ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 22, 2009-06-09 11:00

זבולון אורלב: ברוכים הבאים.

זבולון אורלב: אני פותח ישיבה מיוחדת של ועדת החינוך, התרבות והספורט והיא מיוחדת כי אנחנו היום מארחים אורחים מאוד חשובים, תלמידים ותלמידות שקיימו את התוכנית "מסע אל הדרשה", תוכנית ייחודית לבנות ובני מצווה ביחד עם המשפחות שלהם.

זבולון אורלב: בדרך כלל בחדר הוועדה כאן מתווכחים, מתקוטטים, מתדיינים, מתעמתים, עד שיוצא עשן לבן אבל הפעם יש לנו שעה של קורת רוח, של דברי תורה, של דברי חכמה ואנחנו תמיד שמחים על ההזדמנות הזאת ובכך גם אנחנו רוצים מאוד לעודד ומאוד לאמץ את כל התלמידים שאכן מתעמקים בשורשים שלהם, במורשת שלהם, כל אחד בדרכו הוא וכפי שהוא מבין לנכון.

זבולון אורלב: על כן הסכמנו לקיים את הפגישה הזאת.

שאול פרבר: אדוני היושב-ראש, אנחנו מאוד מעריכים את תפקידך כיושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, ואת זה שאתה מארח את התלמידים והתלמידות שאנחנו מאוד גאים בהם.

שאול פרבר: אנחנו רואים את הפעילות הזאת של "מסע אל הדרשה" כחלק מהתרומה של המגזר השלישי, ובמיוחד הגופים הפלורליסטיים בתרומה להעמקת הזהות היהודית בקרב הנוער, תלמידים ותלמידות במדינת ישראל.

זבולון אורלב: עכשיו נצפה בסרט.

זבולון אורלב: אני מבקש מיעל ליפשיץ, שהיא מנחה של תוכניות בצפון, לומר את דבריה.

יעל ליפשיץ: שלום וברוכים הבאים לכולם.

יעל ליפשיץ: אני מאוד נרגשת לראות כאן ילדים שליוויתי, מורים ומורות, מנהלים ומנהלות.

יעל ליפשיץ: אני הנחיתי את התוכנית "מסע אל הדרשה" ברחבי הצפון והיו לנו בתי ספר מצפת ועד אור עקיבא.

יעל ליפשיץ: העבודה לאורך השנה הייתה מבחינתי מאוד מאוד משמעותית.

יעל ליפשיץ: אמרתי לשרה דמסקי, מנהלת התוכנית, שמספיק מבחינתי שילד יודע, ילד בסביבה שאינה דתית, לזהות את פרשת השבוע שלו, יודע להגיד באיזה חומש היא נמצאת, יודע להגיד שהפרשה שלי היא, כבר באנו בזה על שכרנו מכיוון שהמושגים האלה, מטבע הלשון הזה, הערך שעומד מאחורי זה, הוא לא מובן מאליו והוא לא מצוי במחוזותינו.

יעל ליפשיץ: אפשר יהיה לראות בסרט וגם במציאות – יותר מזה, במציאות – שרבים רבים התלמידים שיודעים לזהות את פרשות השבוע שלהם.

יעל ליפשיץ: אפשר לראות בכיתות ו' לדוגמה בבתי ספר בעמק יזרעאל – לדוגמה אני אומרת כי זה אחד הדגשים היום של המוזמנים – ובבית ספר בעין חרוד, ממנו שקד, הילדונת הזאת מגיעה, ומבית ספר בחבל תענך, ממנו מור מגיעה, אפשר לראות שילדים מכירים היטב את פרשות השבוע שלהם, ילדים יודעים ומכירים את ההקשר של הסיפור המקראי, ילדים מצליחים לארוג רעיונות של פרשת השבוע לתוך החיים שלהם.

יעל ליפשיץ: בכך באנו על שכרנו.

זבולון אורלב: היום אנחנו מדברים בשפה היהודית.

יעל ליפשיץ: כן.

