ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 12, 2009-05-26 12:00

זבולון אורלב: בוקר טוב לכל הנוכחים.

זבולון אורלב: חברת הכנסת ליה שמטוב ואני מתכבדים לפתוח את הישיבה המשותפת לוועדת החינוך, התרבות והספורט ולוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, דיון מיוחד ביום תרבות היידיש, במלאת 150 שנה להולדתו של שלום עליכם.

זבולון אורלב: אני מתכבד לבקש מיושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת ליה שמטוב, לפתוח את הישיבה.

ליה שמטוב: צהריים טובים לכולם.

ליה שמטוב: יום טוב לכל אורחיי.

ליה שמטוב: אני שמחה לפתוח את ישיבת הוועדה המשותפת בנושא יום התרבות היידיש, בסימן 150 שנה להולדתו של שלום עליכם ולציון 20 שנה להיווסדו של תיאטרון היידיש שפיל.

ליה שמטוב: ישיבה זאת היא בשיתוף ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, שאני עומדת בראשה וועדת החינוך, התרבות והספורט בראשותו של חבר הכנסת אורלב.

ליה שמטוב: תודה למוזמנים, שהגעתם היום לכאן.

ליה שמטוב: תודה לחבר כנסת אורלב שנענה לבקשתי ומקיים את הישיבה המשותפת.

ליה שמטוב: תודה רבה לשר המשפטים מר יעקב נאמן, תודה למנכ"ל של השר לענייני גמלאים, שמאוד עזר לנו.

ליה שמטוב: תודה לחברי הכנסת, לכל שחקני ואנשי תיאטרון יידיש שפיל.

ליה שמטוב: לכל הצופים בישיבת הוועדה בערוץ הכנסת.

ליה שמטוב: אני מברכת את יתר המכובדים שהגיעו לישיבה וביניהם אנשי תרבות ואקדמיה, ארגונים ועמותות, נציגי משרדי הממשלה השונים.

ליה שמטוב: ראיתי את מר להט, ראש העיר לשעבר.

שלמה להט: שלמה להט, ברשותך.

ליה שמטוב: סליחה.

ליה שמטוב: תודה כל המוזמנים הנוספים שנמצאים איתנו כאן.

ליה שמטוב: כפי שציינתי, יזמתי את יום היידיש בכנסת כדי לציין שני אירועים חשובים לתרבות ושפת היידיש: 150 שנה להולדתו של שלום עליכם ו-20 שנה להקמתו של תיאטרון היידיש שפיל, בראשותו של מר שמואל עצמון, מר שמואל עצמון עד 120.

שמואל עצמון: עד 119, תנו לאישתי שנה אחת טובה.

שלמה להט: כותבים על המצבה: מת בגיל 119, כדי שאפשר יהיה לכתוב מת בטרם עת.

ליה שמטוב: שימורה של תרבות שפת היידיש היא משימה לאומית.

ליה שמטוב: היידיש היא מעבר לשפה.

ליה שמטוב: היא התרבות וההיסטוריה של כה רבים מאיתנו.

ליה שמטוב: יהיה זה נכון לומר שבעבר לא השקענו מספיק כדי לשמור ולהגן על חלק חשוב זה מהתרבות היהודית והישראלית.

ליה שמטוב: לאור החשיבות של שפת ותרבות היידיש אני רוצה שנצא מוועדה זאת עם החלטות בנוגע לקידום פרויקטים שנועדו לשמור על שפת היידיש.

ליה שמטוב: אני מקווה במסגרת הישיבה חגיגית, משרד התרבות יקצה תקציב לתיאטרון יידיש שפיל, אשר יאפשר את המשך קיומו של פרויקט חשוב זה.

ליה שמטוב: זהו צעד קטן בדרך ארוכה לשמירה על שפת היידיש.

ליה שמטוב: כפי שאומרת האמרה, את היידיש מספידים כבר 500 שנה והיא גוססת 800 שנה.

ליה שמטוב: אבל זה מוקדם מידי.

ליה שמטוב: ומה יקרה אם יבוא המשיח?

ליה שמטוב: הרי כבר אמר הסופר יצחק בשביס זינגר: כשיקומו היהודים את תחיית המתים, ישאלו מייד: היכן ניתן להשיג ספר ביידיש?

ליה שמטוב: אז אל תמהרו להספיד אותה.

ליה שמטוב: ליידיש צפויים חיי נצח.

ליה שמטוב: ברוח זאת אני מכריזה רשמית על פתיחת אירועי יום תרבות היידיש בכנסת.

ליה שמטוב: או ביידיש היום של תרבות היידיש בכנסת.

ליה שמטוב: בבקשה, חבר הכנסת אורלב.

זבולון אורלב: קודם כל, את עוונותי אני חייב לגלות בפניכם.

זבולון אורלב: הורי, זכרם לברכה, נולדו בפולניה, כל אחד באזור אחר, וכל אחד עלה בנפרד בראשית שנות ה-30.

זבולון אורלב: כשאחותי ואני נולדנו שפת האם בבית היתה יידיש.

זבולון אורלב: אני גדלתי עם היידיש.

זבולון אורלב: באיזשהו שלב, באו חברים אלינו הביתה ואחותי הגדולה ממני אמרה שזה קצת לא יפה שבישראל מדברים בבית יידיש וצריך לדבר עברית.

זבולון אורלב: הורי לא ידעו עברית והתביישנו בזה.

זבולון אורלב: אז התקבלה החלטה של שני הילדים הרכים, שבבית ידברו אך ורק עברית.

זבולון אורלב: מאז הורי ידעו עברית, אבל אנחנו ידענו קצת פחות יידיש.

זבולון אורלב: אז קודם כל, אל תדברו בנוכחותי יידיש כי אני מבין הכל אבל לדבר, אני מדבר כמו גוי.

זבולון אורלב: אבא שלי ז"ל לברכה נפטר לפני 4 חודשים ואני ממש מרגיש חלק מהשלמת מעגל בדיון הזה.

זבולון אורלב: הוא תמיד אמר לי שאני מדבר כמו גוי, אז בוודאי אני לא אעשה את זה בשידור חי.

זבולון אורלב: גם בדיחות אני עדיין מבין.

זבולון אורלב: ההנאה הכי גדולה שלי היתה לקחת את אבא שלי לתיאטרון של עצמון, מפעם לפעם, כדי ליהנות מהצגה טובה ביידיש.

זבולון אורלב: לא רק זה, משפחתי היתה השבוע בתיאטרון שרובר ומאוד מאוד נהנתה מהאירוע התרבותי, שהחברים שיושבים כאן מסביב לשולחן השתפו באירוע הזה.

זבולון אורלב: אני בהחלט חושב שהאמירה, שהיידיש היא לא שפה אלא תרבות, היא דבר נכון מאוד.

זבולון אורלב: אגב, מכובדי שר המשפטים, אנחנו לא מתפלאים כשאנחנו מכבדים את השפה הארמית, כי הרי אנחנו לומדים כל יום, בדף היומי, את התלמוד הבבלי ורואים בו מורשת תרבותית מאוד, מאוד בסיסית ויסודית.

זבולון אורלב: אני חושב שהעם היהודי יודע ארמית יותר טוב משאר העמים האחרים בזכות כך שארמית היא לא רק שפה, אלא הפכה להיות תרבות תלמודית מאוד ענפה.

זבולון אורלב: כך גם היידיש, היא לא רק שפה שמתקשרת בין אנשים, היא לא רק שפה שנועדה לייחד את העם היהודי בגולה ולא רק שפת סתרים, כאילו איזה קוד פנימי בתוך הקהילה היהודית, אלא משקפת תרבות שלמה, שבאה לידי ביטוי בספרות מאוד, מאוד עניפה.

זבולון אורלב: אם אנחנו מציינים 150 שנה להולדתו של שלום עליכם, בוודאי אנחנו אומרים דבר נכון.

זבולון אורלב: בסיום הישיבה אנחנו רוצים לקבל כמה החלטות, על מנת להבטיח שתרבות היידיש, במדינת היהודים, תוכל להמשיך ולהתקיים הן באשר לחיזוק התיאטרון, הן באשר לתכניות הלימודים במערכת החינוך.

זבולון אורלב: אני יכול רק לציין שבעת היותי מנכ"ל משרד החינוך, הקצנו בין 3,000 ל-4,000 שעות הוראה, על שבתי ספר שרוצים יכולים ללמד יידיש בכיתות ז'.

זבולון אורלב: בתי היתה באותה שנה בכיתה ז' ויכולנו לדבר בשולחן השבת, יחד עם הסבא שלה, אבא שלי, כמה משפטים בשפה היידיש.

זבולון אורלב: אנחנו נאפשר לחברים רבים להשתתף בדיון.

זבולון אורלב: הכינו כאן רשימה של משתתפים.

זבולון אורלב: חברי הכנסת יכולים להשתתף בכל שלב של הדיון.

זבולון אורלב: אנחנו מאפשרים לכם לדבר עברית ולא רק ביידיש.

זבולון אורלב: אם חבר הכנסת דניאל בן-סימון מתעקש לדבר ביידיש, אנחנו נאפשר לו.

זבולון אורלב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה אדוני היושב ראש, אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת, אורחים נכבדים.

דב חנין: אני מאוד שמח שהכנסת מציינת היום את היום הזה.

דב חנין: אני חושב שתרבות היידיש, וזאת אכן תרבות, זאת שפה ותרבות, היא תרבות עשירה, מרתקת.

דב חנין: לצערי הגדול אני אינני דובר את השפה, אבל אני כן מכיר את האושר התרבותי מכלי שני.

דב חנין: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות מאמץ מאוד גדול במדינת ישראל כדי שהעושר העצום הזה לא ילך לאיבוד.

דב חנין: אנחנו נמצאים ממש במרוץ נגד הזמן.

דב חנין: הדור שלכם, שנושא באופן חי גם את השפה וגם את התרבות באמת עושה את זה בצורה מרשימה ומאוד חשובה.

דב חנין: אבל, אם מדינת ישראל לא תתגייס באופן מאורגן ומסודר – אם מערכת החינוך, אדוני יושב ראש הוועדה, לא תתגייס באופן שיטתי כדי לשמר את הנכסים התרבותיים הנפלאים האלה שהיהודים יצרו במשך מאות שנים – לא רק לשמר אלא גם לקיים ולפתח וליצור דברים נוספים וחדשים, אנחנו נאבד את אחד הדברים היפים והמרשימים והחשובים שנוצרו על ידי היהודים במאות השנים האחרונות.

דב חנין: לכן, אדוני היושב ראש, אני מאוד שמח שבסוף הישיבה בכוונתך לקבל החלטות כי אני סבור שאנחנו צריכים לקבל החלטות של פניה לממשלה, למשרד החינוך, למשרד התרבות, לגורמי השידור הציבורי - - -

זבולון אורלב: למשרד הגמלאים.

