אבל גברת אורמן תיתן את ההסבר.

ליה שמטוב: ממתי את בדירקטוריון?

מרים רובינשטיין: מפברואר השנה.

מרים רובינשטיין: באשר לוועדה מייעצת, כפי שראיתם, החברים מאוד נכבדים, מקצועיים, כל אחד בתחומו, והנושא הזה של נציג של ניצולים, ניקח לתשומת הלב, ויכול להיות שנצרף אדם נוסף.

שרה סולי אורמן: היתה השופטת שושנה ברמן.

מרים רובינשטיין: אומרת סולי אורמן שהיתה, אני אפילו לא ידעתי שהיתה.

מרים רובינשטיין: לקחנו את העניין לתשומת לבנו, ונשתדל לצרף גם נציג, כי הוועדה המייעצת הזאת חשובה מאוד, ואנחנו רואים בה כלי מאוד חשוב לפעולות החברה.

מרים רובינשטיין: אלה אנשים מקצועיים, שהנושא של הסיוע הוא זה שהם מתבקשים לעבוד בו, בצורה מקצועית, ולתת הצעות לחברה.

מרים רובינשטיין: מובן שהחברה היא זו שאחר כך מחליטה מה לקבל ומה לא, אבל הוועדה המייעצת עושה עבודה מאוד-מאוד חשובה באיתור של פרויקטים, וממליצה.

שרה סולי אורמן: אני אחראית בחברה להשבה על כל נושא הסיוע לניצולי השואה.

שרה סולי אורמן: התחלתי לעסוק בזה כאשר החברה היתה אמורה לפרסם את העקרונות ואת כל תהליך העשייה.

שרה סולי אורמן: ברשותכם, לפני שאני אדבר על תהליך הסיוע, אני רוצה להבהיר משהו שנראה לי שיש בו בלבול, וחשוב לי מאוד לעדכן ולהבהיר, כי חלק מהיושבים פה לא כל כך יודעים, וחשוב שהם יבינו.

שרה סולי אורמן: תודות לחברת הכנסת סולודקין וחברת הכנסת אביטל--

מרינה סולודקין: קולט אביטל היא הראשונה.

שרה סולי אורמן: --חוקק חוק הקמת החברה להשבת הרכוש של נספי השואה.

שרה סולי אורמן: אחרי 60 שנה החליטה מדינת ישראל שהגיע הזמן לטפל.

שרה סולי אורמן: החוק גם מגדיר מה תפקיד החברה.

שרה סולי אורמן: התפקיד הראשון של החברה הוא לאתר את כל הנכסים של נספי השואה שנמצאים במדינת ישראל, אנשים שנספו, ולקרוביהם, במשך 60 שנה לא הוחזרו נכסיהם, כשכל העולם עסק בהחזרה.

שרה סולי אורמן: התפקיד השני, המאוד חשוב, לאתר את היורשים של אותם אנשים ולהחזיר להם את הנכסים של ההורים שלהם, הסבים שלהם, הדודים שלהם.

שרה סולי אורמן: אלה שני התפקידים החשובים.

שרה סולי אורמן: מאחר שבמהלך חקיקת החוק הבין, מי שחוקק את החוק, שסביר להניח, שהרבה מאוד מהיורשים, גם הם אינם בחיים, גם הם הוכחדו והושמדו על ידי הצורר הנאצי, הגדירו, על-פי נוסחה מבוקרת, כמה כסף תוכל החברה לתת, מאותם כספים, למטרות סיוע לניצולי שואה הזקוקים, לרבות בתחום של בריאות, חינוך והנצחה.

שרה סולי אורמן: ההחלטה של כמה כסף החברה יכולה לתת לתחום הזה היא נוסחה שמופיעה בחוק.

שרה סולי אורמן: לא החברה קובעת כמה כסף היא תיתן.

שרה סולי אורמן: שנת 2008 היתה השנה הראשונה שהחברה חילקה.

שרה סולי אורמן: אני גויסתי על ידי החברה להמליץ ולראות איך לחלק את הכסף.

שרה סולי אורמן: ואני צריכה לומר מספר מלים בעניין זה.

שרה סולי אורמן: אני מצאתי שאין במדינת ישראל בשום מקום רשימה מרוכזת מי הם ניצולי השואה.

מרינה סולודקין: זה בגלל ששנים לא נתנו לקבוע סטטוס של ניצולי שואה.

מרינה סולודקין: אני ויורי שטרן ניסינו, ולא קיבלנו.

שרה סולי אורמן: עד היום אין הגדרה, יש דברים אחרים.

שרה סולי אורמן: יש ניצולי שואה המוכרים כניצולי שואה בהסתמך על החוק ה-BEG, שהוא חוק הפיצויים הגרמני.

שרה סולי אורמן: בגדול, אני אפלח את זה לשלוש קבוצות: קבוצה ראשונה היא אותם אנשים שמקבלים ישירות מה-BEG, שהם היו אזרחי גרמניה, או שהם היו על אדמת גרמניה ב-1 בינואר 1947, או שהם היו תחת תרבות גרמנית, הגישו תביעה להכרה, עברו בדיקה, מבחן, הכירו בהם כניצולי שואה, ולחלקם אפילו קבעו אחוזי נכות.

שרה סולי אורמן: הקבוצה של ה-BEG היא בערך 17,000 איש, אף אחד לא יודע מי הם, אין רישום שלהם, אנחנו רק יודעים מנו סכום הכסף שהם מקבלים פחות או יותר.

שרה סולי אורמן: מעבר לזה, כלום.

שרה סולי אורמן: הקבוצה השנייה היא קבוצה מאוד גדולה, שמונה היום כ-43,000 ניצולי שואה, שמקבלים על פי חוק נכי רדיפות הנאצים.

שרה סולי אורמן: זהו חוק שנחקק ב-1956, היו בו הרבה מאוד תיקונים לאורך הזמן, והחוק הזה מתבסס על חוק ה-BEG, והוא קובע שכל מי שהיה יכול לקבל פיצויים מגרמניה, והוא לא מקבל, כי הוא לא אזרח גרמני והוא לא היה על אדמת גרמניה, יקבל מהאוצר.

שרה סולי אורמן: אותה קבוצת אנשים נאלצה לעבור מבחנים, להביא עדויות, להוכיח שהם זכאים, עם הרבה מאוד השפלות, ואני לא רוצה להיכנס לזה פה.

שרה סולי אורמן: הקבוצה הזאת כוללת אנשים שעלו עד 1953 לישראל.

שרה סולי אורמן: למה עד 1953?

שרה סולי אורמן: כי אז נחתם הסכם השילומים עם גרמניה, והגרמנים טענו שבהסדר הסכם השילומים הם פיצו את ניצולי השואה.

שרה סולי אורמן: אני רוצה לעדכן את מי שלא יודע, שבאותה הזדמנות שמדינת ישראל חתמה על הסכם הפיצויים עם גרמניה, היא חתמה בשם הניצולים שהם לא יוכלו לתבוע את גרמניה.

שרה סולי אורמן: לכן מי שמקבל פיצויים מהאוצר, איננו יכול לתבוע את גרמניה.

רוברט טיבייב: מה הקשר?

שרה סולי אורמן: זה בדיוק מתייחס לחלוקת הסיוע.

שרה סולי אורמן: הקבוצה השלישית היא קבוצה שמונה כ-20,000 איש, שהם מקבלי קרן סעיף 2.

שרה סולי אורמן: מקבלי קרן סעיף 2 אלה כל אותם ניצולי שואה שהגיעו לארץ אחרי 1953 ולא יכלו לקבל פיצויים על-פי חוק נכי רדיפות הנאצים.

שרה סולי אורמן: אחרי נפילת מזרח גרמניה הגיעה ועידת התביעות להסדר עם הגרמנים, ובאמצעות ההסדר הזה כל מי שעבר את המבחנים והוכר כניצול שואה, מקבל ישירות מגרמניה פעם בשלושה חודשים מקרן סעיף 2.

שרה סולי אורמן: אותה קבוצה לא זכאית לשום דבר מבחינת ההטבות של בריאות ואחוזי נכות.

שרה סולי אורמן: הם מקבלים את הרנטה פעם בשלושה חודשים.

שרה סולי אורמן: בסיוע חברי הכנסת נחקק חוק ההטבות לניצולי שואה נזקקים, וזה לזכרו של יורי שטרן, שפעל רבות, והוא אמר שמתוך אותם ניצולי שואה שנזקקים, והם מקבלים מקרן סעיף 2, כי הם לא יכולים לקבל שום דבר, כל מי שהוא נזקק - ההגדרה לנזקק זה מי שמקבל הבטחת הכנסה של ביטוח לאומי, בהתאם למבחנים של ביטוח לאומי - יקבל הטבות שונות מהאוצר.

שרה סולי אורמן: אני שמחה להגיד שב-2008 שדרגו ונתנו עוד הטבות לאותם אנשים.

שרה סולי אורמן: אנחנו מדברים על 84,000 ניצולי שואה שחיים בארץ ומוכרים.

שרה סולי אורמן: כשעשיתי את הבדיקה הראשונית איתרתי כ-10,000 ניצולי שואה שמקבלים הבטחת הכנסה.

שרה סולי אורמן: אבל ידעתי מתוך הבדיקה, כי נפגשתי עם כל ארגוני הניצולים ועם כל מי שעסק בתחום ניצולי השואה במדינת לישראל, שסביר להניח שיש עוד ניצולים שהם נזקקים, והם לא מקבלים את ההטבות, כי הם פשוט לא יודעים, כי זו שיטה שהם לא ידעו מה הם מקבלים.

שרה סולי אורמן: אז המלצתי לדירקטוריון החברה, ודירקטוריון החברה קיבל את המלצתי, שבפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל החברה תעניק לאותם ניצולי שואה נזקקים מענק חד-פעמי בגובה של 6,000 שקלים, מבלי שהם יבקשו.

שרה סולי אורמן: עברנו את כל הוועדות הדרושות, קיבלנו את הפרטים ואת חשבון הבנק שלהם, הוצאנו להם מכתב מאוד מכובד, ואמרנו להם שאנחנו לא יכולים לפצות, אבל אם לחברה יהיה כסף, הם הראשונים שיקבלו.

שרה סולי אורמן: היו גם שהתלוננו, ובהמשך אני אספר על כך.

מרינה סולודקין: אלה אחרים, אלה שלא מקבלים השלמת הכנסה.

שרה סולי אורמן: אף אחד לא התלונן, אבל אני מוכרחה לספר לכם, שמתוך 12,000 איש שקיבלו, רק מכתב תודה אחד קיבלנו.

ליה שמטוב: אנחנו לא מצפים, גם כחברי כנסת וגם כאנשים שעובדים בהתנדבות בכל הארגונים, לקבל תודה.

שרה סולי אורמן: גם אני לא.

ליה שמטוב: זה שאנחנו מסייעים לניצולי שואה, לנזקקים, כולל עמותות שעוזרות, זה נעשה מכל הלב.

ליה שמטוב: על זה לא צריך לקבל תודה.

ליה שמטוב: אנחנו עושים את זה, ותודה אנחנו מקבלים מאלוהים.

שרה סולי אורמן: אני לא מצפה מאף אחד לתודה, אני עושה את זה מכל הלב.

שרה סולי אורמן: שאלו אותי אם לא היו תלונות, אז אמרתי שכן היו תלונות, והרבה תלונות, אני רק רוצה לומר שגם ההתייחסות לתלונות היא מכל הלב.

שרה סולי אורמן: אני בת של ניצולי שואה, שהם לא בחיים, ואני חושבת שנעשה להם עוול, ואני נמצאת פה מתוך אמונה שצריך לטפל בנושא.

