ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 5, 2009-03-17 11:00

מיכאל איתן: נראה בסוף אם הצלחנו.

רחל אדטו: אני מדברת על הרעיון, בסוף נראה את הביצוע.

ראובן ריבלין: מיקי איתן הוא לא סתם ותיק חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: בדרך כלל אומרים: ישן מפני חדש תוציאו, אבל בזהירות.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הכנסת בפועל, מיכאל איתן, אדוני נגיד בנק ישראל, פרופסור סטנלי פישר, אנשי האקדמיה, אורחים נכבדים, אדוני מזכיר הכנסת, ולבסוף חברותי וחברי חברי הכנסת, אני מוכרח לומר לכם מניסיון אישי שלא בעיה ללכת מהמקום הזה ולשבת כאיש אופוזיציה, זאת בעיה פחות קשה לבוא מהאופוזיציה ולשבת כאן.

שלי יחימוביץ': גם לנו אתה חסר כאן.

ראובן ריבלין: בתחילת דברי אני רוצה להודות לידידי, מיקי איתן, על ארגון היום הזה.

ראובן ריבלין: זה דבר מחויב המציאות בכנסת ישראל, משום שסוגיה אקוטית כמו זו שאנחנו מבקשים לדון בה היום, הסוגיה של היערכות הכנסת והמדינה מול המשבר הכללי, ראויה להיות מלובנת ומבוררת כאן, בין כותלי המוסד הזה, שבו מתקבלות ההכרעות.

ראובן ריבלין: בכל המקומות יש דיונים, המקום היחיד שסיומם וסיכומם של דיונים בהכרעות זה כנסת ישראל.

ראובן ריבלין: וכך לא תיאלץ סוגיה זו, כפי שנאלצו סוגיות לאומיות, אחרות לנדוד ולחפש לעצמן אכסניה אחרת, בטרקלינים של גבירים בעלי הון, במקום כאן, בביתן הטבעי, בכנסת ישראל.

ראובן ריבלין: קשה לאמוד את הנזק, ובוודאי את התוצאות לטווח ארוך, של המשבר הנוכחי.

ראובן ריבלין: קשה לדון ולדבר, ובוודאי ללבן את ההשלכות של המשבר שלפנינו, כאשר עדיין אי אפשר להעריך את מלוא היקפו.

ראובן ריבלין: אין בידינו לדעת האם אלו טפטופיו הראשונים, האם כבר הגענו לשיא, או שמא המשבר כבר הולך ושוקע ומתרחק מאיתנו.

ראובן ריבלין: צריך להודות ולומר, ואני מאמין שגם חברי בכנסת, בממשלה ובמשק, שותפים לכך שאנחנו במידה רבה הולכים כעיוורים במשבר הזה, וכל אותם מושגים, כל אותם תובנות וכלים שפיתחנו ורכשנו במשברי העבר פשוט קורסים במבחן המשבר הפיננסי הזה.

ראובן ריבלין: נער הייתי וגם זקנתי, וכבר חוויתי כמה וכמה משברים כלכליים, חמורים יותר וחמורים פחות, אבל זה משבר מיוחד במינו, לא רק בגלל הפריסה העולמית הרחבה שלו, אלא בעיקר בגלל חוסר הוודאות שבו.

ראובן ריבלין: קחו לדוגמה את תקופת הצנע בשנות ה-50 – אני יודע שלא רבים מכם יכולים לזכור, אני כבר הייתי בחור בוגר – האינפלציה היתה אז חריפה במיוחד, יוקר המחיה האמיר מדי חודש בחודשו, אבל הנהגת מדיניות הקיצוב הצליחה לייצר מידה מסוימת של ביטחון סוציאלי, וגם אם היה זה ביטחון מוגבל ביותר, לפחות גבולותיו היו ברורים ונהירים די הצורך.

ראובן ריבלין: היתה לנו אז מידה מסוימת של ודאות באשר להיקפו של המשבר, היתה לנו גם ודאות מסוימת ביחס לרמת החיים שאנו נדרשים לנהל, היתה לנו גם מידה רבה של ודאות לגבי הצעדים השלטוניים הנדרשים כדי להתמודד עם האיומים הכלכליים והחברתיים שהיו מנת חלקה של המדינה הצעירה.