יעל ליפשיץ: שפה שהיא יהודית.

יעל ליפשיץ: נכון.

יעל ליפשיץ: זה מתחיל מזה שילדים מאמצים לעצמם קודם כל, אחרי שהם באמת לא יודעים, את תאריך הלידה העברי שלהם והוא הופך להיות מושג מוכר.

יעל ליפשיץ: אחר כך התורה שלנו כטקסט מכונן, כספר מכונן, הופך להיות חלק בלתי נפרד מהחיים שלהם בשנה הזאת ואני מקווה שבהמשך הוא ילווה אותם גם כן.

יעל ליפשיץ: בתי ספר רבים מלכדים את כל הפרשות שנכתבו בספרים ולספרי מחזור שעד עכשיו היו נוהגים לומר כמה מלים על כל ילד ולצרף תמונה, יש גם את הטקסטים של פרשות השבוע.

זבולון אורלב: אחרי ששמענו את ההקדמה של יעל ליפשיץ, נשמע חמש דרשות.

קריאה: חלקים מדרשות.

נתאי שושנה: אני מבית ספר היובל באילת.

זבולון אורלב: הגעת הבוקר מאילת?

נתאי שושנה: היום.

נתאי שושנה: אני בכיתה ו'.

זבולון אורלב: מתרגש?

נתאי שושנה: מאוד מתרגש.

זבולון אורלב: מה פרשת הבר-מצוה שלך?

נתאי שושנה: פרשת שמיני.

זבולון אורלב: ויהי ביום השמיני.

זבולון אורלב: אתה זוכר באיזה ספר זה?

נתאי שושנה: כן.

נתאי שושנה: ויקרא.

זבולון אורלב: הבאתי חמישה חומשי תורה.

זבולון אורלב: אתה יכול לדבר ואני אעקוב אחריך.

נתאי שושנה: שלום אורחים נכבדים.

נתאי שושנה: כבר-מצווה חלק מן המצוות המוטלות עלי אעלה לתורה ואקרא את פרשת שמיני בספר ויקרא.

נתאי שושנה: כשם שאני חוגג, כך גם הפרשה נפתחת בחגיגיות ומתארת את היום השמיני למילואים באוהל מועד.

נתאי שושנה: חגיגת המקדש הזמני.

נתאי שושנה: לכבוד יום זה הוקרבו קורבנות וגם קבעו את חוקי הכשרות, מה אוכלים ומה לא.

נתאי שושנה: אני גאה להיות חוליה בשרשרת הדורות של העם היהודי ואכן מיום זה מוטלת עלי החובה להעביר את המורשת והתרבות היהודית הדוגלת במוסריות גבוהה ובמידת הרחמים כלפי האדם ואף כלפי בהמה.

נתאי שושנה: הלוואי שכולנו נשמור את המורשת המופלאה הזאת ונזכה לימים טובים כיחידים וכחברה.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

נתאי שושנה: שמונה ימי מילה.

זבולון אורלב: יש לך רעיון למה שמונה?

זבולון אורלב: למה לא שבע?

זבולון אורלב: מה היה בשבע?

זבולון אורלב: מה המספר שבע בתורה?

נתאי שושנה: שבת.

זבולון אורלב: כלומר, מה היה בשישה ימים?

זבולון אורלב: הקדוש ברוך הוא ברא את העולם.

נתאי שושנה: ברא את העולם.

זבולון אורלב: למה לא ביום השביעי?

זבולון אורלב: למה ביום השמיני?

זבולון אורלב: יש לך איזה רעיון?

נתאי שושנה: בגלל שביום השביעי בעצם צריך לשמור שבת.

נתאי שושנה: אלוקים נח ולכן מלים את הבנים ביום השמיני.

זבולון אורלב: העניין של שבע, הוא מעגל של טבע.

זבולון אורלב: שמונה הוא כבר מעל הטבע.

זבולון אורלב: עשו לך ברית מילה, זאת ברית, ברית זה מעל הטבע.

זבולון אורלב: ביום השמיני, זה מעל הטבע.