שרה סולי אורמן: חשוב לי להבהיר את זה.

קריאה: גם אנחנו דור שני.

שרה סולי אורמן: אני יודעת, ואני עושה הרבה מאוד למען זה, כי אני חושבת שנעשה עוול לניצולי השואה בישראל.

שרה סולי אורמן: בכל מקרה, העברנו את הכספים ל-10,075 איש, שאת הפרטים שלהם קיבלנו מהאוצר לפני חג הפסח בשנה שעברה.

שרה סולי אורמן: על-פי החוק, אסור לעקל את הכספים האלה, לכן דאגנו להודיע לאנשים, להודיע לבנקים, כדי שאף אחד לא ייגע בכסף הזה, ויצאנו בקול קורא.

שרה סולי אורמן: אמרנו שכל מי שחושב שהוא עומד בתנאים - כל התנאים וכל העקרונות פורסמו - שיפנה לחברה.

שרה סולי אורמן: לחברה הגיעו כ-10,000 פניות.

שרה סולי אורמן: חלק גדול מהפניות היו של אנשים שלא היו ניצולי שואה, אבל היו הרבה מאוד אנשים שפנו לחברה, והבנו שמגיע להם, הם פשוט לא יודעים אל מי לפנות.

שרה סולי אורמן: מתוכם 1,200 איש, בעקבות ההפניה שלנו, פנו, אם לקרן סעיף 2, אם לאוצר, ואם לביטוח הלאומי, ומעבר למענק שנתנו להם, קיבלו הטבות שהן הטבות כל חודש.

שרה סולי אורמן: אנחנו מאוד שמחים, ואנחנו ממשיכים לעסוק בזה.

שרה סולי אורמן: ההמלצה השנייה של החברה היתה, ש-25 מיליוני שקלים יעבירו לעמותות שנותנות סיוע אישי ישיר לניצולים.

שרה סולי אורמן: יצאנו בקול קורא, פרסמנו מבחנים, פרסמנו עקרונות, והודענו שהחברה מבקשת לקבל הצעות לפרויקטים ייחודיים, שמטרתם סיוע אישי ישיר לניצולי שואה, בהיקף של 25 מיליוני שקלים.

שרה סולי אורמן: קיבלנו בקשות לפרויקטים בשווי של 180 מיליוני שקלים בתחומים שונים, 46 בקשות.

שרה סולי אורמן: תנאי הסף למי שהיו יכולים לגשת היו, שזו צריכה להיות עמותה שקיימת לפחות ארבע שנים, והיא טיפלה לפחות ב-1,000 ניצולי שואה, כדי שנצליח להגיע למסות.

שרה סולי אורמן: במקביל, החברה הקימה ועדה מייעצת, שעורכת-הדין רובינשטיין דיברה עליה, שחבריה הם אנשים שהתנדבו, ללא שכר, לעסוק בנושא.

שרה סולי אורמן: חיפשנו אנשים מקשת שונה, שיוכלו לתרום.

שרה סולי אורמן: התנדבו מי שהיה מנכ"ל משרד הבריאות לשעבר, פרופסור שני; פרופסור זילברפרב, מנכ"ל משרד האוצר לשעבר; פרופסור שאשה שעושה מחקרים בלתי נדלים בנושא ניצולי שואה ומשפר את תנאיהם; פרופסור לחינוך וסוציולוגיה, פרופסור אדלר; ראש החוג לגרנטולוגיה פרופסור פרופ' מנפינג; השופטת ברמן שהיא ניצולת שואה, ולצערנו היא הפסיקה את פעילותה ממניעים אישיים שלה; ד"ר הרב בני לאו, האחיין של הרב לאו; ד"ר ליאורה בר-טור, פסיכולוגית שעוסקת במעבר של דור ראשון, דור שני.

שרה סולי אורמן: עשרה אנשים שכולם עסקו בהתנדבות, באנו אליהם וביקשנו מהם שיקבעו את התהליך איך לחלק את הכסף.

שרה סולי אורמן: התהליך נעשה בצורה שוויונית, נקייה, שווה, ויוצאת מן הכלל.

שרה סולי אורמן: בשלב הראשון, מבלי שהם בכלל ראו מי ביקש את הבקשה הם החליטו מה הנושאים החשובים שהם מוכנים לתמוך בהם.

שרה סולי אורמן: הנושא הראשון היה מיצוי זכויות, כי הטענה היתה שאם ימצו את הזכויות של ניצולי השואה, וניצולי השואה יקבלו את מה שמגיע להם, כבר ייטב להם.

שרה סולי אורמן: הנושא השני היה נושא מזון.

שרה סולי אורמן: אם יש למישהו צורך במזון, ויש לנו פתרון למזון, ניתן מזון.

שרה סולי אורמן: הנושא השלישי היה בריאות נפשית, טיפול שיניים, תחומים של בריאות.

שרה סולי אורמן: אלה שלושת הנושאים שהוועדה המייעצת אמרה שבהם היא מוכנה.

שרה סולי אורמן: כל הפרויקטים האחרים שהיו, בנושא הנצחה, חינוך ומועדונים, אמרה הוועדה שהם חשובים, אבל בעדיפות שנייה.

שרה סולי אורמן: בלי לדעת מי העמותות הם קיבלו מכל ארגון וארגון את הצעתו, ומתוך כל ההצעות הם אישרו תשעה פרויקטים.

שרה סולי אורמן: שלושה פרויקטים יחידים, שהוגשו בתחום המזון, אושרו מידית.

שרה סולי אורמן: כל שלושת הפרויקטים שהוגשו אושרו.

שרה סולי אורמן: בשלב זה, כשהם החליטו על הפרויקטים עצמם, הם הוציאו את זה לחברה כלכלית שתבדוק האם לארגון שמגיש את הבקשה יש יכולת כלכלית לביצוע, כי מדובר בהרבה כספים.

שרה סולי אורמן: הפרויקט הראשון שהוצע ואושר היה פרויקט של עמותת "מאיר פנים", שהציעה לחלק כרטיס שבו יוכלו ניצולי השואה לרכוש מזון, כל דבר, למעט סיגריות ואלכוהול.

שרה סולי אורמן: הפרויקט השני היה של עמותת "חזון ישעיה", שהציעו לחלק חבילות לניצולי שואה ולהביא להם אותן.

שרה סולי אורמן: הפרויקט השלישי היה של עמותת "לתת", שהציעה שמתנדבים יעבדו עם ניצולי שואה, יבואו אליהם לפחות אחת לחודש הביתה, ויעסקו בכל התחומים ובכל המחסורים שיש להם, ואחת לחודש הם יביאו חבילת מזון ויקבלו שובר לרכישת תרופות בשירותי בריאות כללית.

שרה סולי אורמן: זאת היתה ההצעה.

שרה סולי אורמן: (חברת הכנסת מרינה סולודקין מנהלת את הישיבה במקום יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת ליה שמטוב)

רוברט טיבייב: שאלתם את הניצולים האם הם צריכים את זה?

שרה סולי אורמן: כן.

קריאות: לא.

קריאה: את מי שאלו?

שרה סולי אורמן: ישבנו עם יושב-ראש מרכז הארגונים, עם קרן הרווחה, עם כמעט כל ארגוני הניצולים.

מרינה סולודקין: לא ישבתם עם האנשים, אנחנו מכירים את התמונה הזאת, כמו עם ה-Claims conference, היינו צריכים ללכת לבית המשפט.

מרינה סולודקין: הם חילקו כסף, אבל 11,000 איש בישראל ובחוץ לארץ לא קיבלו את הסיוע שהם היו צריכים לקבל.

מרינה סולודקין: זה לקח שש שנים, והרבה אנשים מתו במהלך המשפט.

שלמה גור: חברת הכנסת סולודקין את יודעת, שההחלטות היו החלטות של ממשלת גרמניה, ואת מטעה פה את הציבור.

מרינה סולודקין: עבדתי יחד עם האנשים וביררתי את העניינים, גם בגרמניה, גם עם נשיא גרמניה וגם עם משרד האוצר.

מרינה סולודקין: זו היתה החלטה שלכם, ולגרמניה היה כיסוי, אתם יודעים של מה.

שרה סולי אורמן: ישבנו עם ארגוני הניצולים ועם העובדות הסוציאליות שבארגוני הניצולים, ישבנו עם הגברת מרים בר-גיורא, שהיא אחראית על השירות לזקן במשרד הרווחה, ישבנו עם הנציגים של משרד הבריאות, ישבנו עם הנציגים של לשכת השיקום שעובדת עם הניצולים, לא באנו והמצאנו משהו, וכל אחת מהעמותות שהצהירה שהיא עבדה עם 1,000 ניצולי שואה באה וטענה.

שרה סולי אורמן: מעבר לכך, היתה ועדת איצקוביץ, היא הוועדה הבין-משרדית שהוקמה על ידי ממשלת ישראל, ודוח ועדת איצקוביץ, שהיה מאוד רחב ומאוד כללי, התייחס בדיוק לנושאים.

שרה סולי אורמן: כך שכאשר ישבה הוועדה להחליט על הנושאים, היא התייחסה לכל הדברים האלה.

רוברט טיבייב: עם כל הכבוד, ישבתם, החלטתם ודיברתם, אבל לא שאלתם אותם, ואין לכם נציגים שלהם.

רוברט טיבייב: עם כל הכבוד, אני חוזר ואומר, אותם לא שאלתם, ואת הדיווח על התוצאות אנחנו מקבלים לפה.

רוברט טיבייב: מה נעשה עם המכתבים?

רוברט טיבייב: חוץ מזה, היתה איזו מערכת בקרה ופיקוח איך חילקו את המזונות, איך חילקו את הכסף.

רוברט טיבייב: יש פה מכתב, עם המכתב הזה אפשר ישר ללכת למשטרה ולפתוח חקירה.

רוברט טיבייב: תבינו, חבר'ה, יש פה חתימות ולא אחת.

רוברט טיבייב: אנשים אומרים שבמקום 300 שקלים, נותנים מזונות ב-270 שקלים.

רוברט טיבייב: איפה 30 השקלים?

רוברט טיבייב: לגבי מזון שפג תוקפו, איזו מערכת בקרה היתה?

רוברט טיבייב: מי בדק את זה?

מרים רובינשטיין: האם שלחו את התלונות האלה לחברה?

רוברט טיבייב: אני לא יודע, נשאל אותם.

שרה סולי אורמן: אני אסיים בכמה מלים למה הלך הכסף, ואז אני גם אתייחס לתלונות.

שרה סולי אורמן: דיברתי קודם כול על שלושה נושאים שהם פרויקטים.

שרה סולי אורמן: אושר פרויקט למיצוי זכויות, אושר פרויקט נוסף של עמך.

שרה סולי אורמן: ניצולי שואה שמרותקים לבתיהם ולא יכולים לצאת מהבית וזקוקים לסיוע נפשי, אנחנו נממן את הביקור אצלם.

שרה סולי אורמן: אושר פרויקט לניצולי שואה שמרותקים לבתיהם וזקוקים לטיפול שיניים, שניידות יבואו אליהם הביתה וייתנו להם את הטיפול.

קריאה: אנחנו מקבלים טיפול שיניים.

שרה סולי אורמן: סליחה, מי שמרותק לביתו ולא יכול לצאת, לא יכול לקבל כסף מהאוצר.

שרה סולי אורמן: זה פרויקט ייחודי שאף אחד אחר במדינת ישראל לא עשה לניצולי שואה.

שרה סולי אורמן: עוד שני פרויקטים שאישרנו.

שרה סולי אורמן: אחד ברמה של מיסוי.