ראובן ריבלין: בימים האלה, לא אטעה אם אומר, הדבר המעיק ביותר, המדאיג ביותר, בחוויה האישית של כל אזרח ואזרח, הרבה מעבר לירידה ברמת החיים, הוא חוסר הוודאות והחרדה שממהרת לבוא בעקבותיו.

ראובן ריבלין: המשבר הפיננסי העולמי אומנם כבר כאן, איש אינו משלה את עצמו, אבל עדיין רב הנסתר על הגלוי, וגם הגלוי אינו מבשר טובות.

ראובן ריבלין: האם, אדוני הנגיד ורבותי האקדמיה, רבע מיליון דורשי עבודה הם התקרה, או אולי מדובר בהרבה יותר?

ראובן ריבלין: האם בהמשך שנת 2009 יחצה הגידול החודשי במספר הפונים לביטוח הלאומי את רף ה-20,000?

ראובן ריבלין: האם הצמיחה השלילית בשנת 2009 תהיה עוד יותר חריפה מהצפי העגום של -1.5%?

ראובן ריבלין: ייתכן שזהו המשבר הקשה והחמור ביותר בתולדות מדינת ישראל, ייתכן שהנבואות השחורות ביותר לגביו הם רק תיאור, אולי אפילו עדין, מתון, למה שעוד צפוי להתרחש כאן.

ראובן ריבלין: ואף על פי כן, למרות שבנקודת הזמן הזאת קשה לראות את המשבר לאורכו ולרוחבו, מקצה אחד ועד קצהו, ולמרות שאנו דנים כאן היום בגבולות צרים שעדיין איננו יודעים עד כמה הם צרים, בכל זאת יש ערך רב לדיון וללימוד שאנחנו מקיימים כאן היום, בהשראתו וביוזמתו של חברי, מיקי איתן.

ראובן ריבלין: זו לא תהיה במה להוצאת קיטור ולא הזמנה לפוליטיקאים ולבעלי עניין להצהיר הצהרות חסרות כיסוי, זוהי בימה ציבורית במלוא מובן המילה, שחשה היטב את כובד האחריות שעל כתפיה, שיודעת שעיני הציבור כולו נשואות אליה, והיא מתכנסת לדיון אמיתי ונוקב, לטכס עצה כיצד לקדם את פני הרעה.

ראובן ריבלין: ימי המשבר האלו יכולים להיות שעתה הגדולה של הכנסת ושעתם הגדולה של כל אחד ואחד מחברי הכנסת, אל יצטנע פתאום חבר כנסת, לא משנה מאיזה צד של המתרס הוא נמצא, ואל יזלזל בכוחו המספרי.

ראובן ריבלין: צריך כל חבר כנסת לדעת כי לעת הזאת הגיע למלכות ולמקום מושבו בכנסת, לעת הקשה והגורלית הזאת.

ראובן ריבלין: אם לא נראה אנחנו, הפוליטיקאים, בשעה הזאת שעת מבחן ציבור, לא נוכל לבוא אל הבנקים בדרישה דומה לגלות אחריות ומתינות, לא נוכל לבקש מהעובדים לעשות ויתורים בתנאי שכר, ויתורים כואבים, וגם נתקשה מאוד לבוא ולכפות על הממשלה, אם צריך, מדיניות רחמנית יותר, שאינה מונחית רק משיקולים מקצועיים קרים.

ראובן ריבלין: רבותי, אני רואה בדיון הזה, שאותו יזם מיקי איתן, חשיבות רבה, ומקווה שכאן, בפורום הזה, ובמשך השנה בוועדת הכספים, ייטמנו הזרעים שיהיו לפירות הצמיחה וליציאה מן המשבר.