זבולון אורלב: שמונה הוא מעל הטבע.

זבולון אורלב: מאוד מצא חן בעיניי שדיברת על העניין הזה של מידת הרחמים.

זבולון אורלב: באמת התורה שלנו בקריאת שמע המפורסמת, אנחנו אומרים בין היתר בפסוק "ונתתי עשב בשדך לבהמתך ואכלת ושבעת".

זבולון אורלב: "ונתתי עשב בשדך לבהמתך" ואז "ואכלת ושבעת".

זבולון אורלב: לפי התורה המוסרית שלנו קודם כל צריך לתת אוכל לבהמה ואחרי שהבהמה אוכלת, אתה תאכל.

זבולון אורלב: יש שורה ארוכה של מצוות בהן בא לידי ביטוי העניין הזה של צער בעלי חיים.

אופק אטיאס: אני בכיתה ו'.

זבולון אורלב: איזו פרשה?

אופק אטיאס: וארע.

אופק אטיאס: בספר שמות.

אופק אטיאס: נשאלת השאלה מדוע מקשיחים את לב פרעה.

אופק אטיאס: פרשנים מסבירים שהקשחת ליבו וענישתו נועדו לשרת שתי מטרות והן: האחת, להוכיח לכל הרשעים ולכל העמים שיש כוח אלוהי והוא מחליט בעולם וסופו של כל רשע לשלם מחיר כבד, והמטרה השנייה היא לחנך את עם ישראל שעדיף ללכת בדרך הישר אחרת יספוג מכות כמו שספג פרעה במצרים.

אופק אטיאס: לדעתי בחירה בדרך של ענישה היא חשובה והכרחית ויש חשיבות לכך שהעונש יהיה מותאם למעשה ועדיף להימנע ממעשים רעים כדי להימנע מעונשים.

אופק אטיאס: עדיף לזכות בפרסים כתוצאה ממעשים טובים.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: אתה זוכר לאיזו תוצאה הביאו עשר המכות?

אופק אטיאס: שחררו את עם ישראל.

זבולון אורלב: הוא שילח את בני ישראל.

זבולון אורלב: איזה חג אנחנו חוגגים כדי לציין את יציאת מצרים?

אופק אטיאס: פסח.

זבולון אורלב: כל הכבוד.

זבולון אורלב: נכנס חבר כנסת נוסף, חבר הכנסת הרב חיים אמסלם.

שקד קרין: אני תלמידת כיתה ו' מבית הספר בקיבוץ עין חרוד.

שקד קרין: אני גאה במושב מולדת.

זבולון אורלב: איזה פרשת שבוע?

שקד קרין: פרשת בראשית.

שקד קרין: בחרתי בנושא בריאת העולם.

שקד קרין: בפרשה מסופר על בריאת העולם על ידי אלוהים בשבעה ימים ויצירת דבר חדש.

שקד קרין: בחרתי להתמקד בערך של התחלות.

שקד קרין: העולם, כפי שמסופר בפרשה, נוצר מתוהו ובוהו, מכלום.

שקד קרין: ההתחלה הזאת מכלום לעולם היא בעצם התחלה של הכל.

שקד קרין: בלי ההתחלה הזאת אף אחד לא היה קיים.

שקד קרין: לא היו אנשים ולא הייתה יבשה, לא היה שלום אבל גם לא הייתה מלחמה.

שקד קרין: ההחלטה הזאת החשובה הזאת של אלוהים להתחיל משהו חדש שינתה את הכל.

שקד קרין: הנה דוגמה מהחיים.

שקד קרין: התחלתי חוג כדורסל ובמהירות השתפרו הקואורדינציה והכושר שלי.

שקד קרין: להתחיל את החוק היה קשה ולא האמנתי שאני אצליח, אבל אחרי מעט זמן גיליתי שזה מאוד עוזר לי ואפילו בדברים הקטנים.

שקד קרין: אני לא מתעייפת כשאני רצה, אני לא נופלת כשמישהו דוחף אותי בטעות, ועוד ועוד.