שרה סולי אורמן: הטענה היתה שכאשר אדם מאושפז בשיקום גריאטרי, תהליך השיקום ארוך, אבל אם הוא ניצול שואה זה הרבה יותר ארוך, וההצעה היתה לתת להם תוספת לשעות מקצועיות כדי שהשיקום שלהם יהיה יותר מהיר, וזה בפיילוט.

שרה סולי אורמן: פרויקט נוסף הוא לניצולי שואה שמרותקים במוסדות של תשושי נפש וסיעודיים, מתנדבים יבואו ויבקרו אותם אחת לשבוע, חלק מהאנשים האלה, אף אחד לא מבקר.

שרה סולי אורמן: זאת היתה ההחלטה, הוועדה המייעצת העבירה את זה לדירקטוריון, הדירקטוריון אישר את זה והטיל על החברה לנהל משא-ומתן עם כל אחת מהעמותות.

שרה סולי אורמן: המשא-ומתן ארך זמן רב, כי אנחנו כחברה התנינו שמי שיקבל את הסיוע, יהיו אך ורק ניצולי שואה.

שרה סולי אורמן: הרשימות שהיו בידי העמותות היו לא רק של ניצולי שואה.

שרה סולי אורמן: ישבנו עם כל העמותות, קיימנו מפגש של כל העמותות, כדי שעמותה אחת תעביר לשנייה, כדי שאם מישהו נכנס הביתה ורואה שאדם זקוק לטיפול שיניים, או אם מישהו זקוק לטיפול נפשי, הוא יוכל להפנות אותו.

שרה סולי אורמן: המזון.

שרה סולי אורמן: היות וזה היה הפרויקט היחיד שהיו שלוש עמותות שביקשו לתת סיוע ל-1,000 ניצולי שואה כל אחת, אישרנו להם וביקשנו, אל"ף, עדיפות לפריפריה, בי"ת, שהם יתחלקו כך שלא יהיה מצב שאותו ניצול שואה מקבל מכמה עמותות, כי קרו לנו גם דברים כאלה.

שרה סולי אורמן: ואכן, העמותות ישבו ביניהן וחילקו את הפריפריה היכן שמחלקים.

שרה סולי אורמן: כל עמותה הגישה בקשה לפרויקט.

שרה סולי אורמן: מה שהיא הגישה, היא קיבלה.

שרה סולי אורמן: לא ביקשנו יותר, והם קיבלו את מה שהם ביקשו.

שרה סולי אורמן: התנאי היה שהם יהיו מסוגלים לבצע את זה.

שרה סולי אורמן: הקמנו מערך שלם פנימי של בקרה שלנו, והבקרה נעשית מול כולם - מול משרד הבריאות ומול מוסדות אחרים - שלא יהיה מצב שמישהו מקבל גם ממשרד הבריאות וגם מאיתנו טיפול שיניים, או שהוא מקבל טיפול נפשי גם מוועידת התביעות וגם מאיתנו.

שרה סולי אורמן: וכך לגבי מזון.

שרה סולי אורמן: בדקנו הכול.

שרה סולי אורמן: לא יכולנו לבדוק מי מקבל מזון בבתי תמחוי דרך ועידת התביעות, כי זה כללי יותר, אלא בדקנו ברמה האישית.

שרה סולי אורמן: העמותה הראשונה שהתארגנה והצליחה לצאת היתה "מאיר פנים", והיא התחילה לחלק.

שרה סולי אורמן: כל עמותה קיבלה 1,000 ניצולים.

שרה סולי אורמן: מי שקבע מי מתוך האנשים יקבל, היו העמותות.

שרה סולי אורמן: אנחנו רק בדקנו, הם העבירו לנו שמות.

שרה סולי אורמן: מבחינת הבקרה חשוב לי מאוד לציין ששום עמותה לא מקבלת כסף מהחברה, אלא לאחר הביצוע.

שרה סולי אורמן: היא מעבירה את השמות, אנחנו מוודאים שהם ניצולי שואה, ואז הם מקבלים.

שרה סולי אורמן: רק כך.

שרה סולי אורמן: לגבי מכתבי תלונה.

שרה סולי אורמן: הגיעו אלינו גם מכתבי תלונה וגם תלונות רבות בטלפון.

שרה סולי אורמן: כמעט לכל תלונה שהגיעה התייחסנו ונתנו תשובות מאוד מפורטות.

שרה סולי אורמן: רוב התלונות שהגיעו אלינו לא היו תלונות של אנשים בודדים, אלא של ראש ארגון בעיר מסוימת או באזור מסוים, שרצה לדאוג לאנשים שלו, וזה נהדר.

שרה סולי אורמן: הלוואי שהיו לכל ניצולי השואה מי שיכול לדאוג להם כמו שראשי העמותות האלה.

שרה סולי אורמן: אני מברכת אותם.

שרה סולי אורמן: לחברה הישראלית יש מה ללמוד מהעלייה שעלתה מרוסיה ומניצולי השואה , יוצאי ברית-המועצות, איך הם מטפלים באנשים שלהם, באמת כבוד הוא לנו.

שרה סולי אורמן: אבל רוב ניצולי השואה אינם מאוגדים בארגונים, הם אנשים בודדים, שיכול להיות שאף אחד לא נכנס אליהם הבית ואף אחד לא יודע מה הצרכים שלהם.

שרה סולי אורמן: אלה רוב ניצולי השואה.

שרה סולי אורמן: כל תלונה שקיבלנו התייחסנו אליה בשיא הרצינות.

שרה סולי אורמן: (חברת הכנסת ליה שמטוב חזרה ותפסה את מקומה כיושב-ראש הוועדה) לגבי המוקד הטלפוני של החברה.

שרה סולי אורמן: הגיעו עשרות תלונות.

שרה סולי אורמן: יש לנו דוברי רוסית במוקד, זה היה לנו חשוב מאוד, יש לנו דוברי יידיש.

שרה סולי אורמן: הבאנו עובדת מעמך שתעבוד עם האנשים האלה על הכעס.

שרה סולי אורמן: אני מבינה שלמי שאין מה לאכול והוא לא מקבל חבילה, הוא צועק, אבל הצעקות היו על אנשים שבאמת ניסו לעזור.

שרה סולי אורמן: החברה בסך הכול לא קבעה מי יקבל.

שרה סולי אורמן: אני רוצה להזכיר שחלוקת המזון היא מתקציב 2008, ובגלל האיתור שהיה מאוד ממוקד, תחילת החלוקה היתה יותר מאוחרת, והחברה התחייבה.

שרה סולי אורמן: לא חילקנו לאף אחד כסף, החברה לא מחלקת כסף בפרויקטים.

שרה סולי אורמן: היא נתנה לעמותות מה שהעמותות הגישו.

שרה סולי אורמן: אם היו מגישים עוד ארגונים בקשה לעשות פרויקט מזון כזה, סביר להניח שהחברה היתה מאשרת, כי הוועדה המייעצת חושבת שזה מאוד-מאוד חשוב.

ליה שמטוב: דיברת על תשעה פרויקטים, אנחנו היום מדברים על חלוקת מזון.

ליה שמטוב: אמרת שכל עמותה הגישה את הפרויקט שלה, והתחלתם לראות שמגיעות תלונות.

ליה שמטוב: אולי היה צריך לעצור את זה, אולי לבחון פעם שנייה.

ליה שמטוב: כמו שמרינה סולודקין אמרה, וראינו את הרשימה, לכל העמותות יש כוונות טובות וכל העמותות עובדות בהתנדבות, אבל כשהמזון לא מתאים, לא מתאים הפרילי - כנראה הנכדים שלהם אוהבים, זה יכול להיות - או סוכר, או גפילטע פיש שעולה 27 שקלים, וכל חודש לקבל את זה, בכל זאת זה רק עושה נזק.

קריאה: מה שאנחנו לא קונים בחנות, אנחנו מקבלים.

שרה סולי אורמן: אמרתי שבפעם הראשונה שחולקו כרטיסים זה היה במארס.

שרה סולי אורמן: החבילות חולקו בפעם הראשונה באפריל, קיבלנו תגובות בחודש מאי.

שרה סולי אורמן: כבר בנינו חבילות, היתה לנו דרישה להכין חבילות לאנשים שיש להם סוכרת.

שרה סולי אורמן: קיבלנו מהם אישורים של דיאטנית רפואית שמאשרת סוג שונה של חבילות.

שרה סולי אורמן: נמצאות פה העמותות, ואני מציעה שייתנו להן להגיב.

שרה סולי אורמן: כשמביאים למישהו חבילה בפעם הראשונה לא יודעים שהוא סוכרתי, ברגע שהוא אמר את זה.

שרה סולי אורמן: לא היתה תלונה אחת שהגיעה אלינו, ואני מציינת שמספר התלונות שהגיעו הוא קטן.

שרה סולי אורמן: קיבלנו הרבה יותר מכתבי תודה מראשי ערים, ממנהלות רווחה על הסיוע ועל הכבוד.

שרה סולי אורמן: אני לא אומרת שאין תלונות, כל תלונה שהגיעה אלינו, התייחסנו אליה.

מרינה סולודקין: גברת אורמן אנחנו מאמינים לך ואנחנו מאוד מעריכים את העבודה.

מרינה סולודקין: מה שאנחנו מבקשים זה תיקונים לפי מה שאנשים מבקשים.

שרה סולי אורמן: נמצאת פה איתי מנהלת פניות הציבור של החברה, ואני מבקשת שתאפשרו לה כמה מלים.

שרה סולי אורמן: מי שהיה בממשק הישיר עם האנשים זאת היא.

שרה סולי אורמן: חשוב גם לשמוע את הצד שלה.

ליה שמטוב: איך העמותות איתרו את האנשים?

שרה סולי אורמן: קודם כול, מי שצריך לענות על זה, אלה העמותות.

מרינה סולודקין: לא, כאן מקור הבעיה.

שרה סולי אורמן: הפרויקט הוגש על ידי העמותה.

שרה סולי אורמן: החברה טענה שמבחינתה מי שזכאי לקבל הוא ניצול שואה נזקק שמקבל הבטחת הכנסה.

שרה סולי אורמן: באו העמותות ואמרו: סליחה, יש פה משהו לא בסדר, כי מבחינת הבטחת הכנסה זה סרגל, אם מישהו יש לו שקל יותר, הוא לא יקבל.

שרה סולי אורמן: אמרנו: אין בעיה.

שרה סולי אורמן: כל מי שהוא ניצול שואה, והעובדת הסוציאלית של הרשות המקומית תחתום שהוא נזקק, הוא יקבל.

שרה סולי אורמן: אם הוא הלך לרשות המקומית לבקש, מבחינתי הוא נזקק.

שרה סולי אורמן: הרחבנו את זה.

שרה סולי אורמן: האיתור בשטח של מי האנשים- - -

רוברט טיבייב: הם יודעים שהם צריכים ללכת לרשות?

שרה סולי אורמן: הם יודעים, בהחלט.

רוברט טיבייב: בואו נשאל אותם, זה מעניין.

שרה סולי אורמן: הם יודעים.

שרה סולי אורמן: נמצאות פה העמותות.

שרה סולי אורמן: כאשר החברה מקבלת שם של ניצול שואה- - -

רוברט טיבייב: לא העמותות.

רוברט טיבייב: האם ניצולי שואה יודעים?

שרה סולי אורמן: הם יודעים.

קריאות: לא.

קריאות: לא.

קריאות: לא.

רוברט טיבייב: שמעת?

ליה שמטוב: נשמע את העמותות.

ליה שמטוב: גיתה קויפמן, בבקשה.