ראובן ריבלין: הזמנו היום כראשון הדוברים את נגיד בנק ישראל, פרופסור סטנלי פישר, ואני מתכבד להעביר את רשות הדיבור אליו על מנת שיורה לנו איך הוא רואה את הנושא כפי שאנחנו הגדרנו כנושא הדיון כאן היום.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני הנגיד.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: תודה רבה ליו"ר הכנסת בפועל, חבר הכנסת מיקי איתן, וליו"ר ועדת הכספים הזמני, חבר הכנסת רובי ריבלין, ולכל חברי הכנסת שנמצאים כאן.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני חושב שזה מושב חשוב מאוד, משום שהמשבר שאנחנו מתמודדים איתו הוא ללא ספק המשבר הפיננסי העולמי הכי גדול מאז סוף מלחמת העולם השנייה, בעצם מאז השפל הגדול של שנות ה-30 של המאה הקודמת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני אדבר על ארבע סוגיות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הראשונה, בקיצור – המצב במשק העולמי, השנייה – המצב במשק הישראלי, השלישית – מה אנחנו, במדינת ישראל, עושים ומה אנחנו יכולים לעשות כדי להתמודד עם המצב הנוכחי, ולבסוף, אני לא מומחה בזה, חבר הכנסת איתן ביקש ממני לדבר על תפקיד הכנסת וועדת הכספים שלה במצב הנוכחי.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני אגיד כמה מלים, אבל אני מניח שאתם יודעים הרבה יותר טוב ממני.

ראובן ריבלין: אתה תגיד לנו מה אסור לעשות.

ראובן ריבלין: מה מותר, אנחנו יודעים.

מיכאל איתן: הוא יגיד, אנחנו נעשה מה שאנחנו רוצים, אבל לשמוע עצה, זה אף פעם לא מזיק.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: המצב במשק העולמי הוא ממש חמור.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: ב-2009 כל מדינה חשובה, כל משק גדול, צפויים להיכנס למיתון, זה דבר שלא קרה מאז מלחמת העולם השנייה, ולא מיתונים קטנים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: כל מדינה תהיה במיתון רציני.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: מדובר על ארצות-הברית, מדובר על מדינות מערב אירופה, מדובר על מדינות באסיה, שלכמה חודשים חשבנו שהן לא ייכנסו למיתון, אבל הן נכנסות למיתון.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הרביע האחרון של 2008 היה הרביע הכי גרוע במשק העולמי מאז שנת 1945.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: היו שיעורי צמיחה שליליים בקצב שלא חשבנו שנראה אי פעם, -16% בקצב שנתי, זאת אומרת, בערך -4% ברביע, בקוריאה משהו דומה, בסינגפור, אפילו במשק ענק כמו יפן זה מגיע ל--8% - אלה שיעורי צמיחה שליליים בקצב מדהים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: בכל משק כמעט הגורם העיקרי היה ירידה ביצוא.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: קשה מאוד להאמין ששיעורי הירידה ביצוא הם בקצב כזה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: בטייוואן בחודש אחד, רמת היצוא ירדה ב-10%, זה קרה עכשיו בשלושה חודשים בקצב דומה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זאת תופעה שלא ראינו.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: חוץ מזה, יש בעיות במערכות פיננסיות בארצות-הברית, במערב אירופה, פחות במדינות אחרות, אבל הבעיה במערכת הפיננסית האמריקנית היא אחד הגורמים המרכזיים במשבר הזה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: שואלים, מתי המשק העולמי ייצא מזה?

