ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 14, 2009-06-09 10:00

ליה שמטוב: בוקר טוב לכולם.

ליה שמטוב: ברצוני לברך את שגריר קנדה בישראל מר ג'ון אלן, את האורחים הנכבדים שהגיעו אלינו, החוקרים הבכירים מקנדה המומחים בתחום ההגירה והשילוב החברתי, את חוקרי מכון רופין שביוזמתם מתקיים המפגש הזה.

ליה שמטוב: איתנו נמצאים חברי הכנסת מרינה סולודקין וחבר הכנסת שלמה מולה.

ליה שמטוב: אני מברכת את כל האורחים והמשתתפים בוועדת העלייה, קליטה והתפוצות.

ליה שמטוב: בין המדינות שלנו קנדה וישראל יש הרבה דברים משותפים.

ליה שמטוב: קליטת מהגרים אצלכם בקנדה וקליטת העולים אצלנו בישראל.

ליה שמטוב: ישראל היא מדינה שקולטת עלייה ומאז שנת 1948 הגיעו קרוב לשלושה מיליון עולים לישראל.

ליה שמטוב: נושא ההגירה הוא מרכיב מרכזי בזהות הקולקטיבית של שתי המדינות.

ליה שמטוב: תהליך קליטת העלייה הוא תהליך ארוך ומורכב בתחומים שונים, כלכלי, תרבותי, חברתי.

ליה שמטוב: אלה הנושאים שהעבודה עוסקת בהם ואנחנו כמעט כל יום שהכנסת עובדת הוועדה מקיימת דיונים על כל מיני נושאים הקשורים לעולים.

ליה שמטוב: אני הייתי רוצה בקצרה לספר לכם על ועדת העלייה, קליטה ותפוצות.

ליה שמטוב: במה הוועדה עוסקת ומה הוועדה מקדמת.

ליה שמטוב: הסיוע בהעסקתם ושילובם של העולים במגזר הציבורי באמצעות החקיקה ובחינת יישום החקיקה.

ליה שמטוב: הבטחת זכויות סוציאליות לעולים, דאגה לדיור ציבורי לקשישים.

ליה שמטוב: מדינת ישראל בונה הוסטלים.

ליה שמטוב: מבצעי דיור.

ליה שמטוב: דאגה למשפחות חד הוריות, למשפחות עולים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך.

ליה שמטוב: דאגה לעולים נכים עם כל מיני מוגבלויות נוספות.

ליה שמטוב: הוועדה בוחנת את יישום החקיקה הנוגעת לעולים והתוכניות הממשלתיות לטיפול ושיפור קליטת עולי אתיופיה ועולים אחרים.

ליה שמטוב: הוועדה מסיירת במרכזי הקליטה ולומדת מקרוב את הצעדים הראשונים של העולים החדשים ושילובם בחברה הישראלית.

ליה שמטוב: הוועדה מנסה לבדוק פנסיות מחוץ לארץ לאנשים שהגיעו לארץ בגיל מבוגר וצברו את הניסיון והוותק וזכויות פנסיונית במדינות מוצאם.

ליה שמטוב: הוועדה עוסקת בדיונים של חינוך תלמידים עולים המתמודדים עם קשיי שפה ותרבות ומניעת נשירה ממערכת החינוך ונותנת את ליבה לפשיעה.

ליה שמטוב: הוועדה מעודדת שמירה על מורשת ממדינות המוצא של העולים ומקווה שהדבר יביא להפחתה של גילוי הגזענות כלפיהם.

ליה שמטוב: הוועדה גם מטפלת בניצולי שואה ובקשיים הייחודיים של הקשישים ניצולי השואה.

ליה שמטוב: זה בקצרה סיפרתי על ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

ליה שמטוב: אני אשמח מאוד והוועדה תשמח לשמוע את הניסיון שלכם בתחום ההגירה.

ליה שמטוב: הייתי מבקשת משגריר קנדה בישראל אולי לפתוח את הדיון.

ג'ון אלן: בוקר טוב, ברוכים הבאים.

ג'ון אלן: הרשו לי להתחיל על ידי מתן תודה ליושבת הראש שמארחת את האירוע הזה הבוקר, חברי כנסת, חברי הפורום של קנדה ישראל ואורחים אחרים.

ג'ון אלן: לכבוד הוא לי להיות כאן וזה כבוד גם כן, אני מדבר בשם הקנדים הנמצאים כאן להיות כאן ואנחנו מודים לכם על האפשרות לקיים את הפורום הזה.

ג'ון אלן: זה עתה מלאו 60 שנה ליחסים בין ישראל וקנדה.

ג'ון אלן: במשך שישים השנה ובמיוחד בשנים האחרונות העלינו את היחסים לרמה חדשה, סחר, הגנה, מודיעין.

ג'ון אלן: אחד מהתחומים שהיתה לנו הזדמנות באמת להרחיב את היחסים זה בתחום הסוציו-אקונומי, הגירה וקליטה.

ג'ון אלן: אלה הם נושאים שיש לנו הרבה מן המשותף בהם ונוכל לחלוק את ניסיונותינו, ונוכל ללמוד זה מזה.

ג'ון אלן: שתי הארצות שלנו הן קהילות הגירה.

ג'ון אלן: שנינו עומדים מול בעיית הקליטה, שנינו סומכים על הגירה כדי לשמר את ארצותינו בחיוניותן.

ג'ון אלן: כך שהפורום שמכללת רופין מספקת והפורום שאת סיפקת גברתי יושבת הראש הם חוליות חיוניות בשרשרת שתומכות בקשר הזה.

ג'ון אלן: אני רוצה להצהיר על הנוכחות של מר פרימן ואשתו הנמצאים איתנו היום.

ג'ון אלן: פרימן יקבל תואר כבוד ממכללת רופין מחר והקשר הוא מעניין וחשוב.

ג'ון אלן: שוב אומר, זה הקשר בין קנדה וישראל.

ג'ון אלן: מפני שבשנות העשרים של המאה הקודמת סבו של פרימן וקנדים רבים שהגיעו לקנדה זה מכבר התאספו בעיר הולדתי ויניפג, גייסו מיליון דולר ורכשו את אדמות עמק חפר, האדמות שכפר רופין שוכן בהן עתה וחלקת האדמה שהמכללה שיוצרת את הפורום הזה ליחסים ההדדיים בינינו.

ג'ון אלן: אנא הרשו לי לסיים.

ג'ון אלן: הרשו לי להודות לכם שוב וברכות לכול הנמצאים.

ליה שמטוב: תודה רבה לשגריר קנדה בישראל.

ליה שמטוב: אני מבקשת מכל הדוברים שרוצים לדבר בוועדה להציג את שמם גם למשתתפים פה וגם לפרוטוקול אבל לפני זה אני נותנת את זכות הדיבור לחברי הכנסת.

ליה שמטוב: בבקשה חברת הכנסת מרינה סולדוקין.

מרינה סולודקין: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

מרינה סולודקין: אני רואה זאת כזכות להשתתף במפגש היום של הפורום הקנדי-ישראלי.

מרינה סולודקין: אני חברת כנסת מזה 13 שנים.

מרינה סולודקין: נבחרתי לשמש חברת כנסת אחרי 5 שנים לשהותי במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: יש לנו ייצוג טוב מאוד של עולים חדשים מברית המועצות בכנסת.

מרינה סולודקין: אתם יודעים על הגל הגדול שהיה בשנות התשעים.

מרינה סולודקין: איתנו נמצא גם חבר הכנסת שלמה מולה אשר מייצג את הקהילה שלו.

מרינה סולודקין: בכנסות קודמות היו שני חברי כנסת שייצגו את הקהילה האתיופית, אחד ממפלגת ש"ס.

מרינה סולודקין: לפני שבועיים הייתי חולה לרוע המזל ולא יכולתי להרצות במכללת רופין.

מרינה סולודקין: בעברי הייתי פעמיים סגנית שר הקליטה והעלייה ואני אכן חושבת שקנדה וישראל יכולות להחליף דעות באשר לניסיונן בתחום.

מרינה סולודקין: זה מאוד חשוב.

מרינה סולודקין: ברוסיה, למרבית ההפתעה, כתבתי את עבודת הדוקטורט שלי על אוסטרליה כמדינה של מהגרים ואחרי כן כתבתי על קנדה, סוג ההתפתחות והמפתח לשגשוג בקנדה, אוסטרליה וכמו כן היו לי ממצאים בקשר לארגנטינה ומדינות אחרות.

מרינה סולודקין: עלי לומר שאני משתמשת בניסיוני האקדמי כאן בישראל, במשרד העלייה והקליטה במיוחד במדיניות מעשית ויחד עם חבריי, יושבת הראש וחבר הכנסת שלמה מולה אנחנו מאוד פעילים בחקיקה.

מרינה סולודקין: זה מאוד קשה.

מרינה סולודקין: אנחנו מסוג אלה הלוחמים.

מרינה סולודקין: כאן מקום הוועדה ואין בנו פילוג בין שמאל וימין.

מרינה סולודקין: אנחנו לוחמים יחד לקליטה טובה יותר של העולים הבאים לישראל.

מרינה סולודקין: זו היא משימה מעניינת, מאתגרת, ויש לי הזכות והמנדט על ידי הציבור הישראלי וקהילת העולים אשר בחרו בי להיות חברת כנסת בפעם החמישית.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת שלמה מולה.

שלמה מולה: גברתי יושבת הראש ואדוני השגריר של קנדה בישראל וכל הנוכחים המכובדים אני מקדם את פניכם בברכה לבואכם אל הכנסת קודם כל.

שלמה מולה: היתה לנו פגישה עם המשלחת הקנדית לפני יומיים במכללת רופין.

שלמה מולה: לדעתי מכללת רופין עשתה צעדים לקידום נושא העלייה והקליטה.

שלמה מולה: זה חשוב מאוד לנו כמחוקקים, ואני חושב שזה גם חשוב מאוד לבעלי המקצוע העוסקים במלאכה שעובדים עם העולים החדשים, כמו משרד העלייה והקליטה.

שלמה מולה: בעלי המקצוע יכולים להשתמש במחקר כדי להבין טוב יותר את העולים החדשים, מהיכן באו, ואיך הם נקלטים פה בישראל, ואנחנו יכולים ללמוד מהניסיון הבינלאומי בתהליכי הגירה.

שלמה מולה: ישראל היא ייחודית מההיבט הזה שמהגריה באים מכל העולם.

שלמה מולה: כמו שיושבת הראש אמרה אנחנו מתדיינים על הרבה נושאים בבית הזה.

שלמה מולה: אנחנו דנים בהיבטים של הקהילה, בהיבט של בעלי המקצוע ואנחנו מוצאים את עצמנו כמחוקקים.

שלמה מולה: הוועדה הזאת היא ועדה מאוד מיוחדת.

שלמה מולה: רוב הנושאים מועלים מתוך קונצנזוס.

שלמה מולה: אין פוליטיקה לשמה בוועדה הזאת.

שלמה מולה: זה כמובן מאוד יוצא דופן בבית הזה שהוא הכנסת.