שקד קרין: לסיכום.

שקד קרין: אני מקווה שלכל האנשים יהיה קל יותר להתחיל התחלות כי השינויים שהן גורמות יכולים להפוך את העולם שלנו ליותר טוב.

זבולון אורלב: בכל זאת שקד, מה יותר קשה, להתחיל או להתמיד?

שקד קרין: שניהם.

זבולון אורלב: נכון.

זבולון אורלב: יש פסוק מפורסם בתהילים שבאמת מציין את הצורך בשניהם.

זבולון אורלב: כתוב "מי יעלה בהר ה' ומי יקום במקום קודשו".

זבולון אורלב: כלומר, מי יעלה בהר ה', זה קשה מאוד לעלות להר, אבל אחרי שעולים להר, גם צריכים להתמקם שם וזה מי יקום במקום קודשו.

זבולון אורלב: שני הדברים קשים.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: דרשה יפה מאוד.

מור ינאי: אני לומדת בכיתה ו' בבית ספר יד לחמישה במושב חבר בחבל התענכים.

מור ינאי: אני גרה במושב רמון.

זבולון אורלב: לאיפה אתם עוברים לחטיבת הביניים?

מור ינאי: עין חרוד.

זבולון אורלב: מה פרשת השבוע שלך?

מור ינאי: בשלח.

זבולון אורלב: בחרתם יופי של תאריכים.

זבולון אורלב: מה התאריך העברי של יום ההולדת שלך?

מור ינאי: י"א בשבט.

מור ינאי: הפרשה שלי היא פרשת בשלח בספר שמות שמתארת את יציאת מצרים.

מור ינאי: שני תאריכים חשובים חלו בפרשה זאת – יום הולדת של עם ישראל ויום ההולדת שלי.

מור ינאי: יציאת מצרים הוא אירוע באמצעותו נולד עם, עם ישראל, משום שאחרי שחצו את ים סוף הם צריכים להחליט מה יהיה טוב להם עכשיו ומה יהיה טוב להם בעתיד.

מור ינאי: ים סוף הוא מעין חומה שמבדילה בין העבדות לבין החירות וכשהם שוברים את החומה הזאת הם חופשיים, בני חורין.

מור ינאי: התאריך השני החשוב הוא יום הולדתי.

מור ינאי: ביום בו נולדתי.

מור ינאי: זה היה יום שבו נפתחו ארובות השמים, ירד גשם, הייתי תינוקת עם שיער שחור, שחומה, אף קטן ומתוק, וכולם התפעלו ממני.

מור ינאי: הנושא הנוסף הוא בחירתו של עם ישראל ושלי.

מור ינאי: כשעם ישראל מתבקש לצבוע את משקוף דלתו בדם לפני יציאתו ממצרים כדי שידעו שהוא יהודי, זו הייתה בחירה להראות אם אני יהודי או לא, אם אני מוכן לצאת מעבדות לחירות.

מור ינאי: גם אני ניצבת בפני בחירות שילכו ויתרחבו עם השנים ועם משמעויות יותר גדולות, לאיזה מגמה אני אלך בבית הספר למשל ולאיזה תפקיד בצבא אני אלך.

מור ינאי: כשעם ישראל יצא ממצרים הוא עובר דרך ארוכה עד ים סוף, דרך שבה הם חווים תהליך של הפיכה מעבד לבן חורין.

מור ינאי: היו להם קשיים בדרך.

מור ינאי: הם התלוננו הרבה, צבעו את עברם בוורוד והללו את שהותם ועבדותם בארץ מצרים.

מור ינאי: גם אני אעבור דרך ארוכה שנקראת התבגרות, דרך שבה אני אסתכל על הדברים אחרת ודרך שבה המחשבות שלי יהיו שונות, דרך חדשה בחיים.

מור ינאי: לסיום.

מור ינאי: אני מודה לכל מי שליווה אותי בחיים ברגעים הקשים והקלים.

מור ינאי: אני מודה מאוד.