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אי אפשר לדעת בשלב זה, אנחנו בתקופת המשך הירידה, התהליכים האלה אף פעם לא קורים רק באופן חלק – לפעמים יש סימנים של התאוששות, אחר כך יש סימנים שליליים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: התחלנו לראות סימן או שניים חיוביים, למשל, בארצות-הברית רמת הצריכה הפרטית עלתה בינואר, ולכאורה גם בפברואר, זה סימן קטן שיש אביב באופק, אבל בטח יהיו הרבה סימנים שליליים עד אז.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: יושב-ראש ה"פד", הנגיד האמריקני, פרופסור בן ברננקי, מדבר על סוף המיתון אולי בסוף השנה הזאת, אולי בתחילת השנה הבאה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: כולם חושבים שזה מצוין, אבל צריך להבין שסוף המיתון זה סוף תקופת הירידה, ובסוף המיתון אתה במצב הכי גרוע, משום שעשית את כל הירידה עד שאתה מגיע לסוף.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: וכשהמשק מתחיל לצמוח, הוא מתחיל מנקודת התחלה גרועה מאוד, והציבור לא ירגיש טוב אחרי סוף המיתון, משום שהכול יהיה בשפל.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: כלכלנים ירגישו טוב, משום שהם רואים את העלייה, אבל זו עלייה ממקום נמוך מאוד.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה אולי יקרה, זה מה שהנגיד האמריקני אומר, ואפשר לסמוך עליו, הוא איש מאוד-מאוד רציני ומקצועי, שאולי בסוף השנה הזאת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה תלוי בהצלחת התוכנית האמריקנית לטפל במערכת הפיננסית שלהם, ואנחנו עוד לא מכירים את כל הפרטים, כך שאי אפשר לדעת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לגבי המשק הישראלי – כאן אני לא רוצה לפרט יותר מדי, משום שאנחנו רוצים זמן לדיון – התחלנו במצב טוב, לא יחסית טוב, אלא במצב טוב מאוד – אחרי חמש שנים של צמיחה ושל מדיניות פיסקלית אחראית.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: המשק היה במצב טוב, התקציב היה במצב טוב, היה לנו עודף בחשבון השוטף של מאזן התשלומים, הבנקים היו איתנים, הם ממשיכים להיות במצב טוב.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה המזל שלנו.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אין לנו הבעיות שיש במערכת הפיננסית האמריקנית, וזה יתרון ענק, משום שהאמריקנים, האנגלים והגרמנים צריכים להכניס סכומי עתק למערכות הפיננסיות שלהם.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: האוצר עוזר לבנקים לגייס כסף דרך הערבות, אבל הציפייה שלנו שלא נגיע קרוב לצורך לעזור למערכת הפיננסית להגיע לאחוזים של תוצר, שלא נגיע למצב דומה לזה של מדינות המערב.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה יתרון ענק, ואנחנו צריכים לשמור על זה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: למרות הנטייה של כולם להטיל על הבנקים כל מיני תפקידים יוצאים מן הכלל, אסור לנו לתת לבנקים להיכנס לבעיות, משום שאז כולנו נצטרך לשלם.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: מה השפיע עלינו?

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הדבר הכי רציני שהשפיע עלינו זה קריסת היצוא, במיוחד ברביע האחרון.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הוא ירד בשיעור של 8%, בקצב שנתי של קרוב ל-40%.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה נשמע דמיוני, אבל זה מה שקרה בהרבה מדינות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה ההיבט שהכי מפתיע במשק העולמי.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זו ההשפעה הישירה העיקרית, אבל יש גם השפעות חשובות מאוד דרך המערכת הפיננסית, דרך הירידות בבורסות, שהן כמעט זהות, הירידות בבורסות בכל העולם, דרך העובדה שמרווחי האג"חים, מרווחי הסיכון, עלו בהרבה, ודרך העובדה שהבנקים, כתוצאה מהבעיות במדינות אחרות, במיוחד בארצות-הברית הפסידו על ההשקעות שלהם.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: טיפלתי במשברים בשנות ה-90, אז השאלה תמיד היתה האם הבנקים במדינות הפחות מפותחות יכולים לשלם לבנקים במרכז.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: עכשיו הגענו למצב הפוך, השאלה, האם הבנקים במרכז יכולים לשלם לבנקים, למשל שלנו, עבור הפיקדונות.

חיים אורון: אנחנו נשארנו תמיד בפוזיציה הלא טובה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זאת האופטימיות היהודית שאני שומע ממך...