שלמה מולה: רוב חברי הוועדה הם עולים חדשים לשעבר.

שלמה מולה: עברנו את התהליכים של קליטה ויותר קל לנו להבין את תהליכי הקליטה של העולים החדשים.

שלמה מולה: באנו לשמוע אתכם.

שלמה מולה: יתרה מזאת, באנו לדבר איתכם ושוב ברוכים הבאים.

שלמה מולה: אני חושב שזו לא צריכה להיות הפגישה האחרונה.

שלמה מולה: אנחנו יכולים לתכנן פגישה נוספת בעתיד עם מכללת רופין.

שלמה מולה: עלינו לתמוך במכללה יותר.

שלמה מולה: מבחינה פוליטית וכלכלית יש תועלת במפגשים הללו.

שלמה מולה: זה צריך להיות בראש מעיינינו לתמוך במכללה כמו רופין, לעזור להם כלכלית, תמיכה כלכלית.

שלמה מולה: זה מאוד חשוב לעולים החדשים.

שלמה מולה: תודה רבה לכם.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: עכשיו בואו נשמע את האורחים שלנו שהגיעו אלינו ואני מבקשת שוב מי שרוצה לדבר תציגו בבקשה את עצמכם בשמכם ותציינו את התפקיד שלכם לפרוטוקול.

ליה שמטוב: בבקשה.

בת שבע ראובני: גברתי יושבת הראש, אדוני השגריר, חברי הכנסת המכובדים.

בת שבע ראובני: שמי בת שבע ראובני.

בת שבע ראובני: אני סמנכ"לית במשרד העלייה והקליטה.

בת שבע ראובני: אני מודה על ההזמנה.

בת שבע ראובני: המפגש של היום הוא המשך של מפגש שכבר התקיים קודם כחלק מארגון מטרופוליס שנפגשנו בזמנו ובהמשך גם כחלק מקשרי העבודה ארוכי השנים בין המשרד לקליטת העלייה שאחראי במדינת ישראל על קליטתם של העולים ובין המכללה האקדמית רופין וכמובן גם עם חברינו האורחים מקנדה שבחסות רופין נפגשנו גם בפעמים הקודמות.

בת שבע ראובני: מאחר והדיון פה היום הוא הקשר של המשרד גם עם רופין וגם עם הבית הזה בשבילנו השולחן העגול הזה הוא הבית הפרלמנטרי שאיתו אנחנו עובדים בצורה רצופה.

בת שבע ראובני: אנחנו מקיימים דו שיח שוטף שיש בו הרבה מאוד נתינת דין וחשבון לחברי הכנסת שאחראים על התחום הזה מתוך כוונה לקדם ביחד את קליטתם של העולים בצורה המיטבית ביותר שלהם פה בארץ.

בת שבע ראובני: בשנה האחרונה אנחנו יצאנו בפרויקט נוסף שהבית הזה, החדר הזה על נציגיו הפרלמנטריים היו שותפים.

בת שבע ראובני: זה המבצע להחזרת התושבים החוזרים בשנת השישים למדינת ישראל.

בת שבע ראובני: מבצע שנתן פרי ואנחנו מרגישים אותו היום עם תוצאות מאוד מרשימות.

בת שבע ראובני: ללא התמיכה של חברי הכנסת ששייכים לוועדה הזאת שהיא הוועדה המקצועית שמגבה אותנו חלק גדול מהתוכניות לא היו יוצאות לפועל.

בת שבע ראובני: צריך להודות בזה.

בת שבע ראובני: אנחנו עובדים יד ביד ואנחנו מרוצים משיתוף הפעולה מאוד מאוד.

בת שבע ראובני: ועכשיו אני רוצה לספר סיפור אישי מה זה נקרא לחיות במדינת הגירה, לעסוק בקליטת העלייה ולאחר מכן שיהיה הרבה נחת.

בת שבע ראובני: לא סתם חבר הכנסת שלמה מולה מחייך שפגשתי אותו לפני שנים רבות כילד.

בת שבע ראובני: ברשותך חבר הכנסת מולה כילד צעיר.

שלמה מולה: התענוג כולו שלי.

בת שבע ראובני: פגשתי אותו כילד צעיר שעלה מאתיופיה ובאנו עם איזושהי תוכנית קצת משוגעת של לימודים תוך שנה וחצי לתעודת בגרות ישראלית.

בת שבע ראובני: אנחנו באנו ואמרנו אפשר לעשות את זה.

בת שבע ראובני: עשינו את זה עם בית ספר ליאו בק.

בת שבע ראובני: כל מי שהיה מסביבנו אמר זה לא יכול לקרות.

בת שבע ראובני: והנה יושב לפניכם שלמה מולה שמוכיח שזה יכול לקרות.

בת שבע ראובני: הוא היה ילד צעיר.

בת שבע ראובני: יחד איתו היו עוד עשרה חבר'ה צעירים שהתלבשו על הנושא והפכו את הבלתי אפשרי לאפשרי.

בת שבע ראובני: זאת מדינת ישראל.

בת שבע ראובני: זאת קליטת העלייה.

בת שבע ראובני: וזאת הדוגמה של מה שקורה במדינה הזאת שיושבים סביב השולחן הזה אנשים שלא מזמן עלו.

בת שבע ראובני: מתנהל פה דיון בשפה זרה, לא בשפה הנוכחית.

בת שבע ראובני: אני מפאת כבוד לשפה ולבית מדברת בעברית ואנחנו כולנו יחד מאוחדים סביב הנושא המרכזי שאנחנו מדברים עליו שהוא אחד מהיסודות הגדולים של מדינת ישראל – קליטת עלייה.

בת שבע ראובני: אני רוצה לברך אתכם.

בת שבע ראובני: חלק מכם נראים לי מוכרים עוד מהפגישה הקודמת.

בת שבע ראובני: חלק מכם פעם שנייה.

בת שבע ראובני: נפגשנו בזמנו גם בבית התפוצות מי שהיה יחד עם שר הקליטה בזמנו.

בת שבע ראובני: ראינו כולנו מה זה נקרא תפוצות במדינת ישראל ונותר לי רק לברך בשם המשרד גם את מכללת רופין על היוזמה ועל הקשר הרציף, גם אתכם האורחים המכובדים וכמובן את חברי הכנסת ולומר גם תודה.

בת שבע ראובני: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: כמו שנאמר פה יושבים פה שלושה חברי כנסת.

ליה שמטוב: חבר כנסת שלמה מולה שהגיע לארץ בשנת 1984, מרינה סולודקין שהגיעה לארץ ב-1991 ואני הגעתי לארץ ב-1980.

ליה שמטוב: באמת העלייה היתה לא קלה.

ליה שמטוב: אנחנו כולנו עברנו את הדרך הלא פשוטה אבל מוצלחת כי היום אנחנו פה בכנסת ומייצגים גם את הבוחרים שלנו וגם את כל עם ישראל.

מרינה סולודקין: תגידי שגם שרת הקליטה היא עולה חדשה.

ליה שמטוב: ושרת הקליטה סופה לנדבר היא גם עולה חדשה.

ליה שמטוב: גם שר התיירות וגם שר התפוצות וגם שר החוץ כולם עלו לארץ לא מזמן, עשרים שנה, שלושים שנה.

מרינה סולודקין: יושב ראש הקואליציה.

ליה שמטוב: נכון.

ליה שמטוב: זה באמת מצב מבורך מאוד.

ליה שמטוב: אני מבקשת מפרופסור ג'ק ג'דבב, בבקשה.

ג'ק ג'דבב: תודה רבה.

ג'ק ג'דבב: זו זכות גדולה להיות כאן.

ג'ק ג'דבב: אנחנו באמת מרגישים שזו זכות להיות מוזמנים לכאן ואנחנו נושאים את עינינו לדיאלוג עשיר היום.

ג'ק ג'דבב: הרשו לי להציע לכם במהירות קצת רקע.

ג'ק ג'דבב: אני אהיה מאוד קצר.

ג'ק ג'דבב: במשך 18 החודשים האחרונים, פחות מ-18 חודשים, בשיתוף עם האגודה ללימודים קנדיים והמרכז במכללת רופין דרך תוכנית ההגירה והקליטה שלו, השגנו דברים רבים כפי שאתם נוכחים לדעת.

ג'ק ג'דבב: היו לנו ארבעה מפגשים עד היום.

ג'ק ג'דבב: ארבעה מפגשים במשך 18 חודשים זה די מהותי ואנחנו יכולים לקיים מפגשים אלו הודות לתמיכתו של השגריר הקנדי בישראל ולשותפות הגדולה שיש לנו עם עמיתינו, חלק מהם נמצאים כאן ואם יורשה לי אזכיר באופן מיוחד משה סמיונוב מנהל התוכנית וקארין עמית ורויטל פולג.

ג'ק ג'דבב: אני רוצה להודות לכם על שיתוף הפעולה בינינו.

ג'ק ג'דבב: זהו דיאלוג חשוב מאוד שיש בינינו לביניכם.

ג'ק ג'דבב: אינני חושב שאפשר להבין אחת מארצותינו לגמרי מבלי להבין את ההגירה והגיוון הרחב שהיא מעלה.

ג'ק ג'דבב: אינכם יכולים להבין את ההיסטוריה של אחת מארצותינו, או את המציאות העכשווית שלהן.

ג'ק ג'דבב: לכן לא רק שאנחנו במשימה להמשיך ולהחליף מידע ולהעביר מידע אבל אנחנו גם כן בתהליך זה מנסים לחנך כל אחד בארצו את הציבור שלו, את האוכלוסייה שלנו, בקשר לחשיבות של הידע של תחומים אלו, ולנסות לסייע גם כן לגרות את הקהל לדיון ובה בעת גם לזהות תגובות לאתגרים שניצבים בפנינו.

ג'ק ג'דבב: אנחנו מעורבים גם כן ואנחנו מסייעים הדדית זה לזה דרך דיאלוג גלובלי.

ג'ק ג'דבב: אני לפעמים מתלוצץ עם עמיתיי במחלקת ההגירה בקנדה ועם השר בכלל זה שקנדה מייצאת ידע על שונות.

ג'ק ג'דבב: במידה רבה זה אחד מענפי היצוא החשובים שלנו.

ג'ק ג'דבב: אנחנו שמחים בעולם זה שאנחנו מייצאים ידע על הגירה ואנחנו בתורנו מייבאים ידע מישראל אודות דרכיה בטיפול בבעיות ואתגרי הגירה.

ג'ק ג'דבב: בעשותנו כך אנחנו מתקדמים לעבר הדיאלוג הגלובלי.

ג'ק ג'דבב: אנחנו איננו בודדים במערכה בדיאלוג הזה.

ג'ק ג'דבב: כשנפגשנו במסגרת מטרופליס היו ארצות רבות שהיו שותפות לדיאלוג.

ג'ק ג'דבב: אנחנו יכולים להיזון מהעבודה שאנחנו מבצעים ביחד בהבנה ובחלוקת הידע עם שותפים אחרים על פני כדור הארץ.