דב חנין: כדי לעזור ליצירה שמתקיימת בשפה היידיש וגם להתפתח בדורות הבאים.

ליה שמטוב: מר שמואל עצמון, מנכ"ל התיאטרון היידיש שפיל.

שמואל עצמון: אם אני אומר לכם שאני לא מתרגש, לא תאמינו.

שמואל עצמון: אני באמת מתרגש, כמעט עד דמעות.

שמואל עצמון: אבל שחקן נשאר שחקן והוא צריך לדחוס את מה שהוא מרגיש ולעשות מה שצריך.

שמואל עצמון: אני מדבר בשם תיאטרון יידיש שפיל אבל אני רוצה לומר שזה גם קיים אצל מוסדות אחרים שנמצאים פה, אם זה הסופרים, העיתונאים, הדור הצעיר וכל אותם אנשים שנלחמים כל אחד בפינתו להמשיך את הדבר החשוב הזה, את הגחלת הזאת שנושאת בתוכה לא רק מה שאמרו קודמיי אלא שליחות שאני חושב שלא הוטלה על אף שפה בעולם.

שמואל עצמון: שליחות של זיכרון של אומה שהלכה ואיננה.

שמואל עצמון: שליחות זיכרון של מיליוני יוצרים יהודים שעלו לשמיים.

שמואל עצמון: אנחנו יודעים שאם יזכרו את היידיש, אם ידברו בה, יזכרו בה, אי אפשר יהיה למחוק את הזיכרון הנצחי של האסון הגדול, ושבעקבותיו, למען לא יקרה שוב, קמה מדינת ישראל.

שמואל עצמון: אלה דברים שרציתי שנרשום לעצמנו ואני מדבר פה בשם התיאטרון הצנוע שלנו יידיש שפיל אבל אני חושב שזה לא רק ההישג שלנו.

שמואל עצמון: אנחנו אולי מאורגנים יותר, אולי ניתנה לנו האפשרות להציג את מה שאנחנו מביאים למדינת ישראל ולעם היהודי, אחרי שהתיאטרון היה הקרבן הגדול ביותר של השואה.

שמואל עצמון: אני, כשריד השואה – אני לא אוהב את המילה "ניצול שואה" אבל זה דיבור אחר – מרגיש חובה להעביר את הזיכרון הזה דרך האמנות שאני יודע ליצור.

שמואל עצמון: אני חושב שעושים זאת כל האמנים והעיתונאים שנמצאים בינינו.

שמואל עצמון: בקצרה.

שמואל עצמון: זה לא רק תיאטרון היידיש שפיל, אבל דרכו תראו את היופי ואת הכבוד של שאר הפועלים.

שמואל עצמון: כמו שאמר אבא שלי, זיכרונו לברכה: "אל תצטנע כל-כך כי אתה לא כל-כך גדול".

שמואל עצמון: אז אני הצטנעתי קצת ועכשיו אני רוצה להוכיח.

שמואל עצמון: (מציג מצגת) מילה אחת קטנה על השפה.

שמואל עצמון: היידיש היא שפה שנולדה בעצם משתי שפות, מהעברית ומהגרמנית.

שמואל עצמון: העברית היא השפה העתיקה, המונופוליסטית, הטריטוריאלית, והגרמנית שהיא שפה קדומה בעלת תחביר קשה.

שמואל עצמון: באה היידיש ונוסדה שפה היברידית, שפה קוסמופוליטית, הייתי אומר, סופגת פשרנית.

שמואל עצמון: כפי שאמר אהרון מגד-פויגלמן בספרו: "השפה העברית היא שפה של נודדי מדבר.

שמואל עצמון: הם פתוחים לטבע, הכל פתוח, השמים גדולים, אהבה עמוקה כבאר.

שמואל עצמון: היידיש דומה לחלוק נחל שהתגלגל בנחל של דמעות של העם היהודי במשך אלפי שנים ופתאום החלוק הזה מקבל פתאום מכל זווית את הטראגי, את הקומי, את החכם ואת הטיפש".

שמואל עצמון: לכן שפה זאת חייבת להיות נשמרת.

שמואל עצמון: קיבלנו לזה גם תמיכה של יונסק"ו.

שמואל עצמון: תרבות שהוכרה על ידי יונסק"ו.

שמואל עצמון: אני יכול לצטט חכמים ממני, שתרבות היידיש והשפה היידיש השייכת לזה, היא לא רק תרבות, היא ציביליזציה.

שמואל עצמון: את הציביליזציה הזאת אנחנו חייבים לקיים.

שמואל עצמון: התיאטרון נולד לפני 20 שנה ביוזמת שני האדונים שיושבים כאן.

זבולון אורלב: למי שלא יודע, הוא מתכוון לשלמה להט.

שמואל עצמון: תיאטרון היידיש הוקם לפני 20 שנה ביוזמת ראש עירית תל-אביב יפו, שלמה להט צ'יץ.

שמואל עצמון: כשהצעתי לו שאולי נחשוב על תיאטרון יידיש לפני שהוא נעלם, הוא אמר שאני צודק.

שמואל עצמון: תל-אביב בלי יידיש לא תהיה תל-אביב.

שמואל עצמון: שאלתי אותו בשביל מה אנחנו צריכים את היידיש הוא אמר שננסה ואולי זה יצליח.

שמואל עצמון: הניסיון הזה הביא לידי זה שהיום התיאטרון היום מעלה הצגות מהרפרטואר העשיר.

שמואל עצמון: בין מקימי התיאטרון נמצאים פה שניים: בקר ישראל ז"ל ואתל קובינסקה, שניהם תלמידיו של שלמה מיכואלס.

שמואל עצמון: אחרי שהקמנו את התיאטרון מחדש בישראל הם זכו לפתוח מחדש את התיאטרון שסטלין סגר ב-1949 או 1950.

שמואל עצמון: זה המשך השרשרת המפוארת של התיאטרון.

שמואל עצמון: מהו התיאטרון היום?

שמואל עצמון: לתיאטרון יש 20 שנה.

שמואל עצמון: במשך 20 שנה התיאטרון הציג 63 הצגות שונות, קרי, קרוב ל- 3 הצגות שונות כל שנה.

שמואל עצמון: 25 פסטיבלים ברחבי העולם.

שמואל עצמון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות להודות לאריה מקל ולנורית טינארי, שבשנים האחרונות הבינו את חשיבות התיאטרון ואנחנו נעזרים בהם להביא את בשורת תרבות היידיש, שהיא חיה וממשיכה, לעולם הרחב.

שמואל עצמון: בעוד שבועיים אנחנו נוסעים לכנס בינלאומי של תיאטרוני יידיש שיתקיים במונטריאול.

שמואל עצמון: 7 פרסי תיאטרון על פיתוח וקידום תרבות היידיש, 40 שחקנים.

שמואל עצמון: שליש מהצוות הם עולים חדשים, אם זה על הבמה ואם זה מאחורי הבמה.

שמואל עצמון: גאוותנו הגדולה על להקת השחקנים הצעירים שבשלוש השנים האחרונות הצלחנו לטפח ולחנך, בלי עזרת מוסדות חינוך ובלי עזרת מוסדות ממשלתיים.

שמואל עצמון: בעזרת קרנות שחוג הידידים שלנו וההנהלה שלנו השיגו על מנת לקדם את התיאטרון.

שמואל עצמון: עכשיו נדבר קצת על תיאטרונים.

שמואל עצמון: תיאטרון, במושגי שלי, הוא לא רק להקה.

שמואל עצמון: להקה יכולה לנדוד ממקום למקום.

שמואל עצמון: תיאטרון צריך להיות מזוהה עם בניין.

שמואל עצמון: הולכים ל"הבימה", הולכים ל"קאמרי", הולכים ל"תיאטרון באר-שבע".

שמואל עצמון: אנחנו אוויר.

שמואל עצמון: אמנם אנחנו עושים עבודה טובה והולכים ממקום למקום אבל אין לנו בית משלנו.

שמואל עצמון: כיום, לאחר אותה טרגדיה גדולה, שעד מלחמת העולם השניה היו עשרות תיאטרונים וכמעט ולא היתה עיר שלא היה בה תיאטרון, נותרו כמה תיאטרונים בעולם שנתמכים על ידי הממלכה, על ידי הממשלה.

שמואל עצמון: אני מתכוון לתיאטרונים בוורשה, שזה תיאטרון ממלכתי שכל תקציבי מכוסה על ידי הממשלה.

שמואל עצמון: ישנו תיאטרון בבוקרשט רומניה.

שמואל עצמון: אלה ארצות שאין בהן הרבה יהודים.

שמואל עצמון: אלה גם ארצות לא אנטישמיות, נכון?

שמואל עצמון: אבל הם מחזיקים את התרבות הזאת מתוך ידיעה שזה חלק מהתרבות שלהם.

שמואל עצמון: רק עכשיו נודע לי שממשלת רומניה נתנה מיליון אירו לחידוש התיאטרון.

שמואל עצמון: תסתכלו על אולמות התיאטרון.

שמואל עצמון: תסתכלו, אלה תיאטרונים שמוחזקים על ידי ממשלות "אוהבות יהודים".

שמואל עצמון: מצד שמאל אתם רואים את התיאטרון בוורשה וזה התיאטרון במוסקבה.

שמואל עצמון: ב-1990 היתה לנו הזכות לפתוח מחדש את התיאטרון במוסקבה.

שמואל עצמון: לא אשכח את הערב שבו שיחקנו שם את ההצגה "קשה להיות יהודי".

שמואל עצמון: בסוף ההצגה קם יהודי מבוגר עם מקל, טיפס לבמה, הוציא עיתון עם מיכואלס וצעק: "סלומון מיכאלוביץ, היידיש חיה".

שמואל עצמון: זה היה דבר שלא אשכח כל חיי.

שמואל עצמון: זה מה שעשה התיאטרון.

שמואל עצמון: אנחנו רוצים ומבקשים שתינתן לה האפשרות לקיים מרכז לתרבות יידיש סביב התיאטרון, שבו יתקיימו כל הפעולות שהיום מפוזרות בכל מיני מקומות, ושנוכל לרכז אותן.

שמואל עצמון: במילים פשוטות, אנחנו נלחמים על בית.

שמואל עצמון: ב-1.9 השנה אנו עומדים בפני גירוש מהמשרדים שאנחנו פועלים בהם היום, בבניין ישן ומוזנח.

שמואל עצמון: הקמנו שם את המשרדים בכספים שלנו, בלי עזרה מבחוץ.

שמואל עצמון: אם לא נמצא מקום אחר, עירית תל-אביב - - -

זבולון אורלב: מי המגרש?

שמואל עצמון: עירית תל-אביב.

זבולון אורלב: יהודי מגרש יהודי?

קריאה: ה-1.9, יום תחילת מלחמת העולם.

דב חנין: הבעיה היא לא יהודי מגרש יהודי.

דב חנין: עירית תל-אביב מגרשת תל-אביבים כל הזמן.