גיתה קויפמן: קודם כול, אני רוצה לברך את יושבת-ראש הוועדה בשם כולם, ולאחל לך הרבה הצלחה ושיתוף פעולה.

גיתה קויפמן: היום אנחנו מתחילים דיון בטונים קצת גבוהים, אבל אני מקווה שנרד לטונים יותר נמוכים.

גיתה קויפמן: דבר שני.

גיתה קויפמן: למען גילוי נאות, אני מכירה את סולי אורמן ונפגשתי איתה מספר פעמים.

גיתה קויפמן: כל מה ששמענו היום מסולי אורמן נשמע טוב ויפה, ואני רוצה לשאול שאלה הכי פרוזאית.

גיתה קויפמן: אם זה כל כך טוב, למה זה כל כך רע?

גיתה קויפמן: אם זה כל כך טוב, למה יש כל כך הרבה תלונות ולמה יש כל כך הרבה כעס, ולמה יש כל כך הרבה אי נעימויות?

גיתה קויפמן: אני מניחה גם מצד הניצולים וגם מצד העמותות שעובדות עם ניצולי השואה.

גיתה קויפמן: ליה שמטוב, אמרת שלא באנו לכאן לערוף ראשים ולהעניש אנשים.

גיתה קויפמן: אני רק רוצה לציין כמה נקודות ממה נובעת כל הבעיה, ממה הכול התחיל.

גיתה קויפמן: אני מבינה שישבה ועדה שהחליטה לחלק מזון.

גיתה קויפמן: לטעמי, לא התייעצו עם ניצולי השואה על חלוקת המזון, אני אומרת את זה מפני, שבלי להתפאר, כמעט כולם מכירים אותנו, ויודעים שאנחנו עמותה שמטפלת בין 3,000 ל-4,000 ניצולי שואה, שזה בערך 25% מניצולי השואה שחילקו להם לפני שנה, ואף אחד לא שאל אותנו, לא התייעץ אתנו, לא פנה אלינו.

גיתה קויפמן: לא ידענו על זה.

גיתה קויפמן: קיבלנו את זה כעובדה, כפוסט מורטם.

גיתה קויפמן: אחרי שזה נעשה ידענו על זה.

גיתה קויפמן: חלוקת מזון, זה כבר נשמע ונראה לא טוב.

ליה שמטוב: כמה שנים העמותה שלכם עובדת?

גיתה קויפמן: העמותה שלנו מונה 3,500 עד 4,000 אנשים.

ליה שמטוב: כמה שנים אתם עובדים?

גיתה קויפמן: אנחנו 17 שנים על המפה, אנחנו עמותה של ניצולי מחנות ריכוז וגטאות.

מרינה סולודקין: אבא שלי זכרונו לברכה היה בעמותה הזאת.

ליה שמטוב: האם אתם רשומים?

גיתה קויפמן: אני חושבת שאין פה אדם שלא מכיר אותנו ולא יודע על פעילות העמותה שלנו, כולל החברה להשבת רכוש.

גיתה קויפמן: דבר שני, אם לחברה ידוע שיש 12,000 ניצולי שואה נזקקים לפי הקריטריונים שהם קבעו לפני שנה, למה חילקו רק ל-3,000 אנשים?

גיתה קויפמן: האם לא היה ברור מראש ש-9,000 אנשים נשארים מעבר לגדר, אנשים שנמצאים באותו מצב כמו ה-3,000, וזה מעורר תסיסה, כעס רוגז, עלבון, פגיעה והשפלה של ניצולי השואה?

גיתה קויפמן: אם אומרים לניצולת שואה: מי את שתגידי למי לחלק?

גיתה קויפמן: אני אחלק למי שאני רוצה; ואם אומרים לניצולת שואה: הגעת רק בשנות ה-90 ואימא שלי או סבתא שלי בנו את מדינת ישראל ואימא שלי לחמה, זו התנשאות, זה פטרונז' שלא במקום, וזו פגיעה בניצולי השואה.

גיתה קויפמן: אני כבר לא מדברת על זה שבתחילה הרעיון היה לא מוצלח, מפני שהיה ברור ש-3,000 אנשים יהיו אולי שבעי רצון, ו-9,000 נשארים מעבר למסגרת.

מרינה סולודקין: זו היתה השאלה הראשונה ששאלתי את החברה: למה 3,000 ולא כולם?

גיתה קויפמן: אני לא רוצה לחזור על זה, אני רוצה למנות את הדבר השלישי.

גיתה קויפמן: הדבר השלישי הוא שהחברות שקיבלו את הזכאות לחלק את התלושים, או את המזון, לא קיבלו רשימות חברים, וזה נשמע אבסורדי, מפני שיושבת עמותה, ובן רגע לחצה על כפתור, ויושבים פה עדים, שהן קיבלו בן רגע 3,500 שמות, וכל אחד מהם היה זכאי.

גיתה קויפמן: גם עינת תגיד את זה וגם ישי, שיושב פה, יגיד את זה, שכאשר הם קיבלו את הרשימות מאיתנו, כמו שאמרתי, אחרי פוסט מורטם, הם אמרו: ואו, זה היום הכי מוצלח בחיים, כי סוף-סוף מצאתי את ניצולי השואה.

גיתה קויפמן: בחברה להשבת רכוש הראו לי ערימה של ניירות, הם שלחו טפסים, ואף אחד מהם לא התאים.

גיתה קויפמן: יושבים לפניכם ניצולי השואה, חברים שבדיוק מתאימים לקריטריונים, ואף אחד לא יודע על זה.

גיתה קויפמן: אני רוצה לבקש מכם, חברי הכנסת היקרים: נגרם פה עוול לניצולי השואה בחוסר צדק, מפני שאפילו אם 12,000 ניצולי השואה היו מקבלים את הסיוע, אלה רק אלה שמקבלים השלמת הכנסה.

גיתה קויפמן: יש אנשים שהם ניצולי השואה, היום אוהבים להגיד שהם אוטנטיים, אלה שעברו את כל התופת וגם מקבלים השלמת הכנסה, ומשום מה, אולי בשל ביורוקרטיה של הביטוח הלאומי, או מסיבות אחרות, הם מקבלים הכנסה לא יותר גבוהה מאלה שמקבלים השלמת הכנסה, והם כל הזמן נופלים מהמסגרת הזאת.

גיתה קויפמן: הקריאה שלנו: אם צריך לתקן חוק, אנא, תטפלו בזה בבקשה.

גיתה קויפמן: למרות שנשמעה מפי הרבה ביקורת, עדיין אני חייבת להגיד שהחברה "מאיר פנים", שחילקה כרטיסי מזון, היתה הכי מוצלחת, הכי פרודוקטיבית והכי טובה לניצולי השואה.

קריאה: אבישי בן-דוד.

גיתה קויפמן: כאשר שלחנו את הרשימות, תוך שבועיים אנשים קיבלו כרטיסים והתחילו להשתמש בהם.

גיתה קויפמן: אפילו אם מחברת לתת מביאים, כביכול, חבילה טובה, עדיין בנתניה, שיש לנו 200 אנשים שכולם לפי אותו קריטריון, בחודש הם יכולים לספק רק ל-20 אנשים.

גיתה קויפמן: מתי הם יגיעו לכל ה-200 אנשים?

גיתה קויפמן: אני כבר לא אדבר על כל ה-9,000 אנשים.

גיתה קויפמן: הווה אומר, שאפילו עם כוונות טובות, חוסר כוח אדם זה פגיעה, וזה לא נכון.

גיתה קויפמן: צריך לחפש גם את הדרך הנכונה וגם את הדרך הכי פרודוקטיבית כדי לעזור לניצולי השואה.

גיתה קויפמן: תודה רבה לכם.

רוברט טיבייב: אפילו אם חלק ממה שכתוב פה וחלק ממה שאמרה גיטה קויפמן נכון, זה מעיד על ניהול כושל של כל המערכת.

אלינור קרויטורו: אני אשמח לדעת איזה מכתב אדוני מחזיק ביד.

ליה שמטוב: זה לא דו-שיח.

ליה שמטוב: רצית לענות, בבקשה.

ליה שמטוב: אם אמרו פה משהו, או לא הבינו, או לא אמרו דברים נכונים, בבקשה תתייחסי.

אלינור קרויטורו: אני עורכת-דין, אני מנהלת המחלקה לפניות הציבור בחברה להשבה, אני אחראית גם על המוקד הטלפוני של החברה.

אלינור קרויטורו: קיבלנו בחברה פניות גם בכתב וגם בעל-פה, אבל יש שני דברים שאני מצרה עליהם.

אלינור קרויטורו: הדבר הראשון, שהרבה מהפניות הן בעילום שם.

אלינור קרויטורו: גם גברתי שקראה את המכתב בתחילת הדיון אמרה שהאדון לא רצה לחתום.

אלינור קרויטורו: כשאנחנו מקבלים תלונה בעילום שם, אנחנו לא יכולים לעזור, לא יכולים לבדוק, לא יכולים לטפל.

אופיר פינס-פז: למה אתם לא יכולים לעזור, לבדוק ולטפל?

אופיר פינס-פז: מי קבע שבתלונה בעילום שם אתם לא יכולים לעזור?

אלינור קרויטורו: משום שאם אותו אדון אומר שהוא קיבל מוצרים שפג תוקפם, איך אני יכולה לבדוק אם אני לא יודעת למי הגיעה החבילה.

ליה שמטוב: בודקים את זה בעמותה.

אופיר פינס-פז: אני לא מסכים לעיקרון שתלונות בעילום שם לא נבדקות.

אלינור קרויטורו: לא אמרתי שאנחנו לא בודקים את התלונות, אנחנו בודקים הכול--

אופיר פינס-פז: גם מבקר המדינה בודק תלונות בעילום שם.

אלינור קרויטורו: --אבל הרבה יותר קשה.

אופיר פינס-פז: מי לא בודק תלונות בעילום שם?

אלינור קרויטורו: לא אמרתי שאנחנו לא בודקים תלונות בעילום שם.

אופיר פינס-פז: זה מה שאמרת, אם את רוצה לחזור ממה שאמרת, זה בסדר.

אלינור קרויטורו: יש הבדל בין תלונות של מדיניות בעילום שם, שבהחלט דורשות בדיקה, לבין להגיד: קיבלתי כך וכך וכן הלאה, ובעילום שם, ואנחנו לא יכולים לעזור לאותו בן אדם לשפר את המצב.

רוברט טיבייב: תשפרי את המערכת.

אלינור קרויטורו: גם כשאנחנו מקבלים מכתבים מראשי עמותות, שמדברות על קבוצה של אנשים, הרבה יותר קשה לנו לעזור ולפתור את הסיטואציה.

אלינור קרויטורו: זה דבר ראשון.

אלינור קרויטורו: דבר שני, אני מבינה את הכעסים ואת התסכולים, אבל גם בחברה להשבה, המוקדנים שלנו בני אדם, והשפה והסגנון היו בוטים בצורה יוצאת דופן, לא עזרו ולא יכלו לעורר רצון לסייע לאנשים שכינו אותנו במלים שאני לא מעיזה לומר, במיוחד לא בחדר הזה, אבל גם לא בבית שלי.

מרינה סולודקין: את כתבת לי: מי שלא רוצה, יכול לא לקחת.

אלינור קרויטורו: חברת הכנסת סולודקין, כתבתי את זה בלשון מנומסת ולא במילות גנאי כמו שאנשים פונים אלינו.

מרינה סולודקין: את פונה לחברת כנסת, ש-13 שנה מתעסקת במדינה היהודית בזכויות של ניצולי שואה, ועשר שנים לא נתנו להעביר פטור ממס, סטטוס של ניצולי שואה, זאת העבירה שאנחנו עומדים בפניה.