ג'ק ג'דבב: אתגרים רבים ניצבים בפנינו בעולם שמשתנה במהירות גדולה.

ג'ק ג'דבב: הרשו לי לומר דבר נוסף אחד.

ג'ק ג'דבב: הרשו לי לבטא את רחשי ליבי בקשר לנושא שיש לי לגביו עניין מיוחד ואשמח לשמוע יותר על נושא זה והכוונה שלי היא לטכנולוגיות המשתנות והשפעתן על התופעה של הגירה.

ג'ק ג'דבב: כאשר הוריי הגיעו מפולין לקנדה דרך ישראל ודרך מקומות אחרים בעצם אחרי מלחמת העולם השנייה הם ניתקו מארץ מוצאם והמולדת שלהם בדרך מאוד רבת עוצמה.

ג'ק ג'דבב: האפשרות להחליף מידע ולקשור קשרים עם הארצות הללו היתה קשה מאוד לפני חמישים שנה.

ג'ק ג'דבב: היום קושי זה לא קיים.

ג'ק ג'דבב: מפני הטכנולוגיות החדשות אנחנו יכולים להימצא במקום אחד, להתנחל במקום מסוים ולפעול במקום אחר.

ג'ק ג'דבב: ולזה נודעת חשיבות רבה במיוחד בנוגע לכלכלה אבל גם בקשר לתחומים אחרים.

מרינה סולודקין: גם מסך הברזל ירד.

ג'ק ג'דבב: בדיוק.

ג'ק ג'דבב: יש תופעה גלובלית.

ג'ק ג'דבב: אני יכול להיות בקנדה ולהיות מודע למה שקורה בארץ או בכל מקום אחר בעולם במהירות יותר גדולה מאשר ישראלים רבים יכולים לקבל מידע.

ג'ק ג'דבב: זהו תחום של עניין מיוחד וכנראה שאנחנו צריכים לחקור אותו יחדיו, ולעשות זאת עם שותפים אחרים גם בישראל וגם בקנדה.

ג'ק ג'דבב: לאחר שהבעתי את העניין המיוחד שיש לי בנושא הרשו לי להציע לכם עותק של פרי עבודתנו במשך 18 חודשים וזהו מסמך שאני וקארין ערכנו שנקרא, ארצות מובטחות, וזה כולל שני תריסרים של מסות של מומחים קנדים וישראלים, מסות נבחרות על מספר מגוון של נושאים, שעוסקות בהגירה, קליטה וזהות שזו האחרונה יכולה להתנתק מהתופעות של הגירה וקליטה.

ג'ק ג'דבב: אנחנו מקווים לפרסם פרסומים רבים נוספים.

ג'ק ג'דבב: אני אעצור כאן.

ג'ק ג'דבב: יש עימנו קנדיים בעלי איכות, מאוד ידענים בתחומים שונים, ואני חושב שמה שלמדנו עד כה שאנחנו קבוצה סקרנית של קנדים.

ג'ק ג'דבב: כאשר אנחנו פותרים בעיה מסוימת, שאלות רבות אחרות מיד צצות.

ג'ק ג'דבב: זה מזכיר לי את האנלוגיה של עבודתי עם הקהילה היהודית בקנדה.

ג'ק ג'דבב: כאשר היו לנו שני אנשים מתדיינים היו להם עשר דעות שונות.

ג'ק ג'דבב: במקרה הזה יש לנו חמש שאלות לכל תשובה.

ג'ק ג'דבב: אני רוצה להזמין את העמיתים שלי ולעודד אותם לשאול שאלות.

ג'ק ג'דבב: אנחנו נדבר גם בצרפתית.

ג'ק ג'דבב: אנחנו מודים לכם על הניסיון על החומר שברשותנו.

ג'ק ג'דבב: אני מודה לכל העמיתים וליושבת הראש של הוועדה ואנחנו מקווים שבשנה הבאה נחזור לישראל.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: אני מבקשת מפרופסור משה סמיונוב ממכון רופין לדבר.

משה סמיונוב: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

משה סמיונוב: כפי שאמרנו ביומיים האחרונים קנדה וישראל הן שתי מדינות הגירה.

משה סמיונוב: יש הרבה דברים דומים בשתי הארצות ויש גם דברים שונים רבים.

משה סמיונוב: אנחנו יכולים לחלוק את המידע וללמוד זה מזה.

משה סמיונוב: ב-18 החודשים האחרונים יכולים היינו לבסס יחסים טובים מוצקים ולהחליף מידע בין שתי קבוצות של אקדמאים.

משה סמיונוב: ברצוני לומר שחוקרים רבים הן בישראל והן בקנדה מקדישים מאמץ וזמן רב ללמוד הגירה.

משה סמיונוב: תופעת ההגירה היא תופעה מיוחדת במינה לא רק בישראל, לא רק בקנדה אלא ברחבי העולם כולו.

משה סמיונוב: אנחנו חיים בעידן של הגירה ותנועת אוכלוסין וזהו אחד ההיבטים המרכזיים של שינוי חברתי בחברה בכללותה.

משה סמיונוב: עם כל זאת יחידים עושים את עבודתם כפרטים.

משה סמיונוב: הרבה מאוד חוקרים מקדישים היום את המאמצים לחקור את נושא ההגירה.

משה סמיונוב: לפעמים הם מאמצים של אד הוק, אנחנו יוצרים רשתות של חוקרים.

משה סמיונוב: פה אנחנו ניסינו לעשות מאמץ, ראשית כל במכללת רופין.

משה סמיונוב: דרך אגב צריכים לברך את פרופסור שוש ארד במקרה הזה שהיא באה מעולם תוכן אחר לגמרי, ביולוגית ימית שראתה שנושא ההגירה עבור החברה הישראלית זה נושא מרכזי וחייבים לקדם אותו ולמסד אותו.

משה סמיונוב: בפעם הראשונה הקמנו מכון מחקר ותוכנית לימודים שמתמקדת בנושא ההגירה.

משה סמיונוב: באותה דרך ניסינו למסד את היחסים עם העמיתים הקנדים.

משה סמיונוב: ראינו שכאשר עובדים בצורה מסודרת, מאורגנת, מציגים את הידע שחברה א' צוברת וחברה ב' צוברת ומחליפים אינפורמציות אפשר להגיע הרבה יותר רחוק.

משה סמיונוב: אני מחפש דרכים איך אפשר באמת למסד מערכות כאלה של יחסים אקדמיים בחברות כדי שבאמת נוכל להוסיף ערך מוסף למחקר שפרטים עושים.

משה סמיונוב: זה יכול להתבצע גם במכונים קבועים וגם במסגרות מאורגנות קבועות של חוקרים.

משה סמיונוב: משום כך באמת הייתי רוצה לשמוע על רעיונות או דרכים מכל הנוכחים פה איך אנחנו ביחד במאמץ משותף מעבר לניסיונות המשותפים שאנחנו עושים לראות איך אנחנו יכולים למסד את היחסים האלה ולהגיע יותר רחוק כי הפנים צריכים להיות תמיד כלפי העתיד.

משה סמיונוב: אנחנו חיים בחברת מהגרים.

משה סמיונוב: ההגירה לא תיפסק.

משה סמיונוב: ההגירה מקבלת צורות שונות ומשונות.

משה סמיונוב: זו לא ההגירה הקלאסית של מהגרים שמנתקים את עצמם מארץ המוצא ועוברים לארץ היעד והכול מתחלף.

משה סמיונוב: היום אנשים חיים בצורות שונות של הגירה.

משה סמיונוב: שמענו את זה מג'ק רמז לכך, שבעצם אתה יכול לחיות בשתי חברות.

משה סמיונוב: אתה חי בחברה אחת ושומר את התרבות שלך.

משה סמיונוב: אנחנו צריכים לראות את אותן דרכים איך אנחנו יחד מקדמים פתרונות ואני מקווה שבארגון הזה אנחנו נוכל לעשות דברים בעתיד אז אני זורק פה את האתגר כלפי כל הנוכחים פה איך להמשיך ולעבוד ביחד, לקדם את הידע בנושא הגירה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: מר אלן, רצית להתייחס?

ג'ון אלן: השר שלי לענייני הגירה היה כאן, נשא דברים במכללת רופין, בעצם התקיף כמה נושאים מורכבים.

ג'ון אלן: יכול להיות שאני לוקח דברים כמובנים מאליהם אבל אנחנו כולנו מדברים בדיפלומטיות ובנימוס.

ג'ון אלן: אני אהיה מעוניין לשמוע על כמה מן הנושאים הקשים שאתם כקנדים וכישראלים בעצם הבאתם לדיון ביומיים האחרונים.

ג'ון אלן: עם מה יצאתם כשאלות וכבעיות שהוועדה תוכל להגיב עליהן כמחוקקים.

ג'ון אלן: מה העליתם בחכת

ג'ון אלן: כם על נושאים משותפים או שונים שלא רק מדברים על העובדה שאנחנו לומדים זה מזה אלא עניינים שמופנים כלפי הבעיות שאתם כחוקרים מגיבים עליהם.

ג'ון אלן: מה הן אמנם הבעיות בשתי הארצות שלנו?

ג'ון אלן: אני יודע מתוך הדיון אמש שכמה מן הבעיות היו זהות.

ג'ון אלן: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

משה סימונוב: מעבר לדמיון בעובדה ששתי החברות הן חברות מהגרים ההבדלים הם רבים ומורכבים.

משה סימונוב: ראשית בהיקף ההגירה לישראל.

משה סימונוב: אנחנו חברה שגדלה ב-60 שנה פי עשרה כתוצאה מהגירה.

משה סימונוב: 600 אלף ב-7.4 מיליון תושבים.

משה סימונוב: רוב המהגרים בישראל היו פליטים.

משה סימונוב: בקנדה יש שיטת בחירה, היא הרבה יותר סלקטיבית, כמות קטנה של מהגרים, מהגרים כלכליים.

משה סימונוב: ישראל היא אולי החברה היחידה ופה ההבדל מקנדה שמחויבת אידיאולוגית ומוסדית לקליטה מוצלחת של העולים.

משה סימונוב: אנחנו רואים את עצמנו כמודל קליטה.

משה סימונוב: זו לא חברת שוק אלא חברה שמחזירה את הבנים למדינה.

משה סימונוב: העולים מגיעים.

משה סימונוב: יש לזה בעצם חשיבה חיובית במשמעות של עלייה למדינת ישראל.

משה סימונוב: יחד עם זאת אנחנו דיברנו כל הזמן על קליטה של עולים בנושאים שלא התמקדנו בהם.

משה סימונוב: אנחנו חושבים שצריך יותר להתמקד בהם.

משה סימונוב: זה אפילו התוצאות השליליות שקשורות בהגירה.

משה סימונוב: לא הכול חיובי וורוד סביב ההגירה.

משה סימונוב: יש הרבה תופעות של דעות קדומות, של אפליה, של קשיי הסתגלות, של קשיי קליטה, שלמרות כל המאמצים שחברה יכולה לעשות עדיין אנחנו נתקלים בהם.