שמואל עצמון: אני לא עוסק בפוליטיקה.

שמואל עצמון: אני לא פוליטי.

זבולון אורלב: בגלל זה מגרשים אותך.

שמואל עצמון: התיאטרון שלנו על המפה, רבותיי.

שמואל עצמון: אני רוצה לתת לכם רק שקף אחד.

שמואל עצמון: כשהתחלנו ב-1989 15,000 צופים צפו ב-76 מופעים.

שמואל עצמון: בשנת 2008, השנה שנסגרה, 84,500 צופים צפו ב-306 הופעות שמחולקות להצגות, מופעים בפני בתי אבות סיעודיים.

שמואל עצמון: אדבר על-כך יותר מאוחר.

שמואל עצמון: אם תשאלו איך זה קפץ מ-15,000 ל-84,000, אז יש לי תשובה.

שמואל עצמון: הודות לשיתוף פעולה מזה 5 שנים עם משרד החינוך, אנחנו מביאים בין 15,000 ל-20,000 תלמידי תיכון שנוסעים לפולין כדי לראות הצגות ביידיש.

שמואל עצמון: אני אצטט ילד שהיה באחת ההצגות.

שמואל עצמון: הוא לא מעדות אשכנז, הוא התוודה שהוא לא שמע יידיש בחייו, אבל פעם ראשונה הוא שמע יידיש וצחק בעברית.

שמואל עצמון: יש לנו גם מיזם משותף עם משרד הקליטה.

שמואל עצמון: בנוסף, השנה הצטרף אלינו אבי ביצור, מנכ"ל הגמלאים, בעזרתו אנחנו מופיעים בפריפריה.

שמואל עצמון: יש לנו כבר 20 הצגות.

שמואל עצמון: עשינו סקר דעת קהל האם רוצים ומבינים יידיש.

שמואל עצמון: בישראל יש 800,000 איש המבינים יידיש, חוץ מהמגזר הדתי.

שמואל עצמון: מדברים יידיש 600,000 איש, חוץ מהמגזר הדתי.

שמואל עצמון: בתפוצות העולם יש 1.5 מיליון איש שמדברים יידיש.

שמואל עצמון: יידיש לא צריך להבין צריך להרגיש.

שמואל עצמון: יש לפחות עוד כמה מיליונים שמרגישים יידיש.

שמואל עצמון: זאת הוכחה שהיידיש לא מתה.

שמואל עצמון: היא חיה ובועטת ורק זקוקה לזריקת עידוד.

שמואל עצמון: יש עכשיו בעולם רנסנס בלימוד שפת היידיש.

שמואל עצמון: זה מוזר, אבל זה קורה דווקא במדינות דוברות גרמנית.

שמואל עצמון: בסקר דעת קהל ביקשנו לדעת מי רוצה?

שמואל עצמון: מי אוהב?

שמואל עצמון: האם חשוב בעינייך לשמר את היידיש.

שמואל עצמון: 46% חושבים שזה חשוב.

שמואל עצמון: 44% מהמגזר הדתי והמגזר הרוסי 59%.

שמואל עצמון: יותר ממחצית העם היושב בישראל חושב שחשוב לשמר את זה.

שמואל עצמון: שאלנו בסקר גם את הקהל שבה לצפות: יהודים כלליים 91%, המגזר הדתי 94%, המגזר הרוסי 100%.

שמואל עצמון: ולבסוף, הקשר שלנו לקהילה.

שמואל עצמון: ביוזמת יהודים חשובים בוועידת התביעות ובשיתוף פעולה איתנו אנחנו מקיימים מזה 10 שנים, 120-130 הופעות בשנה, בפני בתי אבות סיעודיים ובפני בתים מוגנים של הסוכנות, בפני האוכלוסייה הבוגרת.

שמואל עצמון: זה הפך להיות אחד הדברים החשובים לא רק לנו אלא גם לקבוצת הצעירים שלנו שמופיעים ונקשרים לאלה שהביאו את היידיש לאן שהביאו.

שמואל עצמון: יושב פה נציג ועידת התביעות ואני באמת חושב שמגיע לומר לו תודה על שיתוף הפעולה ועל מאות אלפי דולרים שהם משקיעים במיזם הזה.

שמואל עצמון: אנחנו חידשנו את המסורת של קיום זיכרון ביום השואה דווקא ביידיש.

שמואל עצמון: יושב פה מוטי אברבוך שהוא אחד המחזאים והבמאים שעובד איתנו ומטפח את הנושא של הזיכרון.

שמואל עצמון: השנה החלטנו להקדיש את כל הערב הזה לחסידי אומות העולם כי אנחנו גם לא שוכחים את אלה שהצילו אותנו.

שמואל עצמון: בהזדמנות זאת אני רוצה להודות למועצת העמותה, להנהלת התיאטרון, לחוג הידידים, כל אלה שעוזרים לנו לקדם.

שמואל עצמון: מכם, חברי הוועדה וחברי הכנסת אנחנו מבקשים שני דברים.

שמואל עצמון: דבר אחד, אנחנו רוצים להתנתק מתבחיני התרבות העברית.

שמואל עצמון: אנחנו הוצמדנו לתבחיני התרבות העברית, כאשר ההשוואה ביניהם ובינינו לא קיימת.

שמואל עצמון: להם יש קהל אחר, להם יש השקעה אחרת, בהם הושקעו מיליארדי שקלים.

שמואל עצמון: על מנת לקדם את התיאטרון, ואני איש תיאטרון כבר 60 שנה, לפחות כמה מיליארדי שקלים הלכו לתיאטרון העברי.

שמואל עצמון: אני שואל את השאלה, איפה העשרות מיליוני השקלים שהלכו לתיאטרון האידי?

שמואל עצמון: התיאטרון האידי, בהקמתו לפני 60 שנה, שילם מיסים על-כך שהוא משחק ביידיש.

שמואל עצמון: את העוול הזה חייבים לתקן.

שמואל עצמון: אני אגמור במונולוג קטן כפי שאני גומר אותו בהצגה הזו "20 עד 120": אלוהים, אין לך פחד מאלוהים?

שמואל עצמון: הבט משמים וראה באיזה כבוד קיבל העולם הגדול את טוביה החלבן?

שמואל עצמון: איזה בתים נהדרים, תיאטרונים עם גגות עצומים בנו למענו, הושיבו אותו בקצה הגג, נתנו לו כינור ביד ואמרו לו לנגן באנגלית, בצרפתית, ברוסית, בפולנית, בעברית, ביפנית.

שמואל עצמון: טוביה החלבן האורגינאלי, שיידיש למענו זאת שפת אם, אין לו אפילו קורת גג מעל הגג.

שמואל עצמון: תעשה נס, שגם לתיאטרון יידיש שפיל, שחוגג היום 20 שנה לקיומו, יהיה גג מעל ראשו.

זבולון אורלב: אגב, לא צריך להיעלב מהכינוי "גוי".

זבולון אורלב: גוי זה: Government of Israel.

ליה שמטוב: שמוליק, דיברת כל כך יפה אבל אתה שכחת להזכיר את ההסכם הקואליציוני של "ישראל ביתנו", שדרך משרד הקליטה אתה גם קיבלת עזרה.

שמואל עצמון: את זה אני מתכוון לומר בעצרת כאשר יהיה גם יושב-הראש.

שמואל עצמון: מר שלמה להט, בעבר ראש העיר תל-אביב יפו, בבקשה.

שלמה להט: אני מודה לכם על זכות הדיבור, למרות שלא ביקשתי.

שלמה להט: אני חושב שזאת פעם נדירה שאני לא מבקש רשות לדבר.

שלמה להט: הבעיה אצלי היא לא לדבר אלא לשתוק.

שלמה להט: אני מזדהה במאת האחוזים עם כל מה שאמר מר שמואל עצמון, המקים של תיאטרון היידיש שפיל.

שלמה להט: הוא סיפר לכם על הפגישה הראשונה שלנו שהיתה ב-1989.

שלמה להט: הוא אמר לי שהוא מבקש לדבר איתי ב-4 עיניים על נושא מיוחד.

שלמה להט: הוא התחיל לדבר על התיאטרון ועל הצורך בהקמתו.

שלמה להט: הזדהינו במאת האחוזים ולא היתה בינינו מחלוקת על העניין.

שלמה להט: כשהוא סיים, אמרתי שבשביל להקים את התיאטרון צריך כסף.

שלמה להט: שאלתי כמה הוא צריך.

שלמה להט: אתם יודעים שתמיד היו מאשימים אותי בגירעונות כי הייתי נוהג לומר לשרי הפנים שבמדינת ישראל עיר רצינית וגדולה בישראל אסור לנהל עם כסף אלא רק עם תקציב.

שלמה להט: בקיצור, אמרתי לו בסדר שמוליק דבר מה אתה צריך, הוא אמר תשמע לא נעים לי אבל אין לי ברירה אני צריך 100,000 דולר.

שלמה להט: אמרתי לו: "אני מאוד, מאוד מצטער – תקבל".

שלמה להט: זהו, אמרתי לעצמי שיש גירעון כזה גדול, אז יהיה גירעון של עוד 100,000 דולר.

שלמה להט: זה שווה להשקיע בשפה הנפלאה הזאת, בתרבות הזאת.

שלמה להט: לא נעים לי לומר, אבל אני אומר זאת בכל הכנות.

שלמה להט: אמנם אני "יקה" בלי תוספת, נולדתי בברלין, אבל הורי, זיכרונם לברכה, הם מגליציה.

שלמה להט: בינם לבין עצמם הם היו מדברים יידיש, כולל בבית.

שלמה להט: שמוליק אמר שליידיש קוראים "ממה לושן".

שלמה להט: למה קראו לה "ממה לושן"?

שלמה להט: כי כשהאמא דיברה, האבא איבד את הלשון.

שלמה להט: איתי הוריי דיברו גרמנית אבל בינם לבין עצמם הם דיברו יידיש.

שלמה להט: זאת שה יוצאת מן הכלל.

שלמה להט: בכל מהותה אפשר להכיר ולהבין וגם להצדיק את הקיום של העם היהודי, את המהות של העם היהודי, את המסורת, את סולם הערכים, את הסולם האנושי.

שלמה להט: ממש משהו בלתי רגיל.

שלמה להט: אני חושב ומשוכנע ואומר באמונה שלמה, שחייבים לטפח את המוסד הזה, את תיאטרון היידיש שפיל, שמהווה מנוף.

שלמה להט: היום התחילו לשמוע מנוער יידיש.

שלמה להט: ישנם בתי ספר בתל-אביב ואולי בעוד מקומות שמלמדים יידיש בבתי הספר התיכוניים.

שלמה להט: הנוער מאוד נהנה.

שלמה להט: כשהייתי ראש עיר הייתי מקבל ומשוחח עם כל משלחת של נוער שיצאה לבקר במחנות השואה.

שלמה להט: הם חזרו ותיארו את החוויות שלהם ואת מה שעבר עליהם.