מרינה סולודקין: (מחיאות כפיים)

ליה שמטוב: האם זה המכתב שלכם?

אלינור קרויטורו: לפי הלוגו כן, אני לא רואה את תוכנו.

ליה שמטוב: עניתם פה, זה לא בעילום שם.

ליה שמטוב: מישהו כתב, ואתם עונים.

ליה שמטוב: מי עונה?

ליה שמטוב: "בכבוד רב, מחלקת פניות הציבור".

אופיר פינס-פז: למה אין שם?

אלינור קרויטורו: אני לא רואה את המכתב מפה, אני לא יכולה לומר.

אלינור קרויטורו: אני צריכה לבדוק את העניין.

ליה שמטוב: אתם עונים בעילום שם.

אלינור קרויטורו: זה לא בסדר, ואני אבדוק את העניין הזה.

אלינור קרויטורו: אני תמיד חותמת את שמי על מכתבים שאני מוציאה.

אלינור קרויטורו: קיבלנו בקשות מעמותות לפרויקטים, סך הכול קיבלנו בקשות למכסה של 3,000 איש לפרויקטים של מזון.

אלינור קרויטורו: אין ספק שזה לא הוגן לא לתת לכולם, אבל חשבנו שיותר נכון לתת ל-3,000 מאשר לא לתת לאף אחד.

אלינור קרויטורו: זה עניין של השקפה.

אלינור קרויטורו: יש כאלה שיטענו שעדיף שמעט ייהנו- - -

רוברט טיבייב: צריך לשאול אותם.

רוברט טיבייב: קחו אותם לדירקטוריון ותשאלו אותם, זה פשוט.

רוברט טיבייב: זה כל כך מסובך?

אלינור קרויטורו: אמרה עורכת-הדין רובינשטיין בתחילת הדיון- - -

ליה שמטוב: 12,000 קיבלו בשנה שעברה, והיום 3,000.

ליה שמטוב: השכן שלך יודע שקיבלת והוא לא.

ליה שמטוב: מי שמגיע ראשון, הוא מקבל.

אלינור קרויטורו: אמרה עורכת-הדין רובינשטיין בתחילת הדיון שבהחלט ניקח לתשומת לבנו את עניין שיתופם של ניצולי השואה בוועדה המייעצת.

אלינור קרויטורו: היא פתחה עם זה את הדברים, לא יכול להיות יותר טוב.

אלינור קרויטורו: היא אמרה שהיא מסכימה עם דבריך ונביא אותם בחשבון.

מרים רובינשטיין: קודם כול, היו פה שתי שאלות שלא קיבלו מענה מחודד.

מרים רובינשטיין: שאלה אחת היתה של אדוני, חבר הכנסת, ששאל מדוע החברה לא מחלקת את הדברים באופן ישיר, למה היא מסתייעת בעמותות.

מרים רובינשטיין: על זה התשובה היא שלחברה אין מנגנון, וחוץ מהנושא של חלוקה ישירה, כמו ה-6,000 שקלים, שזה היא מסוגלת לעשות, כי זו העברה לבנקים וזה גם אחרי שמקבלים רשימה שמישהו אחר הכין, לחברה אין אפשרות לאתר את הניצולים.

מרינה סולודקין: זה הכי טוב והכי זול להעביר את הכסף.

מרים רובינשטיין: נכון, ולכן העניין הזה נעשה בצורה הזאת של הסיוע הישיר וניתן לכל מי שזכאי על-פי הבטחת הכנסה.

מרים רובינשטיין: זה מבחן אובייקטיבי, מבחן שוויוני, וניתן הכסף.

מרים רובינשטיין: החברה רצתה, כפי ששמעתם, ללכת מעבר לזה ולתת לקבוצת אנשים שאולי לא נמצאת בהבטחת הכנסה, אבל עדיין מגיעה למקומות כמו בתי תמחוי ולעמותות כדי לקבל מזון.

מרים רובינשטיין: וזה היה הרעיון של סיוע בסלי מזון, להגיע אולי לקבוצה שלאו דווקא נמצאת בקבוצה של הבטחת הכנסה.

מרים רובינשטיין: ולכן, כפי שאמרה סולי אורמן, הגישו שלוש עמותות מקצועיות שעוסקות בזה, שנבחנו גם במובן הכלכלי ובעמידה שלהן וגם בקריטריונים, הוועדה המייעצת בדקה אותן.

מרים רובינשטיין: מה לעשות, הגיעו שלוש עמותות שמכסות על 3,000 איש, אין יותר, גם לא היה תקציב ליותר, כי, כפי שאמרה סולי אורמן, יש תקציב על-פי החוק, שבו החברה יכולה לעשות שימוש, לא מעבר לכך.

מרים רובינשטיין: התקציב הזה חולק.

אופיר פינס-פז: מה זה התקציב הזה?

מרים רובינשטיין: התקציב הזה נגזר מהחוק שאומר שמתוך חלק מהנכסים שהחברה הצליחה להשיג, נכסים של נספי שואה, אחוז מסוים יוקדש לכך.

מרים רובינשטיין: החברה הוקמה בשביל איתור והשבת נכסים, ההטבה המשנית היא סיוע לניצולי השואה.

מרים רובינשטיין: המחוקק הביא בחשבון, וזה סולי אורמן הסבירה, שלחלק מהנכסים שיגיעו לחברה לא יימצאו יורשים בסופו של דבר, לכן יהיה עודף נכסים, ועודף כספים בחברה.

מרים רובינשטיין: כבר המחוקק הביא את זה בחשבון ואפשר לחברה, החל מהשנה השנייה לפעולתה, לתת סיוע לניצולי השואה בנוסחה של אחוז מתוך הנכסים שיש.

מרים רובינשטיין: זאת אומרת, זו קופה סגורה שאי אפשר לעבור מעבר לה.

מרים רובינשטיין: מאותה קופה נתנו גם באופן ישיר 6,000, ועוד 3,000.

מרים רובינשטיין: השנה שוב יקבלו את המענק.

מרים רובינשטיין: בתחילת החודש יקבלו שוב את המענק של 6,000 שקלים כמו בשנה שעברה.

אופיר פינס-פז: כמה?

מרים רובינשטיין: אנחנו לא יודעים.

מרים רובינשטיין: אנחנו נקבל רשימה, הרשימה תגיע אלינו מהאוצר, רשימה של מי שזכאי להבטחת הכנסה.

מרים רובינשטיין: אין לנו רשימות אחרות.

מרים רובינשטיין: מאחר שהוקדש לזה סכום של 100 מיליון, יכול להיות שיישאר עודף- - -

אופיר פינס-פז: כמה נכסים מצאתם עד עכשיו?

מרים רובינשטיין: לא באנו מוכנים לשאלה הזאת.

אופיר פינס-פז: לא באתם מוכנים?

אופיר פינס-פז: זה הבסיס.

מרים רובינשטיין: לא.

מרים רובינשטיין: דיברו על חלוקת המזון ורק על הפרויקטים המסוימים האלה.

אופיר פינס-פז: את צריכה בשליפה לדעת.

מרים רובינשטיין: אין לי הניירות, אני לא רוצה לזרוק מספרים כי זה לא יהיה ראוי.

מרים רובינשטיין: השנה, אם לא כל ה-100 מיליון יחולקו, נוכל לתת סיוע נוסף.

מרים רובינשטיין: 3,000, זאת העובדה שזה היה התקציב, זה חולק.

מרים רובינשטיין: ונכון, יהיו חלק שאולי זקוקים ולא יקבלו, אבל אנחנו מקווים שלפחות מקבל מי שכן זקוק.

מרים רובינשטיין: לגבי התלונות.

מרים רובינשטיין: אני מסכימה איתכם, כל תלונה צריכה להיבדק במידת האפשר, והיא נבדקת, בכוח-אדם המועט שיש להם, ואנחנו מנסים.

מרים רובינשטיין: כמו שאמרה הגברת אורמן, בסך הכול הפרויקט התחיל לפעול לפני שלושה חודשים, הנושא של בקרה צריך זמן.

מרים רובינשטיין: אם נגיע למסקנה שהפרויקטים האלה לא טובים, לא ניתן יותר, לא נמשיך בפרויקטים, התחייבנו ל-12 חודש.

ליה שמטוב: למה לחכות 12 חודשים?

מרים רובינשטיין: התיקונים ייעשו כבר עכשיו.

מרים רובינשטיין: אני אומרת שהפרויקט הזה של סיוע וסל מזון, יכול להיות שנגיע למסקנה שהוא פרויקט לא טוב, שלא צריך לעשות את זה.

מרים רובינשטיין: החברה כשלעצמה לא יכולה לעשות את זה, היא יכולה לעשות את זה רק באמצעות אחרים.

מרים רובינשטיין: קודם כול ננסה לתקן בדרך, ואם נגיע למסקנה שאי אפשר לעשות בקרה, לא מגיעים לאנשים הנכונים, לא נמשיך.

מרים רובינשטיין: יכול להיות שבזה ייגמר.

ליה שמטוב: ב-26 במאי, בוועדת החוקה, דנו על הנושא הזה, ובוועדת החוקה החליטו שהחברה יכולה לתקצב יותר תקציבים ממה שהיא מתקצבת, ולתת סיוע לניצולי שואה נזקקים.

מרים רובינשטיין: החברה הביאה בחשבון דוח מאוחר יותר.

מרים רובינשטיין: ההחלטה על 100 מיליון התקבלה בתחילת השנה, על-פי החוק, על-פי נכסים שעמדו לרשות החברה בדצמבר 2008.

מרים רובינשטיין: ככל שיהיו לנו נכסים- - -

אופיר פינס-פז: את לא אומרת כמה נכסים, את לא אומרת כמה כסף.

מרים רובינשטיין: לוועדת החוקה הביאו את הפרטים, והיה שם מנהל מחלקת השבה ומנהל מחלקת איתור.

מרים רובינשטיין: מי שנמצא פה היום זה רק הסיוע לניצולים, כי זה מה שעמד על הפרק.

אופיר פינס-פז: אולי נעשה דיון יותר רחב, גברתי?

ליה שמטוב: אמרתי בתחילת הישיבה שבשבוע הבא נעשה דיון.

אופיר פינס-פז: קחו בחשבון שמה שמעניין אותנו מתחיל להיות בעיה.

מרים רובינשטיין: התעניינות כזאת אולי תביא שיפור.

מרים רובינשטיין: לגבי הנושא הזה, ברגע שיהיה יותר תקציב, אפילו במהלך השנה, נגדיל את הסיוע.

רוברט טיבייב: עכשיו אתם מבינים שמשהו לא עובד טוב או לא?

מרים רובינשטיין: עצם העובדה שכולם נמצאים, זה מדבר בפני עצמו.

אהרון מולוטקובסקי: תודה רבה.

אהרון מולוטקובסקי: אני מאוד מבקש סליחה אם אני לא מדבר כל כך טוב עברית.

אהרון מולוטקובסקי: אומר כמה מלים שאתם תבינו.

אהרון מולוטקובסקי: אני רוצה להגיד על מה אנחנו מדברים פה היום.

אהרון מולוטקובסקי: החברה הזאת נותנת כרטיסים, החברה הזאת נותנת מזון, החברה הזאת נותנת תרופות.

אהרון מולוטקובסקי: מה מבקשים ניצולי השואה?

אהרון מולוטקובסקי: החברה של "מאיר פנים", יושב כאן אבישי בן דוד, אני רוצה להגיד בשם כולם "המון תודות", ולהגיד לו שיהיה בריא, הפרויקט שלו מאוד יפה בשביל ניצולי השואה.