משה סימונוב: ואלה התופעות שאני חושב שבעתיד אנחנו חייבים לעבוד יותר כדי להבין אותן עד הסוף.

משה סימונוב: דווקא את התופעות השליליות ולא התופעות החיוביות.

משה סימונוב: טוב ללמוד על התופעות החיוביות, זה נעים ונעים לנו לפעמים לטפוח על הכתף ולומר אנחנו עושים עבודה טובה.

משה סימונוב: אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל איפה העבודה לא מספיק טובה.

משה סימונוב: איפה יש את הסדקים במערכת ודרך זה ללמוד איך לשפר את מצבם של המהגרים כי התהליך הזה יימשך.

משה סימונוב: אני חושב שזה יהיה העתיד.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: זה באמת נכון.

ליה שמטוב: רק בשנת 90 הגיעו לארץ מעל מיליון עולים והמדינה היא לא כמו קנדה.

ליה שמטוב: מדינה קטנה ומדינה שקלטה כל כך הרבה עולים.

ליה שמטוב: בטח שהיא נתקלה בקשיים רבים.

ליה שמטוב: טוב ללמוד ולהעביר את הניסיון אחד לשני.

שלמה מולה: אני דווקא הייתי רוצה לשאול אתכם החוקרים של מכללת רופין לפחות במסקנות, אם אלה הן מסקנות ביניים.

שלמה מולה: הרבה אנשים מאיתנו חושבים, לפחות אני חושב קנדה היא מקום אידיאלי להגירה.

שלמה מולה: אנחנו אומרים לעצמנו ישראל היא לא מדינת מהגרים, אנחנו אומרים היא מדינת עולים.

שלמה מולה: זה הבדל עצום גם במונח וגם בתפישה.

שלמה מולה: אבל קנדה למרות שהיא מדינת מהגרים היא חברה פלורליסטית.

שלמה מולה: זאת אומרת הנושא הזה שנקרא לזה, כיבוד תרבויות או קבלת תרבויות כחברה לרובנו נראה שקנדה היא הרבה יותר פתוחה מאשר הפתיחות המצויה במקומותינו כמדינת יהודים, כמדינת קולטי עלייה ולא קולטי הגירה.

שלמה מולה: איך אנחנו יכולים להסביר את המונח הזה שלכאורה אצלנו היה צריך להיות הרבה יותר לבבי.

שלמה מולה: זה אמור להיות אידיאלי כביתו של העם היהודי.

שלמה מולה: הייתי רוצה להיווכח איך אתם רואים את זאת, דווקא בנקודה הזאת.

שלמה מולה: זה יותר מעניין אותי.

שלמה מולה: אני שואל אתכם ואני אגיד לכם למה אני שואל.

שלמה מולה: יש הרבה ויכוח גם בתוך הבית הזה.

שלמה מולה: האם זה נכון להקים מרכז מורשת יהדות אתיופיה, או להקים מרכז מורשת בוכרה או מרכז מורשת קווקז.

שלמה מולה: האם זה נכון או לא נכון?

שלמה מולה: אנחנו הולכים בין הטיפות.

שלמה מולה: מצד אחד אנחנו רוצים לייצר ישראלי חדש.

שלמה מולה: לבוא ולהגיד אתה תשכח מה שהבאת איתך, אנחנו רוצים אותך מוצר חדש שקוראים לו ישראלי.

שלמה מולה: זה מתחיל מתקופת בן גוריון.

שלמה מולה: אנחנו יודעים שהתפיסה הזו התנפצה לנו.

שלמה מולה: אני לא חושב שזה רע שזה מתנפץ.

שלמה מולה: לעומת זה קנדה לפחות ממה שאני יודע היא יותר מוכנה לקבל את התרבויות של האחרים כחלק מהתרבות שלה.

שלמה מולה: האם ההנחה הזאת מוטעית?

שלמה מולה: האם זה נכון?

שלמה מולה: איך אתם רואים את הסוגיה הזאת.

קארין עמית: קארין עמית מהמרכז האקדמי רופין.

קארין עמית: הנושא הזה עלה.

קארין עמית: גם ג'ק העלה אותו.

קארין עמית: הנושא של כור ההיתוך שכולנו כבר הרבה שנים חשבנו שהוא נושא מרכזי.

קארין עמית: עובדה שבחברה הישראלית זה היה הכיוון.

קארין עמית: זה עבר שינוי שמות במחיקת זהויות.

קארין עמית: יש מספיק מחקרים שמראים שזה היה הכיוון.

קארין עמית: וגם אני נולדתי במרוקו אמנם לפני הרבה מאוד שנים ועליתי בתור ילדה אבל עדיין בשנות השבעים זה גם תופעות שהיו קיימות.

קארין עמית: זאת אומרת המליצו.

קארין עמית: עדיף לשנות את השם.

קארין עמית: זה יישמע יותר ישראלי, כביכול לטובת הילד אבל הדברים האלה היו קיימים.

קארין עמית: אין ספק, בשנים האחרונות אני חושבת לזכותה של העלייה מברית המועצות ובגלל המסה של העולים ועולים שלא הסכימו לחלק מהשינויים יש שינוי בהקשר הזה.

קארין עמית: גם בקנדה אנחנו מבינים שיש גם כן הבנה כזאת.

קארין עמית: זאת אומרת הכור היתוך הזה גם אם היינו מאוד רוצים אותו זה בלתי אפשרי.

קארין עמית: לפחות איך שזה מתבטא גם בארצות הברית, גם בישראל וגם בקנדה.

קארין עמית: אני לא חושבת שזאת שאלה האם צריך את זה או לא צריך את זה כי כנראה שאי אפשר את זה, אנשים יש להם שורשים ולשורשים האלה יש חשיבות ויהיה מאוד קשה להגיד זה בלתי אפשרי.

קארין עמית: עובדה שכן יש מכונים ודווקא מסקרים שאנחנו עשינו במימון משותף עם משרד הקליטה ורחל גינדי יושבת כאן ויש לנו שיתופי פעולה בין היתר שאלות שעלו שם אלה שאלות של זהות.

קארין עמית: עד כמה חשוב לך לשמר את תרבות המקור שלך?

קארין עמית: בהשוואה בין יוצאי אתיופיה, יוצאי ברית המועצות ועולי המערב עולים שהגיעו בשנים האחרונות, שדווקא לעולי אתיופיה זה הכי חשוב.

קארין עמית: זאת שאלה.

קארין עמית: הם הכי פחות משמרים ממה שאני מכירה וזה מאוד חשוב להם.

קארין עמית: אין ספק שמי שחושב שזה חשוב לו ולא עושה את זה נוצר איזשהו תסכול שאחר כך יכול ליצור איזשהן בעיות גם בשלבים של השתלבות.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה.

רחל גינדי: רחל גינדי ממשרד הקליטה.

רחל גינדי: אני מנהלת אגף המחקר.

רחל גינדי: אני אמנם ילידת הארץ אבל ההורים שלי עלו מרוסיה ופולין.

רחל גינדי: אז אני קצת מכירה גם את ההיבט הזה.

רחל גינדי: אני חושבת שהשאלה שחבר הכנסת שלמה מולה העלה בדיוק מחברת דווקא את ישראל וקנדה בצומת דרכים.

רחל גינדי: אם קנדה התחילה מרב תרבותיות ישראל התחילה מכור היתוך ושתי החברות מזהות בעייתיות בדרך שבה הן התנהלו.

רחל גינדי: שתי החברות איכשהו מנסות להתכנס למקום חדש שמצד אחד רוצה לשמר וליצור זהות וזיקה לחברה הקולטת הישראלית או הקנדית עם לתת מקום להמשכיות בשימור הזהות התרבותית והאישית והפוליטית בכל ההיבטים.

רחל גינדי: ישראל עשתה את ההתחלה של המעבר מכור היתוך לפלורליזם לפני העלייה הגדולה מברית המועצות.

רחל גינדי: ואני דווקא כמשרד ממשלתי ראיתי את זה בפעילויות שהמשרד יזם וארגן כדי לאפשר לעולים מתרבויות, משפות, מחברות שונות ליצור לעצמן מסגרות המשך תרבותיות שמאפשרות להתבסס קודם במצע התרבותי החברתי האישי ולאט לאט לשלוח שורשים אל החברה הקולטת.

רחל גינדי: כי בסך הכול אנחנו לא רוצים שייווצרו איים איים שאינם מנהלים דיאלוג ואינם מפתחים זהויות עם חברה קולטת.

רחל גינדי: קנדה מכיוון אחד וישראל מכיוון אחר מחפשות כרגע את המילייה ואת הדרך ואת התפיסות הנכונות,

רחל גינדי: מצד אחד לשמר את השפות ואת התרבות.

רחל גינדי: אנחנו עכשיו הולכים לקיים מחקר על איך ללמד בבתי ספר את שפות העולים במקום למחוק אותן שזה הולך להיות מחקר מאוד מעניין, וזה שינוי בתפיסה.

רחל גינדי: מצד שני אנחנו יודעים שהשפה העברית הוא מכשיר אדיר בעוצמתו על גיבוש זהות ישראלית, על התחברות ותפקוד בחברה הישראלית, וצריך לאחוז את המקל משני קצותיו.

רחל גינדי: אנחנו יודעים שתהליך רכישת השפה לוקח כעשר שנים כדי להרגיש בנוח.

רחל גינדי: אף פעם היא לא תיהפך לשפת אם.

רחל גינדי: גם תהליך גיבוש הישראליות איכשהו אורך את עשר השנים האלה.

רחל גינדי: יש איזושהי הדדיות מאוד חזקה בין שני המשתנים.

רחל גינדי: כאן יש לנו הרבה מה לעשות וללמוד אחד מהשני לא ללכת לקיצוניות אחת, שאנחנו נלך לקיצוניות אחת ואתם לקיצוניות אחרת.

רחל גינדי: מעבר לזה שאנחנו יכולים ללמוד האחד מהשני אנחנו גם יכולים לייצר ידע משותף חדש ואני רוצה להביא דוגמה.

רחל גינדי: מחקר שהולך להתבצע באתיופיה, בקנדה ובישראל לגבי ילדים.

רחל גינדי: ילדים שנשארו באתיופיה, ילדים שהיגרו לקנדה עם המערכות שפועלות בקנדה, וילדים שהיגרו לישראל עם המערכות שפועלות בישראל ואני חושבת שזה כמעט לבקש תנאי מעבדה כדי לראות את התהליכים, ללמוד מה קורה ולהפיק מהם לקחים.

רחל גינדי: זה ניסיון מאוד מעניין שיש לו פוטנציאל אדיר ללימוד משותף.

רחל גינדי: תודה.

דני לימור: שמי דני לימור.

דני לימור: אני מנהל את המכון להגירה ושילוב חברתי.

דני לימור: אני רוצה באמת להתייחס לנקודה שחבר הכנסת שלמה מולה העלה גם מזווית של מי שעלה לארץ, לא יליד הארץ.

דני לימור: אני באתי מתפוצה, אני חושב שאני היחיד פה מדרום אמריקה.