שלמה להט: הם דיברו בפתחון לב מלא.

שלמה להט: בין היתר גם תמיד דיברו על נושא היידיש, מה זה אמר להם, כי חלק גם הבינו את זה ושמעו את זה בבית הוריהם.

שלמה להט: אני חושב שזאת חובתנו המוסרית, הלאומית, היהודית, לטפח את הנושא של תיאטרון היידיש, כאמצעי להחיות את שפת היידיש במדינת היהודים.

שלמה להט: שהיא תישאר מדינת היהודים לעולמי עד.

זבולון אורלב: למה לא נתת להם בניין?

שלמה להט: נתתי להם מקום בשביל להופיע.

שלמה להט: נתתי להם את "אוהל שם", כהתחלה.

זבולון אורלב: מה קורה עם "אוהל שם" היום?

שלמה להט: פיל לבן.

זבולון אורלב: מי הבעלים שלו?

שמואל עצמון: העירייה והממשלה.

זבולון אורלב: שמענו, נעשה עם זה משהו.

שלמה להט: אני מבקש שתקבלו החלטות אבל יש לי עוד בקשה אחת צנועה: שתקבלו החלטות חיוביות.

שלמה להט: לא להתחשב עם תקציב או כל מיני סיפורים כאלה.

שלמה להט: חשוב לנו לקיים את שפת היידיש באמצעות תיאטרון היידיש שפיל.

זבולון אורלב: חברים, בכנסת לא נוהגים למחוא כפיים, זה בתיאטרון.

זבולון אורלב: אני מבקש מרגע זה, ללא מחיאות כפיים.

שלמה להט: שמואל דיבר על העניין של השחקן.

שלמה להט: זה מזכיר לי סיפור על אשכול, שהיה ראש ממשלתנו.

שלמה להט: יום אחד, כשהיה ראש ממשלה, הוא בא למשרד בירושלים.

שלמה להט: אומרת לו המזכירה: מר אשכול, צילצל ידין.

שלמה להט: הוא שואל: איזה מהם, השחקן או הארטיסט?

זבולון אורלב: תמיד לגנרלים היו בדיחות אחד על השני.

זבולון אורלב: אנחנו מתכבדים בהשתתפותו של שר המשפטים, פרופסור יעקב נאמן, שגם הוא אמון על תרבות היידיש.

יעקב נאמן: גברתי, יושבת ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, אדוני, יושב ראש ועדת החינוך התרבות והספורט.

יעקב נאמן: חז"ל אמרו שפותחים בכבוד האכסניה.

יעקב נאמן: אני חושב שחשוב מאוד ויפה מאוד שהוועדות הנכבדות הללו של הכנסת מעמידות את נושא תרבות היידיש על סדר היום.

יעקב נאמן: מדוע?

יעקב נאמן: כי לפני 13 שנים חוקקה הכנסת את חוק הרשות הלאומית לתרבות היידיש, תשנ"ו-1996 והחוק הזה הוא אות מתה על ספר החוקים.

יעקב נאמן: צריך להפעיל את החוק הזה, להתאים אותו למציאות, כי מדינת ישראל צריכה לשים בסדר עדיפות לאומי את הצלת שפת היידיש.

יעקב נאמן: לא יעלה על הדעת שבירושלים רק בישיבת מיר לומדים ביידיש ומדברים יידיש.

יעקב נאמן: בירושלים עיר הקודש כמעט אין בה יידיש ואין בה תרבות יידיש.

יעקב נאמן: זאת צריכה להיות משימה לאומית ממדרגה ראשונה.

יעקב נאמן: לכן יפה עשו יושבי ראש הוועדות הנכבדות הללו כשהעמידו את הנושא הזה על סדר היום הלאומי.

יעקב נאמן: אני רוצה לתת גילוי נאות.

יעקב נאמן: ברוך השם, זכיתי לבקר כמעט בכל ההצגות של התיאטרון האידי.

יעקב נאמן: כצופה אני מוכרח לומר שזאת רמה גבוהה ביותר של תרבות.

יעקב נאמן: מדינת ישראל יכולה להתגאות בתיאטרון הזה שמנסה להציל את מעט היידיש שנשאר.

יעקב נאמן: אסיים בסיפור קצר מאוד על בשביס זינגר.

יעקב נאמן: הוא נפגש בניו-יורק עם ראש ממשלת ישראל המנוח, מר מנחם בגין זכרונו לברכה.

יעקב נאמן: הם נפגשו בניו יורק.

יעקב נאמן: ראש הממשלה אמר לבשביס זינגר: "למה אתה כותב ביידיש, זאת שפה מתה?

יעקב נאמן: " ענה לו בשביס זינגר: "זאת בכל אופן שפה מאוד, מאוד ציורית, מדברת, מוסיקלית".

יעקב נאמן: אומר בגין: "אבל לכל ביטוי ביידיש יש ביטוי לא פחות מוצלח יותר אפילו בעברית.

יעקב נאמן: אז הוא אומר לו בשביס זינגר תגיד לי איך אומר 'סמרקץ'' בעברית?

יעקב נאמן: אז הוא אומר: "כלומניק".

יעקב נאמן: אז הוא שואל: איך אומרים: "שולחן הרב"?

יעקב נאמן: אז הוא עונה לו: "תגיד לי, איך אומרים "תוחס" בעברית?

יעקב נאמן: הוא עונה: "תחת".

יעקב נאמן: עונה לו בשביס זינגר: "כאלה פנים יש לך".

יעקב נאמן: רבותיי, לא סיפרתי את זה כבדיחה.

יעקב נאמן: כי יידיש זאת לא רק שפה, יידיש זאת תרבות, יידיש מנגנת, יידיש מצלצלת.

יעקב נאמן: לכן חובה עלינו להציל את השריד הזה של מאות שנים ששימש לעם ישראל שפה שבה הוא דיבר, חלם, על מדינת ישראל שתקום.

יעקב נאמן: תודה רבה.

ליה שמטוב: חברים של ביאליק הגיעו לביאליק בשבת ופתאום הם שמעו שהוא מדבר יידיש.

ליה שמטוב: הם שאלו: למה את מדבר יידיש?

ליה שמטוב: ביאליק ענה: עברית זאת מלאכה קשה ובשבת אסור לעבוד אז אני מדבר יידיש.

ליה שמטוב: סגנית השר לענייני הגמלאים, חברת הכנסת לאה נס, בבקשה.

לאה נס: תודה רבה.

לאה נס: צהריים טובים לכולם.

לאה נס: אני מצטערת על האיחור.

לאה נס: אני רוצה לברך את חברת הכנסת ליה שמטוב, יו"ר ועדת העלייה והקליטה, שהיא היוזמת של יום היידיש.

לאה נס: כמובן ברצוני לברך את חברי חבר הכנסת זבולון אורלב, יו"ר ועדת חינוך ותרבות, על הישיבה המשותפת והמכובדת שאנחנו נמצאים בה היום.

לאה נס: כבוד שר המשפטים, חברי הכנסת ואתם אורחים נכבדים.

לאה נס: אני מאותם הגויים שצוינו פה, שדווקא מבינה יידיש.

לאה נס: לצערי הרב קשה לי לדבר כי אני לא שומעת מספיק יידיש, מאז שהורי לא בחיים.

לאה נס: אני דור שני לניצולי שואה.

לאה נס: אני לא צריכה להסביר על החשיבות של השמירה על שפת היידיש ותרבות היידיש.

לאה נס: אני רק רוצה לציין שהאקדמיה הבריטית לשפות כוללת את השפה היידיש בקטגוריה של השפות הנכחדות.

לאה נס: אני לא מוכנה להסכים לאמרה שיידיש היא שפה נכחדת.

לאה נס: עובדתית זה לא נכון.

לאה נס: כרבע מיליון ישראלים דוברים יידיש כשפת יום-יום, בבתי הספר, בגני ילדים, בספרים ובעיתונים.

לאה נס: אסור לנו שהשפה הזאת תהיה נכחדת.

לאה נס: אנחנו צריכים לעשות כל מה שאפשר כדי להעצים ולהעשיר.

לאה נס: כמו שנאמר פה, זאת בהחלט חובה מוסרית שנוכל לשמוע ולדעת את הסיפורים של כל אלה שכבר לא נמצאים איתנו אחרי השואה.

לאה נס: אנחנו יכולים לשמוע את הסיפורים שלהם דרך התרבות שנשארה.

לאה נס: אני נמצאת פה היום בכובע של מי שעומדת בראש משרד הגמלאים.

לאה נס: אני רוצה לציין ש- 10% מהתושבים בישראל הם קשישים, רובם דוברי השפה האידית.

לאה נס: השפה הזאת היא השפה הנוחה והקלה להם להבנה.

לאה נס: לא בכדי, המשרד לגמלאים, שם לעצמו למטרה לדאוג לכל צרכיהם של הקשישים בישראל, הפיזיים והנפשיים.

לאה נס: לכן המשרד תומך בתיאטרון ה"יידיש שפיל".

לאה נס: בשנה האחרונה המשרד תמך במיליון שקלים.

לאה נס: המשרד תומך גם במיזמים נוספים, הוא משתף אמנים בהצגות ביידיש.

לאה נס: דיבר פה שר המשפטים על החוק לשמירת תרבות היידיש.

לאה נס: צריך לבדוק האם המטרות של החוק מיושמות היום.

לאה נס: כמו שהבנו, זה התרופף עם השנים.

לאה נס: אני מצפה שיעשו דיון מעמיק על אותו חוק של הקמת הרשות.

לאה נס: אני מציעה שזה יהיה בשיתוף עם משרד הגמלאים ומשרד החינוך והתרבות.

לאה נס: אפשר לעשות סל תרבות לאדם המבוגר, שהוא צרכן של התיאטרון ושל השפה.

לאה נס: המשרד מתכוון להמשיך ולפעול כדי לשמר את הפעילות החשובה שרוצים לקדם.

לאה נס: אנחנו כולנו רוצים לקדם את היידיש לא רק כשפה אלא גם כתרבות.

זבולון אורלב: מיכה ינון הוא ראש מנהל התרבות במשרד התרבות.

זבולון אורלב: דובר כאן על סוגית הקריטריונים-התבחינים.

זבולון אורלב: מר עצמון אמר שאם תיאטרון היידיש צריך לעמוד בתבחינים של כל התיאטראות, אז כנראה שהם יוצאים מקופחים, כי מדובר בקהלים שונים ומצבים שונים.

זבולון אורלב: האם אתה יכול לומר משהו בנדון?

זבולון אורלב: מה ניתן לעשות על-מנת שהם יקבלו קריטריונים באופן שייתן מענה ובאופן יחסי יהיה שווה לתיאטרון בעברית?

מיכה ינון: כולם סיפרו פה סיפורים, אז ברשותך גם אני רוצה לספר סיפור.

זבולון אורלב: אם בסוף יש שיק, אז לא איכפת לנו.