אהרון מולוטקובסקי: הוא נותן כרטיסי מזון וכל ניצול שואה יכול להיכנס לחנות, יכול לקנות חלב, בשר, ביצים, שאין בחבילות.

אהרון מולוטקובסקי: מה נותנת החברה של "חזון ישעיה"?

אהרון מולוטקובסקי: יש לי רשימות, יש 15 דברים, אין פה אפילו 70 או 80 שקלים, והם נותנים על 270 שקלים לכל חודש, פלוס טיפול שיניים מזה.

אהרון מולוטקובסקי: לא כל אחד צריך טיפול שיניים.

אהרון מולוטקובסקי: איך זה הגיע אלינו הביתה?

אהרון מולוטקובסקי: יושבת גניה מהעיר שלנו, אני יושב-ראש הארגון מהעיר אשדוד, יש לנו כמעט 600 איש.

אהרון מולוטקובסקי: יושבת גברת, מה היא קיבלה בחבילה?

אהרון מולוטקובסקי: שש או שבע חבילות מקרוני לאדם אחד, סירופים, חלה.

אהרון מולוטקובסקי: כבר דיברנו על זה, אני לא רוצה להגיד עוד פעם.

אהרון מולוטקובסקי: סליחה, החברות האחרות, מה שאתם נותנים בשבילנו זה לא מתאים לניצולי שואה.

אהרון מולוטקובסקי: אנחנו לא רעבים, יש לנו מה לאכול.

אופיר פינס-פז: מי זאת החברה שנותנת את האוכל הזה?

ליה שמטוב: יש שלוש עמותות.

אופיר פינס-פז: מה יש לכם להגיד להגנתכם?

אהרון מולוטקובסקי: יש לנו מה לאכול, אבל אם אתם עושים טובה, תעשו עד הסוף, שיתאים לכל ניצולי השואה.

אהרון מולוטקובסקי: זה דבר אחד.

אהרון מולוטקובסקי: אמרו שאין רשימה.

אהרון מולוטקובסקי: נתתי רשימה עם חותמת, עם חתימה לכל העמותות: למאיר פנים, לחזון ישעיה.

אהרון מולוטקובסקי: ברשימה 574 איש, ועד היום אנחנו לא יודעים כמה קיבלו.

אהרון מולוטקובסקי: קיבלתי תשובה 380 או 360.

אהרון מולוטקובסקי: איפה האחרים?

אהרון מולוטקובסקי: הם לא יודעים.

אופיר פינס-פז: איפה הכסף?

אופיר פינס-פז: הם גם לא יודעים.

אופיר פינס-פז: איפה מבקר המדינה?

אופיר פינס-פז: עוד מעט הם ידעו.

אופיר פינס-פז: נערב את מבקר המדינה.

אופיר פינס-פז: הדיון פה הולך למבקר המדינה.

אהרון מולוטקובסקי: אם אני מקבל כרטיס, אני הולך לחנות וקונה לבד מה שאני רוצה.

אהרון מולוטקובסקי: אם באים, אז צריך רכב, צריך פועלים, צריך מחסן, והם נותנים בלי רשימה, אין שם מחירים, אין שום דבר.

אהרון מולוטקובסקי: אתה לא רוצה, אז לא צריך.

אהרון מולוטקובסקי: התקשרתי לעינת, דיברתי גם עם סולי אורמן.

אהרון מולוטקובסקי: מה קיבלתי?

אהרון מולוטקובסקי: מה אתה רוצה ממני?

אהרון מולוטקובסקי: למה את כועסת?

שרה סולי אורמן: למה אתה מקלל אותי בטלפון אדוני?

אהרון מולוטקובסקי: כי את כועסת.

אהרון מולוטקובסקי: מה אני מבקש?

אהרון מולוטקובסקי: אני מבקש אם יש אפשרות, תחליפו את העמותה שלנו לעמותת "מאיר פנים".

אהרון מולוטקובסקי: אנחנו ב"חזון ישעיה", אנחנו לא יכולים להישאר בה.

אהרון מולוטקובסקי: אני גר בהוסטל, בהוסטל יש שש משפחות של ניצולי שואה: אחד מקבל היום, שני מקבל עוד שלושה ימים.

אהרון מולוטקובסקי: למה אי אפשר להביא באותו יום?

ליה שמטוב: טוב שהם מקבלים.

קריאה: כדאי לשמוע את העמותות.

אהרון מולוטקובסקי: אני מאוד מבקש לא להפריע.

אהרון מולוטקובסקי: אין לנו מה לדבר עכשיו, צריך לתת לכל ניצול שואה מה שמגיע לו במזון, צריך לתת לו כרטיס שילך לחנות ויקנה מה שהוא רוצה.

אהרון מולוטקובסקי: (מחיאות כפיים)

ליה שמטוב: אני מבקשת מנציגי העמותות שזכו במכרז להתייחס.

אבישי בן דוד: תדבר בשם "מאיר פנים" הסמנ"כלית.

אבישי בן דוד: אני רק רוצה לתקן כאן דבר אחד.

אבישי בן דוד: בכל חודש, כל אגורה, לא שקל, מר פינס, שלא קונים בכרטיס מזון, בכל חודש, ב-10 בחודש אני נותן דוח לחברה ומחזיר להם את הכסף.

אבישי בן דוד: שקל אחד לא נשאר אצלנו מהכסף הזה.

אבישי בן דוד: את ההוצאות אנחנו לוקחים מהחנויות, שהחנויות ישלמו ולא החברות.

לירון יוחאי: אני מארגון לתת, אני מנהלת פרויקט הסיוע לניצולי שואה נזקקים.

לירון יוחאי: אני אשמח לענות, כי היו הרבה התייחסויות.

לירון יוחאי: בסערה שבה נפתחה ישיבת הוועדה, אני רוצה לענות בחזרה.

לירון יוחאי: אני מאוד רוצה לדבר.

לירון יוחאי: פרויקט הסיוע של ארגון לתת פועל כבר שלוש שנים.

לירון יוחאי: בחברה להשבה התחלנו להעניק סיוע- - -

ליה שמטוב: איך שלוש שנים אם אומרים שרק- - -

לירון יוחאי: אנחנו מפעילים פרויקט סיוע למען ניצולי שואה נזקקים כבר שלוש שנים יחד עם החברה להשבה, מתוך הצורך שעלה בשטח, והבנו שיש עוד אלפי ניצולי שואה נזקקים.

לירון יוחאי: הגשנו בקשה לחברה להשבה במטרה לסייע לעוד 1,000 ניצולים.

לירון יוחאי: הפרויקט שלנו מסייע בראש וראשונה במתנדב או מתנדבת קבועים שמגיעים לבתים של הניצולים, מארחים להם חברה, דואגים למחסור שלהם, מתווכים ביניהם לבין ארגונים ביורוקרטיים אחרים ודואגים לכל מחסורם.

לירון יוחאי: עם זאת, אחת לחודש, תמיד לקראת ה-28 בחודש, שבו נכנסת קצבת הזיקנה, המתנדבים מגיעים אל הניצולים הביתה ומביאים להם חבילת מזון, ואני מוכנה להגיד את כל 30 המוצרים שיש בחבילה, שהורכבה עם תזונאית קלינית לקשישים.

אהרון מולוטקובסקי: לא צריך לעשות את זה.

לירון יוחאי: לא הפריעו לך, אני אשמח להגיד הכול עד הסוף.

לירון יוחאי: תודה.

לירון יוחאי: הרכב חבילת המזון נבנתה עם תזונאית קשישים, בהתאם להמלצות שלה.

לירון יוחאי: אחת לשלושה חודשים אנחנו עושים משוב שביעות רצון, מדברים עם ניצולי השואה ושואלים אותם אם המזון טוב להם, אם אפשר לסייע בדברים נוספים.

לירון יוחאי: זה הקשר שיש לנו עם ניצולי השואה.

לירון יוחאי: בנוסף, אנחנו מסייעים בשובר לרכישת תרופות בקופת החולים הכללית ובקופת החולים מכבי, ובימים האלה אנחנו סוגרים את שיתוף הפעולה עם הקופות האחרות.

לירון יוחאי: איתור הניצולים נעשה בשיתוף פעולה עם ראש העירייה שבה אנחנו עובדים, מנהל אגף הרווחה--

גיתה קויפמן: שהוא לא יודע מה קורה- - - --ומנהלת המחלקה לקשיש.

גיתה קויפמן: עובדות סוציאליות קיבלו את הקריטריונים שלנו לסיוע, גם על הפרויקט שהתחיל לפני שלוש שנים וגם על הסיוע שאנחנו מעניקים היום לניצולי השואה, על-פי קריטריונים מאוד ברורים שסולי אורמן- - -

אופיר פינס-פז: בכמה ערים אתם עובדים?

לירון יוחאי: אנחנו עובדים ב-13 ערים, ומסייעים היום ל-1,200 ניצולי שואה נזקקים עם 730 מתנדבים.

לירון יוחאי: הגברת סולודקין כינתה מישהו כנראה מהמתנדבים שלנו "נבלה".

לירון יוחאי: יש 730 מתנדבים, ביניהם קציני צה"ל, עובדי משרד ראש הממשלה, עובדי משרד החוץ, עובדי בנקים, פנסיונרים.

לירון יוחאי: יש למעלה מ-730 מתנדבים קבועים שבאים לבתיהם של ניצולי השואה ומעניקים להם את הסיוע.

אופיר פינס-פז: מאיפה הכסף למימון לפעולות?

לירון יוחאי: מהקרן הצרפתית לזכר השואה.

לירון יוחאי: עומד בראשה מר דוד דה-רוטשילד.

לירון יוחאי: יש לנו ועדת מעקב יחד עם פרופסור גליק, שהוא מנכ"ל אשל-ג'וינט, שהוא מבין קצת בכל תחום הזיקנה.

לירון יוחאי: אנחנו עובדים ומסייעים לניצולי השואה.

אופיר פינס-פז: אם הכול כל כך טוב, והוא נשמע טוב, למה הם כועסים?

לירון יוחאי: ביכולתנו היה לסייע ל-1,000 ניצולי שואה, במדינת ישראל חיים אלפי ניצולי שואה שנתמכים גם מקרן סעיף 2 וגם ממשרד האוצר וגם דרך הBEG, אין נציגות של כולם היום, אבל יש אלפי ניצולי שואה נזקקים.

לירון יוחאי: הלוואי, ואני אפילו קצת מתביישת שאני צריכה להגיד את זה, כי זה לא תפקיד של ארגון וולונטרי, שהיינו יכולים לסייע לכל ניצולי השואה הנזקקים.

לירון יוחאי: ביכולתנו לסייע היום ל-1,500 ניצולי שואה.

לירון יוחאי: אנחנו מבקשים עוד מענקים כדי לסייע לעוד ניצולים.

לירון יוחאי: לגבי חבילות המזון.

לירון יוחאי: מה שסולי אורמן אמרה לגבי היכולת שלנו לתת חבילות אישיות הוא מאוד נכון.

לירון יוחאי: מכיוון שאנחנו מסייעים לניצולי שואה, ובמספר כל כך גדול, אנחנו לא עושים חבילות אישיות, ואין באפשרותנו לדבר עם כל ניצול ולשאול אותו על הרכב החבילה שהוא מעוניין, אבל בשלוש השנים האחרונות שהופעל הפרויקט לא הועלו טענות, ולו פעם אחת, ואני מזמינה את כל מי שרוצה לקבל את הדוחות שלנו, לא היו טענות על המזון, להפך.