דני לימור: כילד שגדל בדרום אמריקה לא היה לי מושג שיש יהודים אתיופים.

ליה שמטוב: לא רק לך.

דני לימור: כשאני אומר אתיופיה אני מתכוון לעוד כמה תפוצות.

דני לימור: גם יהודי צפון אפריקה וגם יהודי תימן.

דני לימור: זה לא משהו שגדלנו עליו.

דני לימור: אני הגעתי לארץ בגיל 16.

דני לימור: אני מדבר לא כחוקר.

דני לימור: מדבר באופן אישי.

שלמה מולה: לא בטוח שאני הייתי יודע שיש יהודי לבן.

דני לימור: עד שלא נפגשנו לא ידענו.

דני לימור: אחד הדברים שכן למדתי ואני נסעתי לפני 33 שנה בפעם הראשונה לאתיופיה וזה היה אחרי שנקלטתי בארץ ושירתי בצבא וכולי וכולי, והתגלו בכפרים, בכל האזורים שהיו יהודים באתיופיה מטיגרה ועד הרי סימן, התגלתה בפני תרבות.

דני לימור: לא משנה כרגע איך אנחנו שופטים תרבויות אבל זו תרבות והיא תרבות יהודית.

דני לימור: עכשיו אנחנו במדינת היהודים.

דני לימור: אנחנו מדינה יהודית.

דני לימור: אני חושב שמחיקה של תרבויות זה פשע כלפי היהדות.

דני לימור: כלומר אם היום יש חוסר סובלנות בחברה הישראלית ואנחנו לא יכולים להסתיר את זה, יש חוסר סובלנות.

דני לימור: יש הרבה מאוד קבוצות, מעבר לנושא הסוציו-אקונומי וכולי, יש הרבה מאוד חוסר סובלנות על רקע אתני שבטי של מוצא.

דני לימור: בין השאר זה נובע מחוסר ידע של אחד לגבי התרבות מארץ המוצא שלו.

דני לימור: איך אפשר לצפות, אם ניקח את הדוגמאות הקיצוניות, עולה חדש מברית המועצות לשעבר ועולה חדש מאתיופיה שיבינו אחד את השני מעבר לכל ההבדלים שממילא קיימים אם הם לא נפגשים באיזשהו מקום ומוצאים את המכנה המשותף כאשר המכנה המשותף הוא לא רק הפנקס הכחול, תעודת הזהות, זה מכשיר.

דני לימור: המכנה המשותף זה ששניהם יהודים ממוצא שונה שהתפתחו לכיוונים שונים.

דני לימור: יש ניסיון שמתקיים בימים אלה של מכינה קדם צבאית של חיים פרי שבה יש רק שתי קבוצות, דווקא שני הקצוות, יוצאי חבר העמים ויוצאי אתיופיה.

דני לימור: לא מזמן הם נסעו לגונדר כולם, איך אומרים, ביחד, ואפשר היה להתרשם אפילו מהסרט שהוקרן עד כמה יוצאי חבר העמים התרגשו ונפתחו עיניהם.

דני לימור: אני חושב שזה דבר שהנשיא לשעבר יצחק נבון שכשמו כן הוא כנראה הוא זה שקבע שצריך לשמר את התרבויות וצריך ללמד אותן במערכת החינוך.

דני לימור: בין השאר הוועדה הזו יכולה להשפיע באופן ישיר על התכנים במערכת החינוך שהדברים האלה יופצו יותר ויותר ואולי ככה נצליח לגבש את החברה.

דני לימור: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: הייתי רוצה לשמוע מישהו מהאורחים שלנו.

ליה שמטוב: אבל לפני זה בנוסף למה ששלמה מולה אמר פה בארץ בנוסף יש הבדלים בין העליות.

ליה שמטוב: עליות של שנות השישים, של שנות השבעים, של שנות השמונים כשהגיעו לארץ אז הדבר הראשון היה ללמוד את השפה, להתקרב יותר לחברה, להיות יותר ישראלים וגם מי שהגיע והתחתן פה אז ישר עם הילדים דיברו עברית וגם לא כל כך רצו שהילדים ידעו את השפה של ההורים.

ליה שמטוב: בשנות התשעים התמונה היא הפוכה לחלוטין.

ליה שמטוב: העולים מדברים בשפת ארצות המוצא.

ליה שמטוב: הילדים שנולדים פה ממשיכים לדבר בשפה הזו ומעניין איך זה קורה בקנדה עם המהגרים של שנות התשעים, איך הם מתנהגים ונקלטים.

ג'ק גדבב: בקנדה יש לנו מדיניות של שפות רשמיות והכוונה בכך שאנגלית וצרפתית הן השפות הרשמיות של המדינה.

ג'ק גדבב: שירותים פדרליים ניתנים בשתי השפות.

ג'ק גדבב: אנחנו אוהבים להתגאות בדו לשוניות שלנו למרות שלא כל האנשים הם דו לשוניים כפי שהיה רצוי.

ג'ק גדבב: חלק המדינה שהוא ברובו דו לשוני ששם אני גר זו קוויבק כאשר רוב האזרחים מדברים צרפתית וצרפתית היא השפה הרשמית של המחוז שלנו למרות הרוב המכריע של התושבים מסוגל לדבר בשתי השפות במיוחד במונטריאול.

ג'ק גדבב: כך שאלה הסתירות שאתה עלול למצוא.

ג'ק גדבב: יש לנו גם מהלכים שמכוונים לתמוך במיעוטים שדוברים שפות אחרות שגרים מחוץ לקוויבק היכן שהאוכלוסייה הצרפתית היא הרוב ורוב העמיתים שלי כאן באים ממחוזות שונים בקנדה מחוץ לקוויבק, המחוז שדובר צרפתית.

ג'ק גדבב: העמיתים שלי חברים בוועדות של הממשל הפדרלי מספק תמיכה לבתי ספר ואנחנו עובדים קשה כדי לספק תמיכה מסוג אחר כדי לסייע לקהילות שונות לשמר את השפה שלהם במקומות היכן שהם נאבקים לשמר את שפתם.

ג'ק גדבב: ובאותה מידה יש מדיניות לעזור לקהילה האנגלוסקסית במחוז שרובו צרפתי.

ג'ק גדבב: הדבר אינו כל כך איבוד השפה האנגלית אשר כפי שאנחנו יודעים היא שפה בינלאומית משפיעה אבל מאבק עם תחושת הקהילה ובנייתה והם מקבלים תמיכה על הבסיס הזה.

ג'ק גדבב: אנחנו מעדיפים להיות מודעים לקהילות שלנו וצרכיהן.

ג'ק גדבב: באשר למהגרים ידיעת השפה הפכה להיות הרבה יותר משמעותית בקנדה.

ג'ק גדבב: הקמנו בתי ספר שמלמדים אנגלית או צרפתית.

ג'ק גדבב: רצוי היה ששתי השפות יילמדו אבל במקרה הזה ידיעת השפה האנגלית או הצרפתית היא תנאי לקליטה מוצלחת.

ג'ק גדבב: וקליטה כלכלית מוצלחת קשורה בכך.

ג'ק גדבב: כדי להיות הוגן, מנקודת מבט של הדיון הציבורי, הפלורליזם מוגדר שאין סתירות בין העובדה שאני משמר את זהותי היהודית והיותי אזרח.

ג'ק גדבב: אבל אנחנו לא תומכים היום כפי שעשינו לפני שלושים שנה את המוסדות שנוהות לשמר את התרבויות השונות.

ג'ק גדבב: אבל אנחנו אכן מוצאים ארגונים שהם בבסיסם ארגונים של מהגרים שמקבלים מהגרים לשורותיהם.

ג'ק גדבב: כך למשל הקהילה הסינית שחלק מהמדיניות שלה זו ההטמעות של הקהילה הסינית בקנדה.

ג'ק גדבב: אבל אנחנו לא מסייעים סיוע כספי לארגון עורכי הדין הסיניים.

ג'ק גדבב: כי אם ננקוט דרך פעולה זו נמצא את עצמנו תומכים במאתיים קהילות אתניות שונות ולא מצאנו נוסחה לעשות כן.

ג'ק גדבב: הזמנתם אותנו לשאול שאלות, השגריר שלנו הזמין אותנו לשאול שאלות ובאותה עת אנחנו מתבקשים לענות תשובות על המצב בקנדה.

ג'ק גדבב: הרשו לי לסמן את אחד הנושאים הקשים ואז נדון בכך.

ג'ק גדבב: אני אהיה קצר.

ג'ק גדבב: כאשר הגעתי לכאן בשנה שעברה עם המשלחת אחד מעמיתנו הישראלים אמר, שלא כמו בקנדה ישראל אינה סלקטיבית כלפי המהגרים שלה.

ג'ק גדבב: אנחנו מקבלים כל מהגר לא משנה איזה אמצעים לרשותו.

ג'ק גדבב: וקנדה נוקטת בדרך הסלקטיבית.

ג'ק גדבב: אנחנו די נחושים למשוך מומחים ואנשי מקצוע למדינה.

ג'ק גדבב: המשלחת שלי היתה מאוד מופתעת מההצהרה הזאת כי אנחנו חושבים שהישראלים הם סלקטיביים בנוגע לבחירת האנשים המגיעים למדינה.

ג'ק גדבב: והיה עלי להסביר להם שהכוונה היתה במונחים סוציולוגים באשר ליהודים ישראל אינה סלקטיבית.

ג'ון אלן: אבל גם כן צריך לומר שקנדה אינה סלקטיבית באשר לפליטים.

ג'ק ג'דבב: נכון.

ג'ק ג'דבב: יש לנו מדיניות הומניטרית חזקה.

ג'ק ג'דבב: תודה לך אדוני השגריר על שהזכרת זאת.

ג'ק ג'דבב: זו הבהרה מאוד חשובה.

ג'ק ג'דבב: בחלום הבלתי אפשרי שלי שאותו הזכרתי ביום ראשון קנדה תסייע לישראל ליצור מדיניות של הגירה שיש לה שתי התפלגויות.

ג'ק ג'דבב: אחד, המדיניות הקיימת באשר לחוק השיבה אבל גם מדיניות אחרת, אולי בצורה הקנדית שלה, עם נקודות זיכוי, עם רמות של מהגרים שיטפלו במהגרים שאינם יהודים.

ג'ק ג'דבב: מדיניות כזאת מעלה שאלות רבות שלו היה לנו זמן הייתם שומעים אודותיהם מעמיתי במשלחת בשנה שעברה ובשנה הזאת.

ג'ק ג'דבב: לנסות להבין איך המדינה נוהגת במהגרים הלא יהודיים, תהא המדיניות אשר תהא, יכול להיות שזו תהיה הגירה זמנית.

ג'ק ג'דבב: החלום שלי הוא ששיתוף הפעולה בינינו יוביל בעתיד להגדרה מסוימת, הגדרה חוקית או בצורת הצהרה שתסביר זאת ותסייע לאנשים להבין את שתי ההתפלגויות האלה, אחד זה של חוק השיבה שם המהגרים בעצם שבים הביתה, הם לא מהגרים בדרך הקונבנציונאלית שבה אנחנו מבינים מהגרים.