מיכה ינון: בשנת 1999, שנה לאחר כניסתי לתפקיד, הלכתי לראות הצגה של תיאטרון היידיש שפיל.

מיכה ינון: בקהל ישב יצחק שמיר, ראש הממשלה לשעבר.

מיכה ינון: יצחק שמיר קרא לי ואמר: למה אתם עושים צרות לשמוליק עצמון?

מיכה ינון: אמרתי שאנחנו נותנים לו מיליוני שקלים כל שנה.

מיכה ינון: הוא אמר שלשמוליק עצמון יש מאבק שלם כי הוא רוצה לעבור מתקנת הפולקלור לתקנה של התיאטרון המקצועי.

מיכה ינון: אמרתי לו שיש התנגדות כי טוענים שזה פולקלור וזה לא תיאטרון כמו כל התיאטרונים.

מיכה ינון: אמרתי לו ששמוליק נלחם כי הוא רוצה הכרה כמו הבימה, כמו הקאמרי, כמו גשר וכמו כל התיאטרונים.

מיכה ינון: בהפסקה קורא לי שמיר שוב ואמר: תשמע, זה פולקלור, אבל אל תגלה לאף אחד.

מיכה ינון: אחרי ששמוליק הצליח, הוא הביא הוכחות שהוא תיאטרון, והכנסנו אותו לתיאטרון המקצועי, כמו הבימה, כמו הקאמרי, וכמו כולם, עכשיו - - - בעקבות בג"צים ועתירות של גופי תיאטרון נכנסנו למשטר של קריטריונים מאוד מדויק.

מיכה ינון: אבל, היות וידאנו ששמוליק והתיאטרון שלו נמצאים כבר בתוך חבורת התיאטרונים, נתנו ניקוד מיוחד לייחוד.

מיכה ינון: הייחוד של ה"יידיש שפיל" הוא שיש לו שפה, שהיא שונה מהשפה העברית ולכן הוא מקבל תוספת מיוחדת בגלל שההצגות שלו הן ביידיש.

שמואל עצמון: לא ידוע לי, זאת הפתעה.

מיכה ינון: אמרתי שבסוף יש שיק, אז זאת הפתעה נעימה.

מיכה ינון: הוא מקבל את כל הניקוד הזה ובעקבותיו יש כסף.

מיכה ינון: זה ניקוד שמביא בעקבותיו כסף.

מיכה ינון: דבר נוסף, בשנה האחרונה נעשה תיקון.

מיכה ינון: שמוליק, אני מקווה שאת זה אתה יודע.

מיכה ינון: בדרך כלל חוק אזרחים ותיקים מחזיר 50% בשני תחומים: תיאטרון ומוזיאונים.

מיכה ינון: זה לא קורה באולמי הקונצרטים ולא בכל מיני תחומים אחרים.

סגנית השר לענייני גמלאים: דיברתי קודם על סל תרבות וזאת היתה כוונתי.

מיכה ינון: אז בואי נדבר על זה וננסה להוביל מהלך.

מיכה ינון: כל התיאטרונים מקבלים החזר של 10%.

מיכה ינון: לאחר שעלתה טענה שיש יותר מ-10% אזרחים ותיקים בין צופי תיאטרון היידיש, נעשה הסכם חדש מיוחד עם תיאטרון "היידיש שפיל", שהמדינה מחזירה 80%.

מיכה ינון: אני מקווה שאת זה אתה כן יודע.

שמואל עצמון: אם לא זה, לא הייתי קיים.

מיכה ינון: רבותיי, כל הדברים האלה יחד מאפשרים לתיאטרון להתפתח כפי שהוא מתפתח.

מיכה ינון: עם עזרת המשרדים הנוספים, כפי ששמוליק מנה אותם - אגב, המשרדים האחרים לא תומכים כי אחרת זה היה כפל תמיכות.

מיכה ינון: המשרדים האחרים רוכשים הצגות, מאפשרים לציבור הוותיק או העולים, להיות בעניינים ולראות את ההצגות.

מיכה ינון: את הבסיס של כמה מיליונים בשנה תיאטרון "היידיש שפיל" מקבל באמצעות מנהל התרבות.

מיכה ינון: כמובן שנמשיך לתמוך ואם נמצא דרך לתת ניקוד נוסף לייחוד, מעבר למה שנותנים היום, אנחנו נשמח.

זבולון אורלב: לא אם.

זבולון אורלב: הבקשה שלנו היא שהנושא ייבחן.

זבולון אורלב: תחפשו את הדרך להגדיל.

שמואל עצמון: אמנם תיאטרון "היידיש שפיל" הציג את הישגיו, אני רוצה שיתייחסו לתרבות היידיש ולא רק לתיאטרון היידיש.

שמואל עצמון: התיאטרון לא יתקיים אם לא יהיה חינוך ביידיש, אם לא יהיו יוצרים ביידיש.

שמואל עצמון: התיאטרון שבר את התדמית הגרועה שעשו לתרבות הזאת.

שמואל עצמון: לכן, בואו נדבר על התרבות כי אנחנו רק דוגמה.

זבולון אורלב: מר אברהם נוברשטרן, מנכ"ל בית שלום עליהם, בבקשה.

אברהם נוברשטרן: אני חושב שכולנו שמחים לקהל רב כזה, בכל הגילאים, שמלמד על ההתעניינות ביידיש.

אברהם נוברשטרן: אני אהיה מאוד קצר.

אברהם נוברשטרן: אני חושב שאנחנו צריכים לתרגם למעשים את המילים של ההתעניינות ביידיש.

אברהם נוברשטרן: המעשים מסתכמים במילה אחת: אפליה מתקנת.

אברהם נוברשטרן: אפליה מתקנת לכל המוסדות המפעלים והעיסוקים הקשורים ביידיש, שעד עכשיו נהנו מהקצבה ממשלתית מאוד קטנה או שבכלל לא זכו להקצבה כלשהי.

אברהם נוברשטרן: אני רוצה למנות פה כמה וכמה מיזמים שצריכים להיות בעדיפות עליונה.

אברהם נוברשטרן: יושב פה הנציג של משרד התרבות והעדיפות הראשונה צריכה להיות שמשרד התרבות יפעיל את הרשות הלאומית ליידיש, כפי שצריך להפעיל אותה.

אברהם נוברשטרן: 10 שנים המשרד הזה לא עשה את מה שהוא היה צריך לעשות.

אברהם נוברשטרן: הגיע הזמן להפעיל את הרשות הלאומית ליידיש, לסלק את המכשולים המשפטיים ולהקציב לה את התקציבים הדרושים.

אברהם נוברשטרן: שנית, אנחנו נמצאים פה בכנסת, לידנו נמצאת הספרייה הלאומית של העם היהודי.

אברהם נוברשטרן: צריך להקציב הקצבה מיוחדת על מנת לשמר את אוצרות התרבות, את הספרים, את העיתונות, לאפשר את הגישה לכל אחד לאוצרות האלה של יידיש.

אברהם נוברשטרן: צריך, כמובן, לדאוג לדור הצעיר וגם לאלה שאינם דוברי יידיש.

אברהם נוברשטרן: יש לנו בכיוון הזה כמה מפעלים.

אברהם נוברשטרן: יש לנו כתב עת בשם "דווקא", שמופיע בעברית שעוסק בתרבות היידיש.

אברהם נוברשטרן: צריך לתמוך בכתב העת הזה תמיכה מיוחדת על מנת שיגיע לציבור הרחב.

אברהם נוברשטרן: בעוד חודש בית שלום עליכם ואוניברסיטת תל-אביב מקיימים קורס קיץ אינטנסיבי ליידיש.

אברהם נוברשטרן: אנחנו לא יכולים לקבל את כל הסטודנטים שהיינו רוצים לקבל כי אין לנו את המלגות הנחוצות.

אברהם נוברשטרן: פה צריך בהחלט להקציב למפעלים החינוכיים האלה את ההקצבה המיוחדת.

אברהם נוברשטרן: אני מצטרף גם למיזם שיזמנו לפני שנה עם "יידיש שפיל", לפתוח סדנה לשחקנים צעירים ביידיש.

אברהם נוברשטרן: זה מפעל שגם אותו צריך לקיים ולהמשיך בו.

אברהם נוברשטרן: בקיצור, אולי לדבר פחות, קצת לטפח את המיזמים העיקריים ליידיש ונראה שנסים קטנים, מדברים קטנים, אולי יהיה לנו גם נס גדול.

זבולון אורלב: אתה פרופסור ליידיש?

אברהם נוברשטרן: בהחלט.

זבולון אורלב: האם יש מחלקה ליידיש באחת האוניברסיטאות.

אברהם נוברשטרן: היה חוג ליידיש וכרגע, בגלל עניינים של רה-ארגון של הפקולטה, אז אנחנו בחלק של ספרות עברית.

אברהם נוברשטרן: החוק הזה הוא באוניברסיטה העברית בירושלים.

אברהם נוברשטרן: גם באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל-אביב מלמדים יידיש.

אבי ביצור: בבר-אילן מלמדים יידיש לתואר ראשון ושני ולדוקטורט.

זבולון אורלב: אנחנו נפרדים משרד המשפטים, שהולך לעשות כמה משפטים.

זבולון אורלב: תודה רבה לך, יעקב.

ליה שמטוב: ד"ר מיכל גוברין, סופרת, במאית וכלת פרס ראש הממשלה.

מיכל גוברין: אדוני שר המשפטים.

מיכל גוברין: חברת הכנסת ליה שמטוב, חבר הכנסת זבולון אורלב, מר מיכה ינון, קהל נכבד.

מיכל גוברין: אני נרגשת היום להיות כאן.

מיכל גוברין: ראשית, בגלל העבר הפרלמנטארי של משפחתי.

מיכל גוברין: אני בטוחה שדודי המנוח, עקיבא גוברין, היה גאה בכך שהגעתי לכאן היום.

מיכל גוברין: דודי היה חבר מפא"י ושר התיירות הראשון.

מיכל גוברין: הוא היה גאה עוד יותר בכך שהתכבדתי לבוא היום לוועדת החינוך כדי לטעון את טענתה של שפת היידיש.

מיכל גוברין: נתחיל בסיפור משפחתי שאולי יישמע משונה לכמה מכם.

מיכל גוברין: אותה משפחת מפא"יניקים, אנשי העליה השלישית, ממייבשי הביצות וכן הלאה.

מיכל גוברין: בשבתות היינו לוקחים מונית, יחד עם אבי פנחס גוברין, בחילול שבת מוחלט, מהשכונה שלנו למעונות עובדים בתל-אביב אל הדוד עקיבא.

מיכל גוברין: לאחרונה פרסמתי את כתביו של אבי, פנחס גוברין, גם בתמיכה של בית שלום עליכם.

מיכל גוברין: היינו מגיעים ואותם מפא"יניקים היו יושבים השולחן, שותים שנאפס, אוכלים הרניג ומתחילים לזמזמם מניגוני חצר הרבי.