מור ינאי: אני מאחלת לעצמי שאצליח בלימודים ובחברה ושלא אהיה בשום ריב וקטטה עם המשפחה שלי ושיהיו לנו רק זמנים טובים ושלא ניתקל בקשיים ובצער.

מור ינאי: לכל העם, שלא יהיו עוד מלחמות ושלא נדע עוד צער.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: גם בדורנו זכינו שכמו בדור ההוא שיצאו משעבוד לגאולה, ממצרים מארץ ישראל, גם בדורנו אחרי אלפיים שנות גלות זכינו ולפני 61 שנים קמה מדינת ישראל.

זבולון אורלב: על זה אמרנו – נדמה לי שאופק אמר את זה ואמר נכון – שאת יציאת מצרים אנחנו חוגגים בחג הפסח ואת הולדת מדינת ישראל אנחנו חוגגים ביום העצמאות.

זבולון אורלב: בלוח השנה שלנו יש לנו תאריך שהוא מלפני 3,580 שנה, משהו כזה, גאולה, של היותנו בדרך לעצמאות, ויש לנו חג מעודכן יותר, יום העצמאות.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, אורחים נכבדים, קודם כל אני מאוד שמח לשמוע את מה ששמעתי.

חיים אמסלם: היושב-ראש ציטט קודם פסוק מתהילים, ואני חייב ללכת בעקבותיו ולצטט פסוק.

חיים אמסלם: כתוב שדוד המלך אומר "אחת שאלתי מאת ה' אותה אבקש".

חיים אמסלם: הוא מבקש רק דבר אחד ולא שניים.

חיים אמסלם: מה אתה מבקש?

חיים אמסלם: הוא אומר "שבתי בבית ה' כל ימי חיי".

חיים אמסלם: מי יכול?

חיים אמסלם: אתה מלך.

חיים אמסלם: אתה יכול לשבת כל הזמן שם?

חיים אמסלם: יש לך מלכות.

חיים אמסלם: אבל אומר דוד המלך: "לחזות בנועם ה' ולבקר בהיכלו".

חיים אמסלם: לכם במיוחד, נערי ונערות הבר-מצווה שהגיעו באמת לתובנה והשמיעו לנו באמת דברים שאולי הם נראים על פניהם פשוטים אבל יש בהם הרבה עומק, ולכל הנוכחים, אני מאחל הרבה הצלחה בהמשך הדרך ומי ייתן וכמו אומר הפסוק, "מי ייתן והיה לבבם זה להם כל הימים".

נועה טרנר: אני לומדת בבית ספר קשת בירושלים.

נועה טרנר: אור המנורה שבבית המקדש מייצג את הצד הטוב שבנו והחושך את הצד הרע.

נועה טרנר: ה' ביקש מאהרן להדליק את המנורה כי היה חושך וכשמאירים יש את השמחה.

נועה טרנר: כאשר חשוך לנו, אי אפשר לגרש את כל החושך אבל מספיק להדליק אור נר קטן, וזה הרעיון של להדליק את המנורה.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: אני אגלה לכם, למרות שאני פעם ראשונה רואה אותך, שיום ההולדת שלך היה השבוע או בשבוע שעבר.

זבולון אורלב: אני יודע את זה לפי פרשת השבוע.

זבולון אורלב: בשבת קראנו בבתי הכנסת את הפרשה.

זבולון אורלב: שיהיה לך מזל טוב ליום ההולדת.

אילנה זנגזין: אני מבית ספר גלבוע בנצרת עילית.

אילנה זנגזין: פרשת השבוע שלי היא חוקת מספר במדבר.

אילנה זנגזין: בפרשה שלי מסופר על משה.

אילנה זנגזין: משה היכה בסלע ויצאו ממנו מים.

אילנה זנגזין: בפרשה זו כתוב "וירם שמה את ידו ויך את הסלע במטהו פעמיים ויצאו מים רבים".

אילנה זנגזין: הפסוק הזה עוסק בפתרון בעיית המים הייתה לבני ישראל במדבר.