ג'ק ג'דבב: ועלי להסביר את זה בכינוסים בינלאומיים למשל באירופה.

ג'ק ג'דבב: כאשר מדברים באירופה על מהגרים זה שונה מהדרך שבה אתם תופסים מהגרים.

רודריגז לנדרי: אני המנהל של המכון הקנדי של מחקר ולשונות של מיעוטים.

רודריגז לנדרי: אנחנו מקיימים מחקר על המיעוטים שמדברים את השפות הרשמיות.

רודריגז לנדרי: זאת אומרת אנגלית בקוויבק ודוברי צרפתית מחוץ לקוויבק.

רודריגז לנדרי: כך שאני לא מומחה להגירה אבל בשומעי את כל הדוברים אני חושב איך הגירה מייבאת מקורות לשוניים משמעותיים.

רודריגז לנדרי: באותה עת מאבדים שפה כי אנחנו נוטים לכפות עליהם ללמוד את השפה השלטת במדינה ובאותה עת זה יוצר במושגים של המכון שלי דו לשוניות מחתרתית.

רודריגז לנדרי: כלומר, ככל שאתה שואף ללמוד את השפה של המדינה כך אתה מאבד את שפת האם שלך.

רודריגז לנדרי: יש במכון שלנו ניסיונות לעודד דו לשוניות.

רודריגז לנדרי: כאשר אתה מנסה ללמוד שפה שנייה ובמקרים מסוימים זו שפה שלישית שהיא השפה של המדינה באותה עת אתה מנסה לשמר.

רודריגז לנדרי: למשל, על ידי כך שמלמדים את השפה בבתי ספר.

רודריגז לנדרי: אני לא חושב שקנדה יכולה ללמד את ישראל שיעור במושגים של למידת שפה.

רודריגז לנדרי: יש דמיון רב.

רודריגז לנדרי: בקנדה יש שתי שפות רשמיות ובישראל אם אינני טועה יש שתי שפות רשמיות.

רודריגז לנדרי: אני מוצא שיש דמיון רב במצב של הפרנקופונים והמצב של הערבים.

רודריגז לנדרי: כי השפה שלהם רשמית אך אינה שלטת כמו השפה האחרת עברית במקרה שלכם ואנגלית במקרה שלנו.

רודריגז לנדרי: בקנדה הצרפתית אינה שפה שלטת כמו האנגלית שהיא שפה בינלאומית.

רודריגז לנדרי: אני חושב שכל אחת ממדינותינו יכולה לחפש דרכים לסייע לא כל שפה של המהגרים אבל המהגרים אשר באים בקבוצות גדולות אם נוכל לשמר את זהותם ושפתם, שתי המדינות יוכלו לפתח את האמצעים הרבה יותר.

רודריגז לנדרי: וזה יכול להיות תחום של שיתוף פעולה איך אנחנו יכולים לשמר שפות.

רודריגז לנדרי: אני תומך בדו לשוניות ובאותה עת ישנה אפשרות לשמר את השפה של ארץ המוצא של המהגרים.

ג'ק גדבב: כשאתה משווה בין הערבים והצרפתים האם אתה מתכוון לצרפתים בקוויבק או לצרפתים מחוץ לקוויבק?

רודריגז לנדרי: אני מתכוון לצרפתים מחוץ לקוויבק.

רודריגז לנדרי: כן.

רודריגז לנדרי: כן.

רודריגז לנדרי: זהו נושא מאוד מורכב.

רודריגז לנדרי: אתה יכול להשוות השוואת מנקודות מבט שונות.

רודריגז לנדרי: אנחנו שפה רשמית של מיעוט ורוב עבודתי נעשתה על פרנקופונים.

רודריגז לנדרי: ההשוואה שלי הייתה עם הפרנקופונים שהם מחוץ לקוויבק.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: פרופסור מוריס בסק בבקשה.

מוריס בסק: תודה רבה.

מוריס בסק: שמי הוא מוריס בסק.

מוריס בסק: אני המנהל של מכון לשפות בניו ברנסוויק.

מוריס בסק: זו הפעם השנייה שאני מבקר בישראל וזהו ניסיון לימודי כי ישראל היא ארץ מאוד מורכבת כמו קנדה אבל ישראל היא גם שונה מאוד מבחינת שפה.

מוריס בסק: אני לא מומחה לשפות או להגירה, אני היסטוריון.

מוריס בסק: בקנדה יש מציאות לשונית שאני חושב שאין לכם כמוה בישראל.

מוריס בסק: יש מדיניות מוצהרת בקנדה על השפות הרשמיות.

מוריס בסק: קנדה האנגלית זאת אומרת כל המחוזות שאינם קוויבק אינה עולם אחיד כי ניו ברנסוויק המחוז ממנו אני בא זה המחוז היחידי הדו לשוני הרשמי בקנדה החוגג בימים אלה 40 שנה לדו לשוניות ואפילו במחוז הקטן שלנו שמונה 720 אלפי אנשים יש חלק מהמחוז שהוא רובו דובר אנגלית וחלק מהמחוז שרובו דובר צרפתית אבל אנחנו ישנן ערים ועיירות שבהם האוכלוסייה היא חצי בחצי.

מוריס בסק: אפילו במחוזות האלה יש לנו אתגרים במדינתנו כאשר אנחנו מנסים לעודד את שתי הלשונות כך שיהיה דו קיום לדוברי השפות השונות.

מוריס בסק: דוברי השפות השונות הם שכנים למעלה ממאתיים שנה.

מוריס בסק: בחלקים רבים אנחנו עדיין נאבקים עם נוסחאות, סצנות, שבהם יוכלו שתי הקהילות האלה לחיות ביחד, לחלוק פרויקטים מסוימים, בלי לתת עדיפות לקהילה זו או לקהילה אחרת, ולתת הרגשה שאנחנו בונים משהו יחדיו כאשר אנו משתמשים בשתי השפות.

מוריס בסק: זהו עדיין נושא חי בארצנו ואנחנו עובדים עליו.

מוריס בסק: במובן הזה הניסיון הקנדי בשטח השפות שונה מאוד ממה שקיים פה.

מוריס בסק: אין זה אומר שאנחנו לא יכולים ללמוד ממה שאנחנו רואים בישראל ואיך אתם מטפלים בבעיות שלכם, דבר שלא ראינו במשך עשרות שנים, הגעתם של קבוצות מהגרים גדולות.

מוריס בסק: קנדה לא התנסתה בניסיונות שמדינת ישראל התנסתה בהם בשני העשורים האחרונים.

מוריס בסק: לגבינו זה מזכיר את השנים הראשונות של המאה העשרים כאשר המחוזות המערביים יושבו על ידי מהגרים מאירופה.

מוריס בסק: הניסיון שלכם בשטח הזה יכול לסייע בידינו.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: פה אמרו שהשפות הרשמיות בישראל הן עברית וערבית.

ליה שמטוב: אבל עקב זה שעליה גדולה הגיעה מברית המועצות לשעבר יש ערים שכששואלים את ראשי הערים איזו שפה מדוברת אצלכם, הם אומרים השפה השנייה אצלנו היא עברית.

ליה שמטוב: בבקשה.

סימונה הלפרין: אני סימונה הלפרין.

סימונה הלפרין: אני המנהלת במשרד החוץ במחלקה לארגונים בינלאומיים וזכויות אדם, תפקיד קטן ולא מאתגר.

סימונה הלפרין: אני אתחיל בדבר אישי.

סימונה הלפרין: קודם כל אני מאוד גאה בפורום הזה וגאה במשלחת הקנדית שבאה בפעם השנייה לישראל לדבר על נושאי הגירה.

סימונה הלפרין: אחד הארגונים שאני עובדת איתו במחלקה שלי זה ה-IOM ושאלות של הגירה, ושאלת הפליטים המחפשים מקלט זהו גם כן אחד הנושאים שהמחלקה שלי עובדת עליה.

סימונה הלפרין: הסיבה שאני אומרת שאני גאה כי רויטל לא רק באה מרופין, רויטל היא יוצאת משרד החוץ.

סימונה הלפרין: היא התחילה איתנו.

סימונה הלפרין: היא ערקה אבל בשביל מטרה טובה כך שאני מהללת אותה.

סימונה הלפרין: שוב, דבר אישי נוסף, אני מאוד קשורה לקנדה מאחר ואבי החורג ושתי אחיותיי הם קנדיים ויש ענף של המשפחה מקנדה.

סימונה הלפרין: אני בעצמי עולה חדשה מחבר העמים.

סימונה הלפרין: באתי בגיל 6.

סימונה הלפרין: אבל עדיין ענף נכבד במשפחה שלי מפוזר בקנדה מוינדוזור לטורנטו למונטריאול כך שאני חשה מאוד קשורה.

סימונה הלפרין: הפרוייקט של חיים פרי וימין אורד אימא שלי היתה מורה במשך עשרים שנה בבית הספר של ימין אורד ואם עדיין לא ביקרתם בימין אורד יש לכם משהו לצפות לו בביקור הבא שלכם.

סימונה הלפרין: זה פרויקט מדהים שמתעסק בקליטת עלייה, קולט את הנוער, וקולט בני פליטים ומחפשי מקלט.

סימונה הלפרין: הדבר שבו רציתי לגעת ולענות לאתגר שהוצב על ידי השגריר וכמה מהדוברים שדיברו קודם לכן, זה האם אכן קנדה אינה סלקטיבית בתחום של מהגרים שהם פליטים.

סימונה הלפרין: אני לא לגמרי בטוחה.

סימונה הלפרין: אני חושבת שקנדה סלקטיבית במובן שהיא קובעת מכסות ואחר כך מביאה פליטים.

סימונה הלפרין: היא אינה סלקטיבית מי הם אותם פליטים אלא רק שהם יענו לקריטריונים.

סימונה הלפרין: השיטה מבוססת על מכסות למהגרים מאפריקה, מאמריקה הלטינית.

ג'ק גדבב: אינני חושב כך.

סימונה הלפרין: מה שאני מנסה לשאול כאן

סימונה הלפרין: הוא איך אנו מטפלים במהגרים שסיבת הגירתם היא כלכלית המגישים בקשות להאריך את שהותם במדינה ואיך אנחנו מטפלים עם אתגרים של הגירה בלתי חוקית ואני מסכימה בזאת, בישראל אנחנו צריכים לפתח מדיניות כלפי אותם מהגרים בלתי חוקיים.

סימונה הלפרין: אין לנו מדיניות הגירה כרגע אלא רק מדיניות עלייה.

סימונה הלפרין: הוועדה הזאת בכנסת אינה ועדה של הגירה, זו ועדה של עלייה וקליטה וזהו קונספט מאוד שונה.

סימונה הלפרין: וזהו קונספט שנובע מהשורשים והפילוסופיה של מדינת ישראל.

סימונה הלפרין: אך במשך שישים ואחת שנה ליסוד המדינה אולי יש צורך להקדיש מחשבה להגירה.

סימונה הלפרין: האם אנחנו זקוקים למדיניות בנוגע להגירה?