מיכל גוברין: מייד היתה עוברת השיחה ליידיש.

מיכל גוברין: כל הנוכחים היו שרים, קמים ורוקדים, מספרים בדיחות.

מיכל גוברין: אני הייתי הצברית היחידה שישבה בפינה ומשכה במעיל של מישהו ואומרת: בעברית, בעברית.

מיכל גוברין: ואז נפש טובה היתה פונה אלי ומתרגמת את הבדיחה בעברית וכולם היו מנידים ראש ברחמנות ואומרים: זה לא אותו דבר.

מיכל גוברין: כך התוועדתי ליידיש כשפה שהייתי אומרת שהיא היתה התת-מודע של המפעל הציוני.

מיכל גוברין: תת-מודע מכיוון שהיא זאת שבתוכה נרקמה מדינת היהודים על ידי רוב העם היהודי.

מיכל גוברין: לפני כמה שנים מצאתי במחקריו של פרופסור בנימין הרשב 90% מהעם היהודי שיושב בתחום המושב במזרח אירופה בסוף המאה הת-19.

מיכל גוברין: זה מספר מדהים.

מיכל גוברין: אנחנו לא מודעים לו ואנחנו לא אחראים לו.

מיכל גוברין: שם נולדה המדינה.

מיכל גוברין: כמו תמיד, הצעירים נתנו בעיטה לדור הקודם והעבירו את הזיכרון באופן רשמי ומוכרז במלחמת חורמה – עברי דבר עברית, רק לא יידיש – אל התת-מודע.

מיכל גוברין: כך גדלתי עם התת-מודע הזה.

מיכל גוברין: בתוך פעילותי התיאטרלית וכתיבתי הספרותית, שבתי וחיפשתי את ההד התת-מודע.

מיכל גוברין: עד שנתקלתי יום אחד באדם צעיר שעלה לארץ, מנדי כהנא.

מיכל גוברין: שחקן, שהיה לי הכבוד לביים אותו בהצגה "גוג ומגוג", שעלתה בפסטיבל ישראל.

מיכל גוברין: ומה הבחור הצעיר הזה עושה?

מיכל גוברין: הולך ואוסף את התת- מודע.

מיכל גוברין: כלומר, הולך ואוסף ספרים ביידיש שהושלכו ונזרקו.

מיכל גוברין: כך הוא מחטט את דרכו מדימונה, לערד, ואוסף עשרות אלפי ספרים ועושה פעולה יידישיסטית לחלוטין, ברוח הדווקא, ברוח החדרי-חדרים של היידיש.

מיכל גוברין: הוא מקים עם ידידים, במרתף בירושלים, ספריה שבה עומדים ספרי היידיש.

מיכל גוברין: במקום המופלא הזה, שנראה כמו קברט מוורשה בשנות השלושים, נוצר מרקם ייחודי בארץ בקו התפר של ירושלים.

מיכל גוברין: נמצאים שם זה לצד זה זמרים, סופרים, לומדי יידיש, עולים, תיירים ובחורי ישיבה.

מיכל גוברין: שם נוצרת ברית סתרים בין כל דוברי היידיש.

מיכל גוברין: באתי לדבר היום כי דרכו של מנדי כהנא היא דרך של מסירות נפש שלא בממסד, והייתי אומרת, כפי שנוצרה ספרות היידיש.

מיכל גוברין: זכורים לי ערבים שבהם עומד שם יוסי בירשטיין, עליו השלום.

מיכל גוברין: ערב שעשינו עם אהרון אפלפלד ואנוכי בצאת ספרינו.

מיכל גוברין: אהרון אפלפלד מדבר על היידיש שטבועה אצלו מתחת לעברית.

מיכל גוברין: אני, כבת הארץ, מחפשת אותה בכתיבה שלי.

מיכל גוברין: המקום שבו הדברים האלה נרקמים,נוצרים ככור התכה, עוד לפני שיצאו לקהל הרחב.

מיכל גוברין: מקום שבו נוצרת תרבות זה מקום כמו "יונג יידיש".

מיכל גוברין: מנדי ידבר אחרי וייתן מספרים.

מיכל גוברין: אני מוכרחה לומר שמספר הפעולות, הטיש שמתרחש שם, ערבי פורים, ערבי פסח, הקהילה הבלתי רגילה שמתכנסת.

מיכל גוברין: תלמידי בצלאל מגיעים למקום ואחרי רגע מתחיל מנדי לשיר ביידיש ואתה רואה איך הפנים שלהם משתנות, כאילו מתחת למסכה הישראלית, יוצאים מתוכם הפנים האחרות והם מתרככים.

מיכל גוברין: יושבים ליד בחור הישיבה, שיכולים לצעוק לידו ברחוב, והכל מתוך אותו יחד, אותו קדם של המיניאטורה, של הקברט הקטן, של מקום המפגש הלא ממסדי, הלא מפורסם, הולכת קדימה.

מיכל גוברין: אני מבקשת לומר בריש גלי שפעולה כזאת נעשית במשך 15 שנה, בהתנדבות מוחלטת, ללא שום תמיכה ציבורית מכל גוף כלשהו.

מיכל גוברין: אם לא היינו מתחילים בפולמוס, הייתי אומרת שאפילו המוסדות הגדולים והחזקים קצת בועטים בתמהוני הזה, שיצא כאילו מתוך ספר של בשביס זינגר.

מיכל גוברין: למה לתת לו? הרי הוא מעצם התרבות.

מיכל גוברין: הוא לא עושה תרבות, הוא עצם התרבות.

מיכל גוברין: אני חושבת שבתוך כל התקציבים יש מקום לתת מקום למקום כמו "יונג יידיש", לקהלו הנאמן, לפעולות הבלתי רגילות שלו.

מיכל גוברין: אני מעבירה את רשות הדיבור למר מנדי כהנא.

זבולון אורלב: את לא יכולה להעביר רשות דיבור.

מיכל גוברין: סליחה.

מיכל גוברין: דודי היה יושב ראש הקואליציה, כנראה זה עבר אצלי בגנים.

ליה שמטוב: חברת הכנסת פניה קירשנבאום, בבקשה.

פניה קירשנבאום: שלום לכולם.

פניה קירשנבאום: משהו קצת אישי.

פניה קירשנבאום: מהמקום שבאתי, שפת היידיש היתה בשבילי שפת הסתרים.

פניה קירשנבאום: זאת השפה שהמבוגרים דיברו בה כדי שלא נבין על מה הם מדברים.

פניה קירשנבאום: לימים חשבתי שבטח אני לא אדע שום דבר, למרות שישנן מילים שמופנמות מבלי ששמים לב.

פניה קירשנבאום: כשרצינו להגיד על מישהו שהוא אדם דבר, המילה היחידה שיכולנו לומר היא שהוא "מענטש", אחרת אי-אפשר היה לתאר את זה.

פניה קירשנבאום: אני זכה לכך שדווקא בטכניון היה קורס יידיש והוא למד את השפה.

פניה קירשנבאום: במסגרות הלימוד שלי לא הצלחתי לעשות זאת.

פניה קירשנבאום: תמיד חשבתי שבטח אני לא יודעת את השפה עד שהוזמנתי ל"פורים שפיל" וראיתי את הקטעים.

פניה קירשנבאום: באירוע הזה היו שני דברים שהדהימו אותי.

פניה קירשנבאום: קודם כל, הבנתי שאני מבינה יידיש.

פניה קירשנבאום: אולי לא מילה במילה, אבל בגדול אני באמת מבינה.

פניה קירשנבאום: הדבר השני שהדהים אותי, אלה אותם צעירים שהופיעו על הבמה ונתנו לי את ההרגשה שהתרבות נמשכת.

פניה קירשנבאום: אני באמת לא רואה בזה שפה, אני רואה תרבות שלא מתה והיא ממשיכה להתקיים והרבה תקווה שהיא תמשיך להתקיים.

פניה קירשנבאום: כשהגעתי למפלגת ישראל ביתנו גיליתי עוד משהו.

פניה קירשנבאום: חשבתי שגם רוסית כבר לא זוכרת אבל תוך כדי ההווי המפלגתי הבנתי שאני חוזרת לשורשיי בשפה הרוסית וגם ליידיש.

פניה קירשנבאום: הרבה פעמים, בשיחות בינינו, כשאנחנו רוצים להעביר משהו או בדיחות, אנחנו חוזרים לשפת היידיש ומשתמשים בשפה זאת.

פניה קירשנבאום: יושבת ראש ועדת הקליטה והעליה עשתה את היום המצוין הזה.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שכל הנושא של הכנסת או פרלמנט, זאת אותה מכונה שמניעה תהליכים במדינה.

פניה קירשנבאום: אני מאוד מקווה שהאירוע של היום, שליה שמטוב עומדת בראשו, תניע את המכונה של המשלה ושל הממסד, שיתמכו ויפתחו את התרבות הזאת ושלא יתנו לה להיעלם.

פניה קירשנבאום: תודה.

זבולון אורלב: התייעצנו בינינו ואמרנו שכדי להכניס קצת יותר עניין, אנחנו ניתן רשות דיבור לשני אמנים שנושאים את בשורת היידיש, שיעשו מה שהם רוצים.

זבולון אורלב: ראש וראשון יעקב בודו ואחריו ששי קשת.

יעקב בודו: שמענו פה דברים של חברי כנסת, שרים, מנהלים למיניהם.

יעקב בודו: הייתי רוצה שתשמעו גם את הצד השני, את הצד של השחקנים, את אלה שעושים במלאכה ערב, ערב ואם אינני טועה, גם יום, יום.

יעקב בודו: כשאני אומר יומיום אני מתכוון לדבר שלא קיים בעולם.

יעקב בודו: אם יש פה מישהו מהתיאטרון העברי הייתי מציע לו לעשות מה שאנחנו עושים.

יעקב בודו: אנחנו מחולקים לחוליות של שחקנים, שניים, שלושה, ואנחנו מבקרים בבתי אבות.

יעקב בודו: אני אומר שבתי אבות זה בית הורים, בית מוגן, לאותה מעשיה יש אדון אחר, אני אומר את זה על הבמה.

יעקב בודו: צריך לראות את השמחה שאנחנו מביאים.

יעקב בודו: זה אפילו יותר ממה שאנחנו עושים בערב בהצגה, לאלה שמשלמים.

יעקב בודו: אנחנו עושים את זה בבוקר.

יעקב בודו: באתי איזה בוקר לבית אבות וניגש אלי יהודי מבוגר ואומר: "בודו, ידעתי שהיום אתה בא.

יעקב בודו: היום לא לקחתי את הכדורים, אתה הכדור שלי".

יעקב בודו: מה עוד צריך שחקן?

יעקב בודו: זה פן אחד.

יעקב בודו: הפן השני אלה הצגות הערב.

יעקב בודו: אינני יודע כמה מבקרים אצלנו בהצגות.