אילנה זנגזין: ישראל מתמודדת עם משבר מים קשה אבל לצערי לא ניתן בימינו להוציא מים מהסלע.

אילנה זנגזין: בעיית המים במדינתנו עדיין לא הגיע לידי פתרון.

אילנה זנגזין: תודה מיוחדת לאמי שדואגת לכל מחסורי ותודה למורה שלי אילנה שחינכה אותי שלוש שנים, לימדה אותי והבינה אותי.

אילנה זנגזין: כמו כן אני רוצה לברך את החיילים שפועלים למען ביטחון המדינה, שאלוהים יברך אותם וישמור אותם בכל מקום שבו הם נמצאים.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: יום ההולדת שלך בעוד כשלושה שבועות.

זבולון אורלב: פרשת הבר-מצווה או פרשתה בת-מצווה זה חלק מתעודת הזהות היהודית של כל אחד.

זבולון אורלב: כשאתה אומר מה פרשת השבוע שלך, אתה יודע בערך מתי אותו אדם נולד.

זבולון אורלב: זה חלק מתעודת זהות מאוד מאוד יהודית.

זבולון אורלב: כל אחד שמחובר לפרשת השבוע שלו, זה דבר באמת ראוי.

זבולון אורלב: אם היה לנו את משה רבנו עכשיו שיכול היה לפתור לנו את בעיית המים, זה גם היה יכול לעזור.

זבולון אורלב: לצערנו היום יש משבר מים ידוע.

דינה גרינברג: אני מבית ספר גלבוע בנצרת עילית.

קריאה: זה בית ספר מצטיין.

קריאה: המנהלת נמצאת כאן.

דינה גרינברג: שלום.

דינה גרינברג: שמי דינה.

דינה גרינברג: נולדתי בתאריך כ"ב בתשרי וקראו לי דינה על שמה של אישה שתמיד עזרה לאמי כאשר היה לה קשה.

דינה גרינברג: אמי רצתה לזכור אותה לתמיד ולכן היא נתנה לי את שמה של האישה הזאת.

דינה גרינברג: בתאריך שבו נולדתי נבנו עשר יישובי חומה ומגדל: גלמון, קדמה, כפר דרום, שובל, ברי, תקומא, משמר הנגב, נבטים, חצרים, עירים ואורים.

דינה גרינברג: אני כילדה בוגרת מבינה רעיון זה כבר מגיל קטן.

דינה גרינברג: הוריי לימדו אותי זאת ואני מודה להם.

דינה גרינברג: כבוגרת אשתדל תמיד לזכור שנבראתי בצלם אלוהים.

דינה גרינברג: אני מקווה שגם החברה שבה אני חיה תנהג על פי רעיון זה.

דינה גרינברג: אני רוצה להזכיר שני אנשים יקרים שלא זכו לראותי ביום זה, את סבי מצד אימא ואת סבי מצד אבא.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

קריאה: רוב הילדים מנצרת הם עולים חדשים.

זבולון אורלב: הייתה לנו כבר קודם פרשת בראשית.

זבולון אורלב: תראו איך מאותה פרשה כל אחד מוצא את תעודת הזהות האישית שלו שם, את צלם האלוהים שלו.

זבולון אורלב: מאוד מעניין.

זבולון אורלב: הרעיון מאוד יפה.

אילנה קיפר: אני מבית ספר בכור לוי ברחובות.

זבולון אורלב: איפה תלמדי בשנה הבאה?

אילנה קיפר: בדה-שליט.

זבולון אורלב: מה תאריך יום ההולדת שלך?

אילנה קיפר: 30 במאי, כ"ג באייר.

זבולון אורלב: מהי פרשת הבת-מצווה שלך?

אילנה קיפר: במדבר.

אילנה קיפר: שמי הוא אילנה קיפר, נולדתי ב-כ"ג באייר תשנ"ז, ב-30 במאי 1997, והשנה אני חוגגת את בת המצווה שלי עם משפחתי.