סימונה הלפרין: ואם אכן אנו זקוקים למדיניות כזו איך אנו בונים אותה.

סימונה הלפרין: אולי נבנה אותה על פי הניסיון הקנדי.

סימונה הלפרין: או לפחות נלמד מהדוגמה הקנדית ובד בבד נבדוק מדיניות הגירה אחרות שקיימות.

סימונה הלפרין: זה האתגר הניצב בפנינו.

סימונה הלפרין: ואני שמחה מאוד שמנהלת המחקר במשרד העלייה והקליטה נמצאת איתנו.

משה סימונוב: כשלוקחים את הנושאים האלה של הגירה אתה רוצה לקבוע את זה בתוך איזו מסגרת תיאורטית.

משה סימונוב: אני מאמין שהאקדמיה צריכה להיות בשיח ושיג שוטף עם מעצבי המדיניות בשטח.

משה סימונוב: את הנושאים האלה ניתן להבין לדעתי בתוך מסגרת תיאורטית ולראות גם בפרספקטיבה היסטורית איך ההגירה השתנתה בישראל ותפיסת ההגירה השתנתה בישראל והמודלים בעצם השתנו.

משה סימונוב: כי הרי כשדיברנו על מודל של אסימילציה ושלמה מולה הזכיר את זה היתה תפיסה שאנחנו יוצרים ישראלי חדש שמגיע לארץ והוא צריך להתאים את עצמו אלינו.

משה סימונוב: זה מודל של אסימילציה.

משה סימונוב: דיברנו הרבה פעמים על כור היתוך אבל התכוונו אסימילציה.

משה סימונוב: לא שנתערבב ביחד וניצור איזו קבוצה חדשה אלא שיהיו ישראלים חדשים שמתאימים את עצמם.

משה סימונוב: עם השנים התהליך השתנה והמדיניות התאימה יותר למה שנקרא פלורליזם, רב תרבותיות.

משה סימונוב: כשהגיעה עלייה מברית המועצות של אנשים משכילים עם ידע נתנו להם סל קליטה מה שנקרא ואמרו להם תסתדרו בעצמכם בשוק כי זה מתאים לכם יותר.

משה סימונוב: עכשיו בעידן של החברה המודרנית, חברת ההגירה הגלובלית אנחנו צריכים עכשיו להכניס לתוך הקטגוריה הזאת קבוצות חדשות.

משה סימונוב: מי האמין פעם שיעלו לארץ או יהגרו לארץ לא יהודים, שישראל תהיה יעד אטרקטיבי ללא יהודים.

משה סימונוב: אבל ישראל הפכה כזאת.

משה סימונוב: היא צמחה, היא התפתחה, היא הפכה להיות מדינה מפותחת ויעד אטרקטיבי לאנשים שיש להם מטרות כלכליות להגיע לישראל וכפי שראינו חלק מהמודל אפילו של משיכת יהודים לארץ הוא על פי המודל הכלכלי.

משה סימונוב: נפש בנפש זו דוגמה מצוינת.

משה סימונוב: תבואו ונקלוט אתכם במודל שיווק כלכלי לחברה הזאת.

משה סימונוב: עכשיו יש לנו גם מהגרים בתחתית הסולם.

משה סימונוב: אנשים שהגיעו לארץ כי הם רוצים לשפר את המצב הכלכלי שלהם כי אחרת המשפחות שלהם בארץ המוצא לא יתקיימו ואליהם עדיין לא פיתחנו שום מדיניות.

משה סימונוב: המדיניות בעצם של ישראל היא חוסר מדיניות.

משה סימונוב: לא במקרה הוועדה הזאת, ואני לא יודע אם היא מטפלת בנושאים האלה כי היא מטפלת רק בנושאי עלייה וקליטה.

ליה שמטוב: היא מטפלת גם בנושאים האלה.

משה סימונוב: אז זהו.

משה סימונוב: כפי שאתם רואים ההגירה משנה צורות, מתפתחת בכיוונים שונים וכרגע זה במסגרת של עלייה גלובלית וצריכים להתאים את המדיניות וכך גם המודל.

משה סימונוב: אני חושב שצריכים לחשוב על זה במונחים של השינויים שחלים בהגירה והדפוסים השונים שקיימים בהגירה ואיך הם מתאימים למציאות שלנו.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה פרופסור מינל מהלני.

מינל מהלני: תודה רבה.

מינל מהלני: אני מודה לכם על האפשרות לדבר בפניכם.

מינל מהלני: אספר לכם קצת מי אני.

מינל מהלני: אני עיתונאית ופרופסור באוניברסיטת טורנטו ואני גם פרופסור של תכנון גיאוגרפי וכמו כן הייתי מפיקה בטלוויזיה של רשות השידור הקנדית.

מינל מהלני: אני רוצה להעלות את נושא התפקיד של המדיה בנוגע לקליטת מהגרים.

מינל מהלני: זה הוא נושא שמאוד מעניין אותי היות והיה לי ניסיון כמפיקה בטלוויזיה אבל אני רוצה להעלות את הנושא איך ישראל סייעה לנו לחשוב מחדש על הגירה בארצנו.

מינל מהלני: אם הייתם שואלים אותי מה גורם למהגר לחוש רצוי ולחוש שייכות לקהילה אני חושבת שאי אפשר להמעיט בערכה של המדיה בנושא הזה.

מינל מהלני: כאשר אנשים רואים את עצמם משתקפים ומיוצגים במדיה זה משחק תפקיד חשוב איך הם רואים את עצמם.

מינל מהלני: ועלינו לחשוב במונחים אלה וכיצד אנחנו מספקים להם תחושת מקום.

מינל מהלני: המדיה גם משפיעה על הדרך שבה המהגרים רואים את עצמם במקומות של עוצמה כלכלית ופוליטית.

מינל מהלני: אם אנשים רואים את עצמם בתפקידים חשובים הם כנראה יחפשו את דרכם כיצד להיות מעורבים מבחינה פוליטית.

מינל מהלני: אני חושבת על שלמה מולה כאן בכנסת.

מינל מהלני: ואני חושבת על ג'ול דסן בקולומביה הבריטית והממשלה.

מינל מהלני: הממשלה הקנדית פעלה בכיוונים שונים כיצד לאמץ את המהגרים ולהכניסם למקצוע העיתונאות.

מינל מהלני: בעצם יש לנו אמנה מ-1999 שאומרת שעלינו לייצג את הרב תרבותיות והרב גזעיות של קנדה בתוכניות שלנו.

מינל מהלני: זו המדיניות שלנו והיא מדיניות מפתח.

מינל מהלני: וזה צריך להיות מעבר מה שנקרא סיפור ראש השנה הסינית.

מינל מהלני: אין אני מדברת על חגיגות ופולחנים של קבוצות אתניות בלבד.

מינל מהלני: וכאן אנו לומדים מהמודל הישראלי.

מינל מהלני: יש נושא אחד שאנחנו מדברים עליו בבתי ספר לעיתונות וזה מדיניות השלום בעיתונות.

מינל מהלני: דן שנער כאן עשה עבודה נהדרת בהקשר הזה.

מינל מהלני: אנחנו משתמשים בעבודה שלו בכיתות שלנו.

מינל מהלני: יש לנו גם את המועצה לאמניות שמסבסדת אמנים רבים.

מינל מהלני: כך למשל יש בקרבנו אתיופים קנדיים ואנחנו מדברים על שירה אתיופית.

מינל מהלני: אנחנו תמכנו בפרויקטים כאלה בעבר.

מינל מהלני: כמו כן אנחנו מקיימים קונגרס שנתי שממומן על ידי הממשלה הקנדית שמחבר בין עיתונאים, מורים לעיתונות ואמנים כדי לדבר על ייצוג לא הולם של מיעוטים במדיה.

מינל מהלני: והדבר האחרון שאני רוצה להזכיר זה פרויקט שנקרא קשת צבעים.

מינל מהלני: הדבר הוא בעצם רשימות של מומחים למיעוטים בחדרי עיתונות.

מינל מהלני: כך שלמשל אנחנו יכולים למצוא אתיופי שמדבר לא על היותו שחור אלא על התחממות כדור הארץ אם זה תחום ההתמחות שלו.

מינל מהלני: לדעתי זהו מיתוס שבני המיעוטים רק קוראים דברים הקשורים למדיה אתנית.

מינל מהלני: בעצם במחקר שלי עצמי התמקדתי במהגרים ושאלתי אותם מה אתם רואים בטלוויזיה, מה אתם קוראים בעיתון?

מינל מהלני: בעצם הם צופים בתוכניות של חדשות לכלל האוכלוסייה והם שואבים רמזים מתוכניות אלה כיצד להיקלט בחברה הקנדית.

מינל מהלני: זה מעניין אותי מאוד.

מינל מהלני: אנחנו הורגלנו לחשוב שיש תופעת גטו בהרגליי צפייה כאשר המציאות היא שהם צופים בתוכניות הכלליות הקנדיות.

מינל מהלני: הצופים של התוכניות האלה הם ברובם מהגרים כעת.

מינל מהלני: כך שהרבה ארגונים מחויבים לרב תרבותיות והם אינם רואים את רב התרבותיות כמועילה רק מהבחינה המוסרית.

מינל מהלני: זו רב תרבותיות שטובה בשביל הקהילה בכללותה.

מינל מהלני: תודה רבה.

מרינה האננה: אני מרינה האננה ואני עובדת למען "גלובל מייל" ואני מכסה נושאי הגירה.

מרינה האננה: אני שואלת את עצמי אם נוכל לחזור לשאלה של ג'ק ולשמוע יותר את הישראלים היושבים מסביב לשולחן על הנושא של מהגרים לא יהודים והאם קנדה יכולה להציג מודל בפני הישראלים במובן הזה.

ג'ק גדבב: אני רוצה לחזור על ההצעה שלי אם יש עניין בדיון על הנושא של מדיניות הגירה לטווח רחוק.

ג'ק גדבב: אני לא חושב שתקבלו ראש ממשלה קנדי שהוא יותר חברי מאשר ראש הממשלה הנוכחי ושר הגירה יותר חברי אשר מעוניינים ולהוטים לעודד את התוכנית המשותפת שלנו.

ג'ק גדבב: יכול להיות שההצעה לשיתוף פעולה בין ארצותינו לא יהיה לטווח רחוק אם דברים ישתנו בכיוון אחר והממשלה תתחלף.

ג'ק גדבב: זה יכול לקרות.

ג'ק גדבב: פוליטיקה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס?

ליה שמטוב: אנחנו נסכם כי בכל זאת אנחנו מתקרבים לסיום.

ליה שמטוב: בבקשה.

פולה אדלשטיין: יש פיתוי לדבר באנגלית.

פולה אדלשטיין: שמי פולה אדלשטיין.

פולה אדלשטיין: אני יושבת ראש הוועדה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית.

פולה אדלשטיין: הסוכנות היהודית היא הארגון החצי ממשלתי שאחראי על הבאת כל העולים לישראל.

פולה אדלשטיין: אנחנו חוגגים השנה 80 שנה לסוכנות היהודית.