לירון יוחאי: אתם מייצגים ציבור מאוד רחב, האם אתם מייצגים את הנכים שלא יכולים לצאת מהבית?

גיתה קויפמן: כן.

לירון יוחאי: האם אתם מייצגים את ניצולי השואה שגרים בקומה שלישית או רביעית ולא יכולים לצאת מהבית ואין מי שיעשה להם קניות?

גיתה קויפמן: כן.

לירון יוחאי: אתם לא.

לירון יוחאי: גיתה קויפמן, אני חייבת לומר, כשאת אומרת את הדברים, וגם אני נפגשתי איתך והייתי אצלך, ודיברנו הרבה, כשאת מפרטת ואומרת לחברת הכנסת ולכל האנשים כאן, תאמרי את הדברים לאמיתם מההתחלה ועד הסוף.

גיתה קויפמן: אני אומרת אותם לאמיתם.

לירון יוחאי: לא.

לירון יוחאי: בכל מקרה, הרכב החבילה שלנו נבנה עם תזונאית קשישים.

לירון יוחאי: אנחנו לא יכולים לסייע לכל ניצולי השואה, הלוואי והיינו יכולים.

לירון יוחאי: התרופות שאנחנו מעניקים נותנות את היכולת לקנות תרופות אחת לחודש, המתנדבים בקשר צמוד עם הניצולים.

לירון יוחאי: פרסמנו בחמישה עיתונים רוסים, אני יכולה להביא כדי שתראו, קול קורא למתנדבים דוברי רוסית, כי הקשר האישי חשוב לנו מאוד, ואנחנו משלבים את המתנדבים בפרויקט בהתאם לניצולים.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: אנחנו לא באים בטענות לעמותות, (ומעריכים את העמותות, שכולם מתנדבים ועושים עבודת קודש.

ליה שמטוב: אין לנו שום טענות כלפי זה.

ליה שמטוב: הנזקקים הם אנשים שגרים בקומה שלישית ובקומה רביעית וצריכים להגיע אליהם.

ליה שמטוב: אבל כשאנחנו שומעים פה, ויושבת אישה שאומרת שהיא מקבלת כל חודש את החבילות של האטריות, היא כבר לא יודעת מה לעשות אתם, מתעוררות אצלנו שאלות.

שרה סולי אורמן: ממי היא מקבלת?

שרה סולי אורמן: תשאלו אותו.

אופיר פינס-פז: מי העמותה הזאת.

שרה סולי אורמן: שיקום מישהו ויגיד שהוא מקבל.

אהרון מולוטקובסקי: חזון.

אופיר פינס-פז: יש פה חזון?

שרה סולי אורמן: יש, יש חזון ישעיה.

ליה שמטוב: עמותת חזון, בבקשה.

אברהם ישראל: חזון ישעיה פועלת 12 שנה, ויש לנו שלושה פרויקטים, שהם אוכל לנזקקים, מרפאות שיניים והכשרת מקצוע.

אברהם ישראל: כל שלושת הפרויקטים לגמרי בחינם.

אברהם ישראל: הפרויקט של חלוקת המזון ל-1,000 ניצולי שואה, לבתיהם, זה הפרויקט הכי קשה שיש לנו מכל מה שאנחנו עושים.

אברהם ישראל: לפני שאמשיך אני רוצה לבוא לקראת חברת ההשבה, שמההתחלה, כאשר פגשנו אותם, ראינו צוות יוצא מן הכלל, הלב שלהם מסור לניצולי השואה.

אברהם ישראל: לא היה קל לעבור את כל הבדיקות בקשר לפרויקט, שיקבלו אותנו.

אברהם ישראל: היינו צריכים לעבור הרבה בחינות עד שאמרו לנו כן.

אברהם ישראל: בפרויקט שאנחנו עושים צריך לאתר 1,000 ניצולי שואה לא בעיר אחת, אלא בהרבה מקומות, ולא בשכונה אחת בעיר, אלא בהרבה שכונות בכל עיר.

ליה שמטוב: איך אתם עושים את זה, ובאילו ערים אתם עובדים?

אברהם ישראל: אנחנו שולחים את סלי המזון ישר לבתים.

אברהם ישראל: הרבה מהאנשים שאנחנו מחלקים להם אוכל הם אנשים שאינם יכולים בעצמם לצאת וללכת למכולת לקנות.

אברהם ישראל: אני חושב שבחבילה בחודש שעבר היו 24 מוצרים, שלהם עצמם הדבר בלתי אפשרי, להרים ולהעלות, לא רק לקומה רביעית.

אברהם ישראל: ויש כאלה שגרים גם בבתים בני שש קומות, שאין בהם מעלית.

אברהם ישראל: אנחנו שולחים את האוכל לשמח את כולם.

אברהם ישראל: כבר שעה שאנחנו כאן ושומעים, כאשר אנחנו בתחום הציבור, אי אפשר לשמח כל אדם.

אברהם ישראל: אי אפשר--

ליה שמטוב: מאיפה רשימות הנזקקים?

אברהם ישראל: --אבל אני אראה לכם מכתבים ברוסית, שהם שמחים מאוד על מה שאנחנו עושים.

אברהם ישראל: תחשבו דקה, אנחנו לוקחים מוצרים ומביאים אותם לבית.

אברהם ישראל: יש יותר טוב מזה?

ליה שמטוב: זה בסדר גמור, ואין על זה טענות.

ליה שמטוב: אפשר לדעת מה בתוך 24 המוצרים האלה?

אברהם ישראל: ודאי, אנחנו מביאים בתפקיד כל חודש, הכול מסודר.

ליה שמטוב: האם אתה זוכר מה המוצרים?

אלכסנדר ברמן: קילו חלבה.

אלכסנדר ברמן: בשביל מה?

גיתה קויפמן: יש קפה שחור ושלוש חבילות נקניקיות.

ליה שמטוב: מצד אחד, אתם עושים עבודת קודש, מצד שני, אם מדברים על המוצרים, הם לא צריכים אותם.

אברהם ישראל: יש תה, שקדייה, וכל חודש יש תפריט אחר, זה לא אותו דבר בכל חודש.

ליה שמטוב: כולם כאן מבינים שכל עמותה ועמותה, והחברה לאיתור נכסים, רוצים לעזור לניצולי שואה נזקקים.

ליה שמטוב: כפי שהבנתי, אם המכרז הזה יצא, מכרז יכול להסתיים רק אחרי 12 חודשים.

ליה שמטוב: כולם כאן הבינו שהחברה תעשה את החישובים שלה, ותראה מה טוב לניצולי השואה.

ליה שמטוב: אתם אומרים שמצלצלים, ואחד מקלל את השני, אבל תמיד הלקוח צודק, ולא תמיד כשיש בצד השני בן אדם שעונה לטלפון הוא צריך לענות באותה צורה כמו שמדברים איתו.

ליה שמטוב: למשל, אתמול היה לי ראיון ברדיו תל-אביב ודיברו עלי ועל המפלגה שלי, ועל כל החוקים שלנו, ואמרו שאנחנו פשיסטים ונאציסטים.

ליה שמטוב: המתראיין אמר לי את הדברים האלה בטלפון, כשכולם שמעו, ולא עניתי לו בצורה כזאת.

ליה שמטוב: אפשר לדעת איך לענות.

ליה שמטוב: זה שירות שחשוב מאוד לאנשים מבוגרים.

ליה שמטוב: (יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת ליה שמטוב יצאה, תפסה את מקומה כממלאת מקום חברת הכנסת מרינה סולודקין)

שלומית ברקן: אני סמנכ"ל עמותת "מאיר פנים".

שלומית ברקן: קודם כול, אני רוצה להודות על המחמאות, על הקומפלימנטים, על השירות שאנחנו נותנים.

שלומית ברקן: בנפשנו הדבר, על כל ניצול שאנחנו יכולים לתת לו שירות בכרטיס המזון שלנו אנחנו שמחים, אנחנו רואים בכך דבר מאוד חשוב.

שלומית ברקן: ככלל, אנחנו גם שמחים על שיתוף הפעולה הטוב שיש לנו עם החברה להשבה.

מרינה סולודקין: תודה לכם מכל לב.

שלומית ברקן: בשמחה.

שלומית ברקן: מאז שזכינו במכרז אנחנו פועלים, והיום ב-45 יישובים ברחבי הארץ, אנחנו מסייעים ל-1,000 איש.

שלומית ברקן: היות וכרטיס המזון זו שיטה נוחה, יעילה, וגם מכבדת את מי שמקבל אותו, אנחנו, מבחינתנו, יכולים לעבוד עם כל אוכלוסיית הניצולים הנזקקים ולספק להם את השירות.

שלומית ברקן: כלומר, מבחינת השירות שאנחנו יכולים לתת איננו מוגבלים.

מרינה סולודקין: עוד פעם תודה לכם.

מרינה סולודקין: יש דברים, וצריך לשבח אותם.

מרינה סולודקין: אם יש דברים רעים צריך לתקן.

שלומית ברקן: אנחנו בשיתוף פעולה עם סולי אורמן לכל אורך התקופה, שיתוף פעולה טוב ומוצלח, ואנחנו מודים לסולי אורמן, שגם אצלה הדברים בנפשה, ולכן התחברנו לעניין הזה.

שלומית ברקן: "מאיר פנים" נותנת שירותי מזון אחרים גם מעבר לכרטיס המזון.

שלומית ברקן: יש לנו בתי תמחוי ושירותים של ארוחות לבתי זקנים, סלי מזון ודברים שונים.

שלומית ברקן: יותר ויותר אנחנו משתמשים בכרטיסי המזון, כי זה מה שנכון מבחינת הלקוחות והנצרכים שלנו.

שלומית ברקן: אנחנו רוצים גם להודות לכל ארגוני הניצולים על האיתור של 1,000 האנשים.

שלומית ברקן: שיתפנו פעולה, הגענו לארגוני הניצולים, כמובן, עם רשויות הרווחה ועם הרשתות שיש לנו, לאנשים שנצרכים אצלנו.

מרינה סולודקין: לפני שאני אתן לך רשות דיבור להערה, אני אומרת, שאנחנו לא נסבול יחס לאנשים שלנו כזבל, ואני לא מדברת על מתנדבים, אני מדברת על אלה שחושבים שאין לאנשים האלה תרומה למדינה.

מרינה סולודקין: בבקשה.

אברהם שרנפולסקי: אני סגן יושב-ראש תנועת חזית הכבוד, שמאחדת 150 ארגוני מתנדבים.

אברהם שרנפולסקי: אני רוצה להתייחס לדבר שעדיין לא דיברנו עליו.

אברהם שרנפולסקי: למרות שעדיין לא עבר חוק להגדרת ניצולי השואה, יש להביא בחשבון שניצול השואה הוא בן אדם שסבל מרדיפות הנאצים, כגון אסירי מחנות ריכוז, וגם פליטים, אלה שברחו מהנאצים, שאיבדו גם בריאות, גם רכוש וגם את הקרובים שלהם.

אברהם שרנפולסקי: קיימת קבוצה לא קטנה שגם זכאית לקצבת מזון.

אברהם שרנפולסקי: יש להביא את זה בחשבון.

אברהם שרנפולסקי: דבר שני, בלי רשימה אובייקטיבית של הזכאים לקבלת המזון והסיוע בלתי אפשרי להמשיך את הפרויקט.

אברהם שרנפולסקי: דבר שלישי, לדעתנו, יותר טוב לתת לכל הזכאים לקבלת מזון כרטיס מגנטי, שיקנו מה שהם צריכים.

מרינה סולודקין: כולנו קיווינו, אבל יש חוזים ל-12 חודשים, וגם ניתן לארגונים לתקן את עצמם, קודם כול לשנות את היחס ללקוחות שהם ניצולי השואה.