אילנה קיפר: תחביביי הם קריאה, נגינה בפסנתר ובילוי עם בני משפחתי ועם חבריי בשעות הפנאי.

אילנה קיפר: בחרתי להתמקד בערך של חשיבות הסדר בחיים והחשיבות של הגדרת חלוקת תפקידים שונים משום שלפי דעתי על מנת שתוכל להיות הרמוניה ושלווה בגוף, בנפש של כל אחד ואחת מאתנו, חשוב לדעת כיצד לארגן ולסדר את הזמן בצורה נכונה ובתבונה כדי שנוכל בדרך זו לשמור על עצמנו ועל האנשים הסובבים אותנו במקומות שונים, בבית הספר, בבית ואף במסיבה משפחתית, כיתתית וכדומה.

אילנה קיפר: אני מודה להוריי שהביאו אותי לעולם ודאגו לחנך אותי ליושר, נימוסים והתייחסות מכבדת ותמכו בי ואשר בזכותם אני מאושרת מתמיד, וגם לאחי היקר והאהוב אלכס אשר תמיד דואג לעזור בכל דבר וצורך וידע ויודע מתי אני עצובה או מצוברחת וכיצד לעודד אותי.

אילנה קיפר: גם לבני דודיי אשר תרמו להעצמה אישית ולהתחזקות העצמית שלי.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

דינה שק: אני מנהלת בית ספר גלבוע נצרת עילית.

זבולון אורלב: בית הספר המצטיין של השנה.

דינה שק: אולי כדאי להתחיל מהסוף.

דינה שק: אמרתי לפני שבאנו לכאן שבגילי המופלג לא הוזמנתי אף פעם לאיזושהי ועדה בכנסת ובזכות הצעירות האלה הגענו.

דינה שק: אולי בגלל זה היה כדאי לבחור בתוכנית.

דינה שק: התוכנית הוצגה בפנינו לפני ארבע שנים עוד כשהיא הייתה בטיוטה ומההצגה הראשונה שהוצגה והרעיון שניתן לעסוק בדרשות גם מהפן התורני בשילוב עם חיי היום יום ושילוב עם החיים החילוניים שתלמידיי באים משם, חשבתי שזה מאוד נכון לעשות את החיבור.

דינה שק: ערכים שיעלו הם בעצם ערכים שמלווים את בית הספר בעשייה היום יומית שלו.

דינה שק: כל שנה אנחנו בוחרים בערך שמלווה כציר את העשייה הבית ספרית.

דינה שק: הערך השנה היה ערך הנתינה, מצוות הנתינה.

דינה שק: מאוד התחבר לתוך הדרשות גם בחיי הילדים וגם בתוך התכנים שהם העלו, ולעשיות שלהם ושלנו בתוך בית הספר.

דינה שק: אני חושבת שהחיבורים האלה – ולקרוא כאן כל דרשה ודרשה על ילדה שמשלבת בין יומנה של אנה פרנק לבין האירוע שמתרחש בפרשה שלה ולמידת הלקח שלה וכן הלאה – זאת חוויה נכונה, טובה ושצריך להמשיך אותה.

זבולון אורלב: אני חושב שבאמת כחוט השני עובר בין הדרשות שבני המצווה ובנות המצווה הבינו שהתורה היא תורת חיים במובן הזה שיש בה הרבה מוסר והרבה לקח ואקטואליה לכל דור ולכל תקופה.

זבולון אורלב: זה לא ספר היסטוריה.

זבולון אורלב: כאשר תלמיד אמריקאי לומד למשל על ההיסטוריה האמריקאית, הוא לומד על האינדיאנים אבל הוא לא לומד מהם לקחים, מוסר וערכים.

זבולון אורלב: זה מוצג מוזיאוני ארכיאולוגי שלא נוגע לחיים היום יומיים שלו, אבל כאן ראינו מבריאת העולם דרך יציאת מצרים ועוד פרשיות השבוע שנעשו כאן – ההליכה במדבר וכדומה – שהמוסר, הערכים, המסר הוא דבר שעובר לאורך כל שרשרת הדורות שהוזכרה כאן, וזה דבר נכון מאוד.