פולה אדלשטיין: בשונה מכל ארץ אחרת בעולם יש לנו את האחריות.

פולה אדלשטיין: המשרד לקליטת עולים הוא משרד לקליטה של העולים.

פולה אדלשטיין: המשרד לא מביא את העולים.

פולה אדלשטיין: המשרד שלנו מביא את העולים ודואג לקליטתם הראשונית ואחר כך האחריות עוברת למשרד הקליטה.

פולה אדלשטיין: אני עולה ותיקה מצפון מינוסטה, מאוד קרוב לקנדה.

פולה אדלשטיין: לא ידעתי שיש יהודים באמל"ט.

פולה אדלשטיין: יש בכל תפוצות היהודים די הרבה בורות בנושא של יהודים אחרים בעולם ורק פה בישראל אנחנו לומדים כמה היהודים שונים ובאים ממקומות שונים.

פולה אדלשטיין: אני רציתי להתייחס לכמה נקודות שעלו פה.

פולה אדלשטיין: אחת זו הנקודה של השפה וחשוב לחברים הקנדים לזכור שעברית זו שפה שמתחדשת בשונה מאנגלית או צרפתית אצלכם, העברית היא שפה שבחרו בה להשתמש בה בארץ.

פולה אדלשטיין: לא בחרו יידיש ולא בחרו גרמנית.

פולה אדלשטיין: והיו אסכולות שטענו שצריכים לדבר גרמנית או צריכים לדבר יידיש אבל אלה שחשבו שצריך לדבר עברית זכו בוויכוח.

פולה אדלשטיין: זה קשור למה ששלמה מולה אמר קודם ומה שנזכר פה גם, הניסיון לבנות פה יהודי חדש כלל גם את השפה העברית כמשהו חדש, מאחד את כל היהודים שגרו בתפוצות השונות גם באמל"ט וגם בברית המועצות לשעבר, וגם במדינת מיניסוטה.

פולה אדלשטיין: נורא חשוב לזכור את הנקודה הזו כשמדברים על התייחסות לשפה.

פולה אדלשטיין: ואני רציתי להתייחס ג'ק לשאלה שלך על ההשפעה של ההתפתחות הטכנולוגית על עלייה לפחות.

פולה אדלשטיין: דבר אחד שבפרוש משפיע שהיום העולים מארצות המערב, 20% מהעולים האלה הם בקו טיסה הלוך ושוב.

פולה אדלשטיין: הם מביאים את המשפחות לכאן.

פולה אדלשטיין: המשפחה גרה כאן.

פולה אדלשטיין: אבל הם טסים לצרפת, אפילו לניו יורק ולמקומות שונים כדי להתפרנס.

פולה אדלשטיין: זאת אומרת ההתפתחות ביכולת להיות במקום אחד במשך השבוע ובסופשבוע להיות בישראל הביאה הרבה עולים מהמערב כי הם יכולים לדבר עם המשפחות באינטרנט והטלפון הסלולורי משפיע רבות על היכולת של האנשים להיות בעצם טרנס אטלנטיים ולבנות חיים בשני מקומות.

פולה אדלשטיין: מתחילים לבדוק את התופעה הזו בארץ.

פולה אדלשטיין: רק להזכיר דבר אחד שבעקבות ההתפתחות הטכנולוגית מי שמעוניין לעלות ארצה יכול להיכנס למרכז גלובלי שמנוהל על ידי הסוכנות היהודית.

פולה אדלשטיין: הוא יכול לשבת בטייוואן, הוא יכול לשבת בפנמה, יכול לשבת בפרו, בכל מקום בעולם, להיכנס לאינטרנט, להיכנס לאתר של הסוכנות היהודית למרכז הגלובלי ולקבל אינפורמציה, לשאול שאלות ומי שעונה על השאלות האלה זה מישהו שילווה אותו לכל אורך הדרך עד שהוא יעלה ארצה וגם ילווה אותו אחר כך.

פולה אדלשטיין: ואם הוא צריך אינפורמציה של מומחים גם את זה אפשר לספק באינטרנט.

פולה אדלשטיין: עושים שיחות ועידה בוידאו לאפשר לאנשים לקבל יותר מידע.

פולה אדלשטיין: אין זה אותו המצב שעולה היה פונה לשליח של הסוכנות היהודית במקום מגוריו, איפשהו בקליבלנד ומקבל אינפורמציה נכונה או לא נכונה.

פולה אדלשטיין: גם לשליח היה קשה לעדכן את האינפורמציה שהוא נתן.

פולה אדלשטיין: היום האינפורמציה מעודכנת מכל הגורמים שמספקים אינפורמציה.

פולה אדלשטיין: כמובן יש פשלות.

פולה אדלשטיין: תמיד יש פשלות.

פולה אדלשטיין: אבל הטכנולוגיה בהחלט שיפרה את היכולת לשרת את העולה החדש, מי שמעוניין בעלייה, כדי שהוא יקבל אינפורמציה הרבה יותר עדכנית וכשהוא יגיע ארצה כבר תהיה מערכת קליטה שתשרת אותו במקום מגוריו שהוא בוחר במקום הזה כבר בחוץ לארץ.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: אולי מישהו ממשרד החינוך או ממשרד הקליטה.

ליה שמטוב: בבקשה.

ליה שמטוב: אנחנו פשוט רוצים לסיים אז בבקשה בקצרה.

אלינה מוצ'ניק הראל: אני לא ממשרד החינוך ולא ממשרד הקליטה.

אלינה מוצ'ניק הראל: אני ממרכז לסיוע משפטי לעולים של המרכז לפלורליזם יהודי.

אלינה מוצ'ניק הראל: אני עורכת דין.

אלינה מוצ'ניק הראל: אני בטוחה שאני מהמשפטנים הבודדים שעוסקים גם בתחום ההגירה.

אלינה מוצ'ניק הראל: אני אשמח לשמוע אם יש מחקר מקיף שעוסק בנושא בקנדה שבעצם מבקש לבדוק כיצד מתנהלים המהגרים בזירה המשפטית לאחר ההגירה למדינה הקולטת.

אלינה מוצ'ניק הראל: אני אשמח לשאלה שמתייחסת למהגרים ולאו דווקא לעולים.

אלינה מוצ'ניק הראל: המרכז שלנו שהוקם ב-1992 הוקם בעצם כדי לענות על הצורך של העולים החדשים עם הגיעם ארצה במענה משפטי לבעיות שהם נתקלו בהם מוצא את עצמו כיום בגלל שהוא קורא את השטח ואת הדרישה מהשטח מטפל המון במהגרים.

אלינה מוצ'ניק הראל: במהגרי עבודה, בפליטים, באנשים שהם בעצם קרובי משפחה של זכאי שבות אבל הם לא זכאים למעמד בארץ והצורך הוא עצום.

אלינה מוצ'ניק הראל: אנחנו פשוט קורסים.

אלינה מוצ'ניק הראל: זה אחד מהדברים שאנחנו היינו מאוד רוצים לקרוא בעצם לכינון של מדיניות הגירה מובהקת ולעיגון של אותו המעמד של אותם אנשים בחקיקה ראשית או לפחות בחקיקת משנה.

אלינה מוצ'ניק הראל: כרגע הדברים האלה מתנהלים על פי נהלי משרד הפנים כלומר נהלים פנימיים שמשתנים כל פעם ששר פנים מתחלף וזה קורה בארצנו לא מעט.

אלינה מוצ'ניק הראל: וזה כרגע באמת יוצר בעיה שהיא בעיה חמורה וצריך להתייחס אליה.

אלינה מוצ'ניק הראל: התפקיד שאני נמצאת בו כיום זה בעצם בכובע של חוקרת הגירה כי אני כרגע בדיוק באמת סיימתי את המאסטר שלי במשפטים שעוסק בשימוש עולים מברית המועצות במערכת המשפט הישראלית.

אלינה מוצ'ניק הראל: כל חברי הכנסת העולים גם ענו לי על שאלות כולל יושבת הראש הנכבדה ואני מאוד מודה לה על כך.

אלינה מוצ'ניק הראל: זה תחום חדש מאוד שכרגע בארץ המחקר שלו הוא מחקר חלוצי.

אלינה מוצ'ניק הראל: אני מאוד מקווה שיהיו מחקרים אחרים שיעסקו בנושא.

אלינה מוצ'ניק הראל: קיים חלל מאוד גדול, ואני גם כעורכת דין פעילה חשה שמערכת המשפט מתקשה להבין את העולה, מתקשה להבין שלפעמים צריך באיזושהי התייחסות שונה כלפי מישהו שהוא חדש במדינה וחדש לא פעם גם אומר חלש.

אלינה מוצ'ניק הראל: זה בקצרה.

אלינה מוצ'ניק הראל: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: אנחנו חייבים לסיים.

ליה שמטוב: ברשות

ליה שמטוב: כם אני אקריא את הסיכום של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

ליה שמטוב: ועדת העלייה הקליטה והתפוצות מברכת את משלחת החוקרים הקנדיים בכירים בתחום ההגירה והשילוב החברתי שהגיעו לכינוס דו לאומי במכון להגירה ושילוב חברתי במרכז האקדמי רופין ולדיון מיוחד בוועדה המתקיימת במסגרת זו ביוזמת מרכז רופין.

ליה שמטוב: באמצעות שגריר קנדה בישראל מר ג'ון אלן שיש לנו הכבוד לארח כאן מבקשת הוועדה לשלוח את ברכתה לקנדה, למדינה שהיא חברה טובה של מדינת ישראל, לרגל שנת השישים לכינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.

ליה שמטוב: ישראל כמדינת העם היהודי מורכבת מעולים שהגיעו מכל התפוצות ובכך דומה לקנדה המורכבת מאוכלוסיית מהגרים.

ליה שמטוב: התפיסה המקובלת היא שתהליך ההגירה מסתיים עם תום התהליך הפורמאלי של קליטת העולה.

ליה שמטוב: אבל המציאות היא שונה.

ליה שמטוב: בפועל תהליך הקליטה הוא תהליך ארוך המתמשך לעיתים על פני הדורות.

ליה שמטוב: הוועדה מברכת על שיתוף הפעולה המתקיים בתחום זה בין קנדה לישראל ובין המכון להגירה ושילוב חברתי של המרכז האקדמי רופין והאגודה ללימודים קנדיים.

ליה שמטוב: הוועדה ברשותי קוראת להעמקה והרחבה של שיתוף הפעולה בין קנדה לישראל בתחומי העלייה וההגירה.

ליה שמטוב: כמובן הוועדה תומכת בהקמתה של קרן דו לאומית למחקר יישומי בנושא ההגירה ושילוב חברתי.

ליה שמטוב: ממני אני רוצה להוסיף שבאמת אנחנו מברכים אתכם וכנראה בפרלמנט של קנדה יש גם ועדת הגירה וגם היינו שמחים לבקר אצלכם ובמשותף הועדה הפרלמנטרית שלנו ושלכם גם לדון על הנושא של עלייה והגירה.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: הישיבה נעולה.