יעקב בודו: זאת לא הצגה, רבותיי, זאת חגיגה, זה בר-מצווה, זאת חתונה.

יעקב בודו: אתם לא יודעים איזה קשר יש לנו עם הקהל הזה, ממש כמו שקע ותקע.

יעקב בודו: כשאני עולה לבמה נשמעות מחיאות כפיים.

יעקב בודו: הם באים מוכנים, הם מוכנים לשמוע את השפה הזאת.

יעקב בודו: הם אוכלים את זה, הם שותים את זה.

יעקב בודו: שבועיים לפני זה הם מדברים שהם הולכים לתיאטרון.

יעקב בודו: שבועיים אחרי זה הם מדברים על כך שהם היו בתיאטרון.

יעקב בודו: מספיקות הברכות שאני מקבל מהאנשים ברחובות.

יעקב בודו: מספיק לראות את זה ולהבין כי אז אני צריך לחיות 120 שנה.

יעקב בודו: לכן, רבותיי, מי שלא מבין מה אנחנו עושים, לא יכול לדעת את המשמעות של התיאטרון הזה שהעמיד את היידיש במקום הנכון.

יעקב בודו: אני לא צריך לתת פה קומפלימנטים כי משלמים לי משכורת.

יעקב בודו: אני מדבר על הקהל.

יעקב בודו: כדי לתת לכם דוגמה על השפה, למי שלא מבין יידיש, כמה משפטים על מונולוג שאני עושה אותו ערב, ערב על היופי של השפה.

יעקב בודו: היופי של היידיש.

יעקב בודו: 'היופי של היידיש לגדולים ולקטנים מכושף העולם עם החינניות שלה.

יעקב בודו: ביאליק אמר פעם ואפשר להבין אותו, 'לדבר צריך לדעת, יידיש מדוברת מעצמה.

יעקב בודו: מדברים יידיש עם הראש, עם הידיים, עם העיניים, מדברים יידיש, העיקר לדבר, לא היה ולא נברא' וכן הלאה וכן הלאה מונולוג שמסביר את כל זה.

יעקב בודו: לכן אני מקווה שהישיבה הזאת לא תהיה כמו יתר הישיבות, לא רק בעניין התיאטרון, לא היה ולא נברא.

יעקב בודו: תודה רבה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אם תרצה להמשיך אחר כך במונולוגים - - -

יעקב בודו: אני יכול להמשיך, יש לי מונולוגים של שעתיים.

זבולון אורלב: אשתי היתה השבוע בהצגה והיא סיפרה לי שששי קשת השתתף.

זבולון אורלב: אמרתי לה שאני לא מתפלא כי בהיותי מנכ"ל משרד החינוך, באתי להצגה וראיתי את בתו של שמואל עצמון, ענת, גם כן על הבמה ומדברת יידיש שוטפת.

זבולון אורלב: אמרתי לאשתי שאם ענת מדברת יידיש, יש לנו תקווה גם כן לדבר יידיש.

זבולון אורלב: הנה, הדור הישראלי מדבר יידיש.

זבולון אורלב: ששי, בבקשה.

ששי קשת: נולדתי בקיבוץ ובקיבוץ דיברו רק עברית.

ששי קשת: זאת היתה מן אידיאולוגיה שכזאת.

ששי קשת: כשההורים שלי רצו שאני לא אבין, הם דיברו יידיש.

ששי קשת: אני, אידיוט שכמוני, כיבדתי את רצונם ולא למדתי יידיש.

ששי קשת: זה אחד הדברים שאני מצטער עליהם עד היום.

ששי קשת: כשהייתי עובר בשבילים של הקיבוץ הייתי שומע את החדשות ביידיש וידעתי שהשעה 17:00 בדיוק.

ששי קשת: את היידיש שמעתי במדור לחיפוש קרובים.

ששי קשת: נולדתי בתקופה שבה ניסו להמציא את הישראליות, את הישראלי החדש, הגאה הגיבור.

ששי קשת: מאוד התביישו באנשים ההם שהגיעו משם ודיברו יידיש.

ששי קשת: בעצם את היידיש דיי כיסו מתחת לשטיח ובמשך השנים היא הלכה ונשכחה.

ששי קשת: זכרתי רק את הנוסטלגיה שהיתה לי מהמעט יידיש ששמעתי בקיבוץ.

ששי קשת: במשך השנים, כשאני כבר התגלגלתי מתיאטרון לתיאטרון, סרטים, טלוויזיה ומחזות זמר, פנה אלי שמוליק עצמון להשתתף במחזמר בתיאטרון "היידיש שפיל".

ששי קשת: באותו זמן פנו אלי גם מתיאטרון גשר.

ששי קשת: לא היו לי הרבה בעיות, ישר בחרתי בגשר.

ששי קשת: חשבתי אז שתיאטרון "יידיש שפיל" זה משהו ישן, לקהל מבוגר, לא מעניין.

ששי קשת: לשמחתי הרבה שמוליק לא ויתר וכעבור שנתיים הוא פנה אלי שוב.

ששי קשת: אז נכנסתי לתיאטרון עם החזן מוילנה וגיליתי עולם ומלואו.

ששי קשת: כבר דיברו כאן על הקהל המדהים הזה.

ששי קשת: נכון שחלק גדול ממנו הוא מבוגר אבל יותר ויותר אנחנו רואים צעירים, הורים שמביאים את ילדיהם, סבים שמביאים את נכדיהם.

ששי קשת: בתי ספר מגיעים, ישנם המון עולים מרוסיה.

ששי קשת: אתם יודעים שבתיאטרון יש כתוביות של עברית ורוסית.

ששי קשת: תמיד אנחנו יודעים אם זה קהל של יודעי יידיש ומתי זה קהל שקורא כתוביות, כי אז הצחוק בא כמה שניות אחרי.

ששי קשת: למה סיפרתי לכם את כל זה?

ששי קשת: כי אני מודאג.

ששי קשת: אני שחקן מזדמן בתיאטרון היידיש.

ששי קשת: כששמוליק מזמין אותי, אני שמח לבוא.

ששי קשת: רוב עבודתי האומנותית נמצאת מחוץ לתיאטרון.

ששי קשת: אני מודאג מכיוון שאת כל תיאטרון היידיש שפיל ובכלל את תרבות היידיש, נושא שמוליק עצמון על הכתפיים.

ששי קשת: כמובן יחד עם כמה יחידים לצידו.

שמואל עצמון: לא רק לבד.

שמואל עצמון: אבל מה יהיה, עד 120, בעוד שנים, כששמוליק כבר לא יוכל לעשות את התפקיד הזה.

שמואל עצמון: לכן לא יכול להיות שיחידים ישאו את כל תרבות היידיש, את כל ספרות היידיש, את כל העיתונות היידיש ואת תיאטרון היידיש על כתפיהם.

שמואל עצמון: זה חייב להיות משהו שהכנסת צריכה לתת לו משקל גדול.

שמואל עצמון: דיברו כאן על קריטריונים ואורי הוא יושב ראש התיאטרון.

שמואל עצמון: אני אצטרך להתחנף אליו כי גם אני יושב אצלו במועצה.

שמואל עצמון: צריך לעשות כמה שיותר כדי להוסיף כהנה וכהנה.

שמואל עצמון: אני חושב שהיידיש והתיאטרון היידיש, צריכים לקבל הגנה מעל ומעבר לכל חישוב כלכלי כזה או אחר.

שמואל עצמון: לסיכום, אני חושב שאומה שלא נותנת כבוד לתרבות שלה ולמקורות שלה, אין לה עתיד.

שמואל עצמון: תודה רבה.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: אנחנו נאלצים להיפרד מסגנית השר.

זבולון אורלב: אנחנו מודים לה על השתתפותה ועל דבריה.

זבולון אורלב: רשות הדיבור לסמנכ"ל משרד החוץ אריה מקל.

זבולון אורלב: אתה גם מנהל קשתו"ם?

אריה מקל: כן.

אריה מקל: אני סמנכ"ל קשתו"ם.

אריה מקל: למי שלא יודע זה קשרי תרבות ומדע.

אריה מקל: אני תומכים מאוד ומשתדלים לסייע לקשרים הבינלאומיים של ה"יידיש שפיל" כי אנחנו חושבים שהתיאטרון הזה מהווה שגריר.

אריה מקל: אנחנו קצת מבינים בשגרירים והתיאטרון הזה מהווה שגריר מצוין של מדינת ישראל, של התרבות היהודית לדורותיה, ובכך אנחנו עוסקים.

אריה מקל: כמה דוגמאות: בין היתר היינו מעורבים ביצירת הקשר בין תיאטרון "היידיש שפיל" למכון אדם מיצקביץ, שזה גוף התרבות של ממשלת פולין.

אריה מקל: סייענו גם בהפקה משותפת, פולנית-ישראלית, של הקוסם מלובלין.

אריה מקל: סייענו להופעה של ענת עצמון בבודפשט.

אריה מקל: סייענו בהעלאה משולשת, אוסטרית, ישראלית, פולנית, בשלוש שפות, על פי אהרון אפלפלד.

אריה מקל: אנחנו גם ממשיכים בכך.

אריה מקל: אני חושב ששמוליק הזכיר שבקרוב אנחנו מסייעים בשיגור 13 שחקנים של תיאטרון "היידיש שפיל" למפגש בינלאומי של תיאטראות יידיש במונטריאול.

אריה מקל: אנחנו גם מסייעים בנסיעה של "היידיש שפיל" להונגריה וגם למשלחת נוספת לגרמניה.

אריה מקל: גם אנחנו מסייעים ביצירת קשר עם רוסיה.

אריה מקל: אנחנו רוצים שתיאטרון "היידיש שפיל" יגיע לסיבוב הופעות במרכזי התרבות שעכשיו קיימים במספר לא מבוטל של ערים ברוסיה.

אריה מקל: את כל זה אנחנו עושים מזה כמה שנים.

אריה מקל: בזמן האחרון יש לנו גיבוי גדול יותר מאשר בעבר בזכות סגן ראש הממשלה ושר החוץ, מר אביגדור ליברמן, שכידוע הוא אישית לא מחמיץ אף הצגה של "היידיש שפיל" ונותן לנו גיבוי מלא לפעילות.

אריה מקל: אני גם רוצה להזכיר את עמיתתי נורית טינארי-מודעי, מנהלת המחלקה לשיתוף פעולה הבינלאומי, ששנים על שנים מחזיקה את התיק הזה, עד שאני הגעתי לתפקיד.

אריה מקל: אני רוצה לומר משהו בנימה אישית.

אריה מקל: יש הכבוד כבר 20 שנה לסייע "ליידיש שפיל" למרות שאני עובר מתפקיד לתפקיד.

אריה מקל: כאשר התיאטרון נוסד, הייתי היועץ המדיני של ראש הממשלה יצחק שמיר.

אריה מקל: נהגתי להביא את שמיר לכל הופעת בכורה של "היידיש שפיל".

אריה מקל: כמובן שנוכחות ראש ממשלה מביאה גם את התקשורת.