זבולון אורלב: זה החיבור של העם היהודי למקורות שלו ולשורשים שלו.

זבולון אורלב: לתלמיד יהודי-ישראלי ברור לגמרי שהוא פותח תורה והוא יכול לקרוא בה בשפה העברית.

זבולון אורלב: לפני שמונים שנים לילד בגלות, בין במרוקו ובין בפולין, זה לא היה כל כך ברור.

זבולון אורלב: כלומר, חידוש החיים היהודיים כאן בישראל גם הביא אותנו להתחבר בחזרה לשפה היהודית, לשפה העברית, ואני חושב שכמעט כל תלמיד היום יכול לפתוח תורה ולקרוא.

זבולון אורלב: הקדוש ברוך הוא שלח לו מכתב, מכתב קצת עבה שיש בו הרבה עמודים, אבל הוא יכול לקרוא בו ולהתחבר אליו.

דינה שק: למכון עתים שעשה ועושה את כל העבודה מאחורי הקלעים, אני רוצה להודות מאוד מאוד, אבל אני רוצה גם להודות מאוד ועוד מאוד מאוד לכל המחנכות שיושבים בכיתות עם הילדים אחד לאחד ומלוות אותם ועושות עבודת קודש אמיתית.

זבולון אורלב: מאיפה השעות?

דינה שק: כחלק מתוך סל השעות הרגיל, בתוך שעות שפה, תנ"ך וכולי.

דינה שק: אין שעות אקסטרה.

זבולון אורלב: וכל הכיתה משתתפת?

דינה שק: כל ילדי הכיתה.

דינה שק: אני בטוחה שזה נעשה כך בכל בית ספר ובית ספר.

זבולון אורלב: מתי בפועל אתם קוראים את הדרשה?

זבולון אורלב: במסיבה המשפחתית?

אילנה זנגזין: בבת המצווה.

אילנה זנגזין: גם במסיבת הסיום.

דינה שק: קוראים קטע.

אסתי כהן: אני סגנית מנהלת בית ספר היובל באילת ורכזת התוכנית בבית הספר.

אסתי כהן: בית הספר הקודם בו עבדתי היה מורכב מקבוצות אוכלוסייה שונות.

אסתי כהן: הנציגה שהבאתי הייתה דווקא מוסלמית.

אסתי כהן: כשהבאתי אותה לכאן – בכלל, כאשר הבאתי את התוכנית – שאלו אותי למה מוסלמי או נוצרי צריכים לכתוב דרשות.

אסתי כהן: אמרתי שספר התנ"ך מקודש לשלוש הדתות.

אסתי כהן: הדיון בערכים חותך את שלוש הדתות, וכאשר ילד עומד מול קהל ונושא דרשה, זה חלק מתהליך ההתבגרות שלו וטקסי התבגרות קיימים בכל העולם, קל וחומר ביהדות.

אסתי כהן: זה היה בבית הספר הקודם.

אסתי כהן: באמת תודה למכון עתים שנתן לנו את ההזדמנות לפתוח עוד פתח ללמידה ולהתחברות למורשת היהודית.

אסתי כהן: תודה לכם שנתתם לנו את ההזדמנות להגיע לכאן.

זבולון אורלב: מישהו מהילדים יודע למה קוראים לעמותה הזאת עתים?

זבולון אורלב: כתוב במשנה: "קבע עתים לתורה".

זבולון אורלב: מזה הם לקחו את השם.

זבולון אורלב: עתים זה זמן.

זבולון אורלב: עת לכל דבר.

זבולון אורלב: אדם צריך לקבוע זמן בו הוא לומד את המקורות שלו.

זבולון אורלב: אתם בהחלט מילאתם את המצווה.

זבולון אורלב: התעודות מוענקות למור ינאי, לאופק אטיאס, לניתאי שושנה, לאילנה קיפר, לנועה טרנר, לשקד קרין, לכיתה ו' בבית ספר גלבוע בנצרת עילית.