אינסה לויטן: אני תושבת העיר אריאל, ניצולה מהגטו.

אינסה לויטן: באריאל אף אחד מהניצולים לא קיבל סיוע ולא שמע על זה.

ולדימיר ליסטנגרטן: 102 דקות (נושא דברים בשפה הרוסית)

מרינה סולודקין: הוא מהעיר אשדוד, הוא ראש הארגון הגדול של פליטי שואה, זה המעגל השני.

מרינה סולודקין: הוא שם דגש מאוד נכון, שבין המעגל השני יש הרבה נזקקים, והם מבקשים להכניס בפרויקטים העתידיים את האנשים של המעגל השני.

מרינה סולודקין: אני מכירה את הארגון שלו, שיש בו 2,500 איש, ואני מכירה את המצב שלכם.

מרים רובינשטיין: העניין הזה מצריך שינוי חקיקה, לא נוכל לטפל בנושא בלי זה.

מרינה סולודקין: התחלתי לתקן חקיקה.

מרינה סולודקין: יש לי הצעת חוק שאין סיכוי גדול להעביר אותו בכנסת הזאת ובקואליציה הזאת, זה חוק לסטטוס של פליטי שואה.

ולדימיר ליסטנגרטן: (נושא דברים בשפה הרוסית)

מרינה סולודקין: תודה רבה לך.

מרינה סולודקין: אני אתרגם.

מרינה סולודקין: הדגש שבדבריו: כשפעלה ועדת החקירה הממלכתית על מצבם של ניצולי השואה בארץ, ועדת דורנר, הם העידו בפניה, אמרו את הדברים שלהם, נאמר להם בתגובה שמבינים את הבעיות, אבל אחר כך הם לא ראו בשטח את התוצאות.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת שאנחנו כאן בכנסת חייבים לעשות חקיקה, גם להמליץ שבפרויקטים שיבואו נחשוב על המעגל השני של ניצולי השואה בגלל הגיל שלהם ובגלל שהם פעמיים איבדו את הרכוש, פעם בזמן המלחמה יחד עם קרובי משפחה שנשארו, ואחר כך, בגיל 70, כשהגיעו לארץ ולא יכלו למכור את הרכוש שלהם.

מרים גרייבר: אני בוועד המנהל של העמותה הפרלמנטרית, ואני גם ניצולת שואה.

מרים גרייבר: כשקיבלתי את המכתב מאוד שמחתי עליו, אבל הנושא מאוד מצומצם, והצטערתי על כך.

מרים גרייבר: אני מקווה שנרחיב את הנושא.

מרים גרייבר: קודם כול, צריך לערוך סקר בנוגע לצורכי השירות של הניצול הנזקק, כי אין לנו סקר ואין לנו מאגר כזה.

מרינה סולודקין: אין לכם שנים.

מרים גרייבר: גם אני אומרת את זה.

מרים גרייבר: בכל ישיבה וישיבה אני מעלה את זה, אבל, לצערנו הרב, אף אחד לא רוצה לעשות את זה.

מרים גרייבר: אני מברכת כל עמותה ועמותה שעוזרת כאן, וזה מאוד יפה, ואני בטוחה שהרצון שלהם הוא פנטסטי, אבל אני חוששת שאנחנו צריכים מאגר של שמות הנזקקים, מאגר של שמות הניצולים, ואז אני מקווה, שלא יקרה שאותו אדם יקבל מכמה מקומות מפני שאין לנו מאגר.

מרים גרייבר: אנחנו צריכים מאגר בשביל הדברים האלה, ואני חושבת שלהשבת הרכוש יש הכספים.

מרינה סולודקין: מה שלא עשו 60 שנה, את יודעת.

מרים גרייבר: הגיע הזמן.

מרים גרייבר: עכשיו אנחנו כבר לא כל כך הרבה, אז הגיע הזמן לעשות את זה.

מרים גרייבר: אני אשמח לעזור, לראות איך אנחנו יכולים להביא את האנשים האלה לחזית הקדמית ולהכניס אותם למאגר.

מרים גרייבר: חוץ מזה, אני מקווה שבקרוב תהיה לנו בשורה בנוגע לתרופות.

מרים גרייבר: לא יהיה נחוץ לאנשים לתת כסף לתרופות, מאחר ועמותת י"ש וארגון הגג של הניצולים עובדים על כך שכל קופות החולים ייתנו את התרופות חינם לניצולי שואה, כך שהכסף הזה יוכל לעבור לדברים אחרים.

מרים גרייבר: (חברת הכנסת ליה שמטוב חזרה ותפסה את מקומה כיושבת-ראש הוועדה) כואב לי הלב שכל הזמן אנחנו מדברים על דברים מאוד בסיסיים, שהניצולים צריכים גם אוכל וגם תרופות.

מרים גרייבר: אני מקווה שבקרוב עניין התרופות ייפתר ויהיה יותר כסף לאוכל.

מרים גרייבר: אנחנו צריכים לחשוב על דברים שסבא וסבתא רוצים לדבר עם הילדים והנכדים שלהם, ואין להם כסף לטלפון, אז לתת כסף לכך, אין להם כסף לתת מתנה לילדים ולנכדים ביום ההולדת.

מרים גרייבר: אלה הדברים שאנחנו צריכים לעבוד עליהם.

נירה לאמעי: אני אדבר על המסר המשפטי שהוועדה מוציאה כאן.

נירה לאמעי: ערוץ הסיוע, בין בדרך ארגונים, הוא בפירוש ערוץ מקביל שהחוק ניסח על מנת לטפל בכל העניין שהחברה קמה לשמו.

נירה לאמעי: השורה התחתונה של מה שנאמר כאן צריכה להיות שהחברה, שבכל זאת מחויבת לכללי הדין, בהיותה גוף דו מהותי, גם אם לא ישירות חברה ממשלתית, צריכה שהתוצאות שלה יהיו שוויוניות ושקופות.

נירה לאמעי: שני העקרונות העיקריים שאני חושבת שחשובים כאן.

נירה לאמעי: אני גם יודעת, מהדיונים שהתקיימו בוועדת החוקה, שזאת הוועדה שמבחינת החוק החברה צריכה לדווח לה, אנחנו מבינים שהחברה נמצאת בחבלי לידה, בסך הכול שנתיים או שלוש היא פועלת.

נירה לאמעי: החברה צריכה למצוא את הדרך על מנת שהקריטריונים, בסופו של דבר, ייצרו איזה תוצאה שאפשר להגיד שהיא שוויונית.

נירה לאמעי: אני מבינה שהעובדה שאין הגדרה של ניצול שואה, והקריטריונים השונים והמשונים שהיו לאורך השנים להגדרה של ניצולי שואה מקשים על העניין הזה, אבל זה בפירוש אתגר של החברה, שהתוצאות של המעשים שלה, בין אם באופן ישיר ובין אם דרך הארגונים שנותנים את הסיוע, לפחות ייתנו כאן איזה מענה, גם לכנסת כרשות מפקחת וגם למי שמקבל את הסיוע, שהדברים נעשו באופן שוויוני ככל האפשר והומוגני ככל האפשר, והעניין של המעגלים הוא בפירוש משהו שיצטרכו עוד לחשוב עליו, ואני בטוחה שדיווח כזה לכנסת ירגיע קצת את החששות.

ליאוניד צימרמן: יש בלגן גדול.

ליאוניד צימרמן: נדמה לי שגם עם הכרטיסים המגנטיים יש בעיה.

ליה שמטוב: עם כל דבר יש בעיה.

ליאוניד צימרמן: השאלה, איזו בעיה.

ליאוניד צימרמן: קודם כול, אני צריך להודות למר אבישי בן דוד, שהוא עושה דברים טובים מאוד.

ליאוניד צימרמן: זאת דוגמה.

ליאוניד צימרמן: מה הבעיה עם הכרטיסים המגנטיים?

ליאוניד צימרמן: בעמותה שלי יש 200 איש, וקיבלתי רק 120 כרטיסים.

ליאוניד צימרמן: באים אנשים ואומרים: למה לא נתת לי כרטיס?

ליאוניד צימרמן: אני אומר שאין כסף במדינה.

ליאוניד צימרמן: למה בשבילך יש כסף ובשבילי אין כסף?

ליאוניד צימרמן: זו בעיה גדולה.

ליאוניד צימרמן: או שנותנים כרטיסים מגנטים לכולם, או שלא נותנים שום דבר.

ליאוניד צימרמן: אי אפשר כך.

שרה כהן: אני מנהלת שירות הרווחה במשרד הקליטה.

שרה כהן: שתי הצעות שאולי יותר אופרטיביות.

שרה כהן: האחת, שלאותה ועדה מייעצת, שכוללת שורה ארוכה מאוד של אנשים מכובדים מאוד, אולי להוסיף שני נציגים, קודם כול, נציג של הלקוחות, נציג מטעם הארגונים, וגם הייתי מציע נציג מטעם משרד הקליטה שיכול לשפוך אור, או לשקף, את הידע שיש לנו ואת החבירה שלנו להתאמה של המבחנים והעלאת הנושא של העולים כחלק מהשיח בוועדה המייעצת.

שרה כהן: אנחנו בהחלט נכונים במשרד, ולכל אורך הדרך, מאז שחברנו למהלך שקשור לנושא של ניצולי השואה, זה לתרגם חומרים ולהפיק אותם בשפה הרוסית.

שרה כהן: עשינו את זה עם משרד האוצר.

שרה כהן: החוברת שיצאה, כרגע אנחנו בשלבי תרגום והפצה, ואנחנו בהחלט נכונים כאן ליצור את השיח המשותף.

שרה כהן: תודה.

ליה שמטוב: אנחנו מסיימים.

ליה שמטוב: החלטות הוועדה אני אקרא בעברית, מי שלא מבין, חברת הכנסת מרינה סולודקין תתרגם לו ברוסית.

ליה שמטוב: החלטות הוועדה: הוועדה מבקשת שהחברה לאיתור נכסים תעדכן את הוועדה על ההתקדמות במינוי מנכ"ל החברה.

ליה שמטוב: הוועדה קוראת לחברה לאיתור נכסים לצרף נציגים ניצולי שואה לוועדה המייעצת לחברה.

ליה שמטוב: הוועדה דורשת מהחברה לאיתור נכסים לקבוע קריטריונים אחידים לחלוקת סיוע לניצולי שואה נזקקים--

שרה סולי אורמן: יש קריטריונים אחידים.

ליה שמטוב: אתם מבקשים מהעמותות להגיש פרויקטים, וכל אחד מגיש את הפרויקט שלו.

שרה סולי אורמן: לניצולים, הקריטריון אחיד - כל מי שזכאי לקבל, זה בתנאי שהוא ניצול שואה והוא נזקק.

ליה שמטוב: לא על זה אנחנו מדברים, אנחנו מדברים על חלוקת הכסף, איך חלוקת הכסף מתבצעת.

ליה שמטוב: אם זה 100 שקלים לתרופות, 200 שקלים לחבילות, 300 שקלים לחבילות וכרטיס מגנטי, אלה לא כללים אחידים.

אלינור קרויטורו: את מתכוונת לאופי הסיוע.

ליה שמטוב: אופי הסיוע.

ליה שמטוב: --הוועדה מבקשת מהחברה לאיתור נכסים להעניק עדיפות לסיוע באמצעות כרטיסים מגנטיים.

ליה שמטוב: (מחיאות כפיים) הוועדה תדון בנושא הזה בזמן הקרוב.

ליה שמטוב: תודה רבה לכם.

ליה שמטוב: הישיבה נעולה.