אריה מקל: כשהתיאטרון היה בחיתוליו שמיר מאוד נהנה והוא מאוד אהב לדבר ביידיש.

אריה מקל: בדרך חזרה לירושלים, במשך שעה שלמה, הוא היה מדבר איתי רק יידיש על ענייני השעה.

אריה מקל: בזה אני חושב שתרמתי גם לשמיר.

אריה מקל: אחר-כך הייתי מנכ"ל רשות השידור, באותה תקופה שמיכה ינון היה יושב-הראש.

אריה מקל: אנחנו נהגנו לרכוש מחזות מ"היידיש שפיל" ולשדר אותם בזמן צפיית השיא בטלוויזיה הישראלית בערוץ 1.

אריה מקל: באותה תקופה אנחנו היינו המונופול.

אריה מקל: אם מישהו לא היה בטלוויזיה שלנו, הוא לא היה בטלוויזיה.

אריה מקל: אני חושב שכדאי שהוועדה תשקול לקרוא לרשויות השידור שלנו, בעיקר הממלכתית, לחזור ולשדר הצגות של "היידיש שפיל".

אריה מקל: זה יכול רק לסייע.

אריה מקל: אני חושב שהיום זה כמעט ולא קיים.

אריה מקל: היום יש לי את הכבוד שוב לסייע לתיאטרון בפעילות בינלאומית.

אריה מקל: בעניין הזה באמת מדובר גם על כבוד וגם על עונג.

אריה מקל: זה לא סתם דיבור, באמת יש הרבה עונג.

ליה שמטוב: עכשיו ניתן זכות דיבור לצעירים.

ליה שמטוב: נמצא כאן אסף גלאי, יושב דור המשך דוברי יידיש.

זבולון אורלב: אסף, אתם רק אוהבים או גם מדברי יידיש?

אסף גלאי: אנחנו מדברים יידיש וגם מלמדים יידיש בבתי ספר יסודיים.

אסף גלאי: אנחנו מאוד שמחים שהכנסת מקדישה יום כזה ליידיש.

אסף גלאי: אני יליד שנת 1978 ויש צעירים יותר.

אסף גלאי: אנחנו רואים שיידיש וישראל אלה דברים שקשורים אחד לשני.

אסף גלאי: זה צריך להיות עניין על הסדר הלאומי.

אסף גלאי: יידיש וישראל צריכים ללכת יד ביד.

אסף גלאי: יידיש צריכה להיות שפה שמדברים אותה וחלק מהשפות המדוברות במדינת ישראל.

אסף גלאי: אני מודה לכם, וזה המסר שלנו.

זבולון אורלב: יצחק לודן, בבקשה.

יצחק לודן: מונחת בפני חוברת ששמה "מחווה ליידיש".

יצחק לודן: זה אוסף פרוטוקולים של ישיבת מליאת הכנסת לפני 16 שנים.

יצחק לודן: באותה ישיבה היה גשם, ברד של דברי הלל ליידיש.

יצחק לודן: הופיעו חברי כנסת מכובדים וגם אנשי ציבור וכולם התחייבו בהתלהבות לעשות למען היידיש, בשם הכנסת.

יצחק לודן: ביקשתי להזכיר לוועדה זאת, שהיא גם מחויבת מתוך המחווה ומתוך ההחלטות שהתקבלו לפני 14 שנה.

יצחק לודן: אז הוציאו את היידיש מקטגוריה של שפות זרות כי יידיש היתה אז בקטגוריה של שפות זרות.

יצחק לודן: רציתי להזכיר לכם שיידיש חיה.

יצחק לודן: רק עכשיו יצא ספר ביידיש בשני כרכים, 500 עמ' כל כרך.

יצחק לודן: מופיעים ספרים ביידיש ויש יצירה ביידיש.

יצחק לודן: לכן אני מבקש, אנחנו חוגגים כולנו 20 שנה לתיאטרון ואנחנו מתלהבים מההתקדמות של התיאטרון.

יצחק לודן: אבל, גורלה של היידיש, המערכה על היידיש ירדה פלאים מאז.

יצחק לודן: אני רוצה לתמוך בדבריו של פרופסור נוברשטרן, שהוועדה הזאת תצא עם החלטה של העדפה מתקנת.

יצחק לודן: אני מבקש שלא יהיה גורלה של הישיבה הזאת כגורלה של הישיבה מלפני 14 שנה.

יצחק לודן: אנחנו רואים למה התחייבה הכנסת ומה היא לא קיימה.

ליה שמטוב: הדובר האחרון, מוטי אברבוך, בבקשה.

מוטי אברבוך: אני רוצה להתמקד בנושא של הכתיבה לתיאטרון האידי.

מוטי אברבוך: יש מחזאות אידית.

מוטי אברבוך: היא לא רק האוצר הזה של כל אותם מחזאים שכתבו והם מונחים על המדף ומצפים שיעלו אותם שוב על הבמה.

מוטי אברבוך: ישנה ספרות עשירה שנכתבה ביידיש, שאיננה חלק מהספרות העברית.

מוטי אברבוך: הקהל הישראלי, צרכן התרבות, איננו ער לכך, שחלק גדול מהספרות ששייכת לו נשללה ממנו כתוצאה מהעובדה שלא מתייחסים אל חלק גדול מהכותבים בשפה האידית.

מוטי אברבוך: האפשרות להמחיז ולהביא אל הבמה את אותן יצירות שספונות בתוך הספרים ולתת להם את חייהם מחדש, באמצעות תיאטרון היידיש, היא לא רק מתן חסד לאותם אנשים, היא חסד לעצמנו מכיוון שהתודעה שלנו נידתה – לא אכנס כאן לסיבות הפוליטיות איך זה קרה, שחלק גדול מהתרבות אנחנו שללנו מעצמנו.

מוטי אברבוך: הגיע הזמן להחזיר לעצמנו את אותה ספרות ואני חושש שאין כלי מתאים יותר להחדיר אותו חזרה אל התודעה של צרכן התרבות הישראלי, אלא באמצעות התיאטרון.

מוטי אברבוך: זה ניתן לעשות באמצעות המחזה מחדש וכמובן הכשרה של קבוצת יוצרים צעירה.

מוטי אברבוך: התחלנו כבר לעשות את זה.

מוטי אברבוך: התחלנו עם שחקנים.

מוטי אברבוך: לדעתי צריך להמשיך להעביר סדנאות של במאים, שידעו את השפה, שידעו את אורח החיים שעומד מאחורי התרבות הזאת.

מוטי אברבוך: אם נעשה את זה, יהיה גם עתיד לתיאטרון היידיש בעוד 10, בעוד 20 וגם בעוד 30 שנה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: הואיל ובשעה 14:00 מתחיל האירוע המרכזי באודיטוריום, אנחנו צריכים להתחיל לסכם את הדיון הזה.

מיכל גוברין: אפשר לתת רשות דיבור למנדי כהנא?

זבולון אורלב: לא.

זבולון אורלב: אני מתיר רק הערה אחת לצ'יץ.

זבולון אורלב: הסברתי את מגבלות הזמן.

מנדי כהנא: - - -

זבולון אורלב: אתה רוצה שאני אקרא לך לסדר?

זבולון אורלב: אתה רוצה לקחת בכוח?

זבולון אורלב: ידידי, תהיה בשקט, תואיל להירגע.

זבולון אורלב: אין לך רשות דיבור.

זבולון אורלב: פה מדברים רק ברשות דיבור.

זבולון אורלב: סליחה שאתה מוציא ממני את הדבר הזה, זה מיותר לחלוטין.

זבולון אורלב: צ'יץ בבקשה.

שלמה להט: ישנה הערה שעלולה להגיע במשך הזמן והיא תעיב.

שלמה להט: יש לי הרגשה שנמצא מפה היום עם החלטה חיובית.

שלמה להט: ההחייאה של תרבות היידיש על כל סוגיה, קמה הרבה מאוד בזכות תיאטרון "היידיש שפיל", עם שמואל עצמון בראשו.

שלמה להט: במדינת ישראל יכולה להיות עוד עדה יהודית שיש לה לשון שיצרו בה וכדומה.

שלמה להט: זאת יכולה להיות שפה כמו לאדינו.

שלמה להט: כדאי לבדוק אם דבר כזה קיים על מנת שלא יגידו אחר-כך שהנה אנחנו האשכנזים המנוולים עשינו כך וכך ליידיש ושכחנו - - -

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: בשמה של חברת הכנסת ליה שמטוב, שמארגנת את היום הזה וחייבת לרדת לאודיטוריום, אני רוצה להתנצל בשמה.

זבולון אורלב: אני מתנצל גם בפני כל אלה שרצו לדבר ולא הספיקו.

זבולון אורלב: אני רוצה לסיים את הוועדה ולומר ששתי הוועדות, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות וועדת החינוך, התרבות והספורט קובעים כי על מדינת ישראל מוטלת חובה מהמעלה הראשונה לטפח את תרבות היידיש בהיותה תרבות יהודית מיוחדת בת מורשת של כאלף שנה.

זבולון אורלב: תרבות המייצגת את ערכי העם היהודי, שפתו, ספריו, הצגותיו וכל מכלול חייו.

זבולון אורלב: הוועדות מתכבדות לברך את כל העוסקים בתרבות היידיש: סופרים, יוצרים אמנים וכל יתר מי שפועל בתחום הזה, על כל מגוון הפעילויות ומחזקת את ידי האישים והארגונים להמשיך במשימה התרבותית.

זבולון אורלב: שתי הוועדות תמשכנה להיות כתובת, ככל שיידרש, כדי לקיים, לפי הצורך, גם דיונים ספציפיים העוסקים בתרבות היידיש.

זבולון אורלב: הוועדות מבקשות ממשרדי הממשלה: משרד התרבות, החינוך, הגמלאים, משרד האוצר ומשרדים נוספים, להקצות את המשאבים הדרושים, הן לתיאטרון יידיש שפיל והן לכל יתר המסגרות התרבותיות הפועלות לקידום תרבות היידיש.

זבולון אורלב: לשם כך גם להסדיר תבחינים מיוחדים שיוכלו לתת מענה הולם לקידום תרבות היידיש.

זבולון אורלב: הדבר הנוסף הוא, שהוועדות פונות לעירית תל-אביב על מנת שתקצה מבנה שיהווה מרכז תרבות היידיש בתל-אביב.

זבולון אורלב: נבקש מראש העירייה לדווח לוועדות, בתוך כחצי שנה, כיצד טופלה בקשה זאת.

זבולון אורלב: הוועדות פונות למשרד החינוך להעמיק ולהרחיב את תכנית הלימודים הקשורים לתרבות היידיש וכן ללמוד על סופרים, אישי רוח שקשורים לתרבות היידיש.

זבולון אורלב: עד כאן הסיכומים שלנו.

זבולון אורלב: אני רוצה להודות לכולם.

זבולון אורלב: תודה רבה.