חיים אורון: תמיד היינו במקום הלא נוח.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: יש תמסורת של המיתון בחוץ-לארץ אלינו דרך הבנקים, דרך השפעה על ערך הנכסים שהבנקים מחזיקים, וזה חלק חשוב של מה שכולם קוראים לו "מחנק אשראי", "מצוקת אשראי", "בעיית האשראי", שזה אחד הגורמים החשובים שצריך לטפל בו כדי לצאת מהמיתון שכבר נכנסנו אליו.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: בעיית האשראי זאת לא הבעיה היחידה, יש גם הבעיה, ואני מתנצל שאני משתמש במונח כלכלי, יש בעיה של הביקוש המצרפי – מי יקנה מה שבתי החרושת שלנו, או מה שהחברות שלנו, יכולים לייצר.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: רמת הביקוש ליצוא ירדה באופן חד, אנחנו צריכים באיזה מקום לתת תמריצים לעלייה בביקוש המצרפי, בביקוש ממשקי בית, מחברות, מחוץ-לארץ, גם מהממשלה אולי, לתוצרת שהחברות שלנו יכולות לייצר – כל הגורמים האלה גרמו לירידות נמרצות בתחזיות לצמיחה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: יש תלונות לגבי העובדה שאנחנו משנים את התחזיות, אבל המצב לא סטטי, הוא מאוד דינמי, כל יום יוצא עוד מידע ועוד מידע.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: או שאתה יושב ולא עושה דבר משום שאתה לא רוצה לשנות תחזית שכבר לא רלוונטית או שאתה נותן את התחזית הכי מעודכנת שאתה יכול, וזה מה שאנחנו עושים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: התחזית הנוכחית שלנו היא לצמיחה של -1.5% ב-2009, וההפתעה היא שמבין המדינות המפותחות אנחנו במקום שלישי מלמעלה, רוב המדינות יהיו בצמיחה הרבה יותר שלילית בשנה הזאת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: מה לעשות כדי להתמודד עם המצב?

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: ראשית, אני אדבר על המערכת הפיננסית, מה אנחנו מנסים לעשות כדי לטפל במחנק האשראי.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: יש כל התוכניות של הכנסת, הם הקימו קרן לתת אשראי לחברות- - -

איל ינון: של הממשלה, של האוצר, לא של הכנסת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: סליחה, תוכניות של האוצר.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אגב, זו מחמאה, משום שאני חושב שהן תוכניות טובות, זה לא שאני מנסה להאשים מישהו.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: יש קרן לנתינת אשראי לחברות קטנות, הם הוסיפו כסף לקרן כדי לעזור לחברות בינוניות בגודלן.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה דבר אחד.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: ביחס לבעיות של החברות שיהיו להן אולי בעיות למחזור החובות שלהן, הם הקימו משהו בשם "קרן מנוף", פעם קראנו לזה "קרן שוקי".

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לקרן הזאת יש יעד לעזור למחזר את החובות של חברות שלא יכולות למחזר דרך שוק האג"ח.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: בבנק ישראל הורדנו את הרבית כמעט עד הרמה הכי נמוכה שאפשר, אי אפשר להמשיך הרבה יותר.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: בנק מרכזי לא יכול להוריד רבית מתחת לאפס.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: במשך כל התקופה הזאת חיוני לשמור על בריאות המערכת הבנקאית, והמערכת הבנקאית מצליחה להגדיל את היקף האשראי שהיא נותנת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הבעיה באשראי במשק שב-2007 אשראי החוץ בנקאי היה שווה לאשראי הבנקאי, ומ-2008 ועד היום המערכת החוץ בנקאית, בעיקר שוק האג"ח, כמעט ולא מספקים אשראי לסקטור העסקי, ומשום ששיעורי הרבית על האג"חים מאוד גבוהים עכשיו, החברות לא רוצות להנפיק אגרות חוב בשיעורי רבית אלה, ולכן אנחנו דנים בשאלה איך להחיות את שוק האג"ח.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: קרן המנוף תתרום ואנחנו מחפשים דרכים נוספות לעשות זאת ולעזור לחברות האלה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו לא צריכים לחיות באשליה שנוכל, או שאפילו רצוי, שניתן לכל חברה את האשראי בהיקף שהיא קיבלה לפני שנתיים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: היו הגזמות בהנפקות אג"חים בכמה תחומים, ולא יהיה רעיון טוב לנסות לחזור למצב הקודם.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה לגבי המערכת הפיננסית.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: כל הזמן אנחנו מחפשים כלים נוספים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו בודקים מה עושים במדינות האחרות, מחפשים רעיונות מהעמיתים שלנו בחוץ-לארץ, וננסה לעשות יותר.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: ביחס לאוצר, היתה להם תוכנית האצה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לפני חודשיים-שלושה תיארתי מה הם עושים בצד הפיננסי, שזה חשוב מאוד, אבל אני רוצה להדגיש דבר אחד – יש לנו בעיה שאין למשל לארצות-הברית, זאת העובדה שאנחנו לא יכולים להגדיל את הגירעון בתקציב בלי סוף.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: בארצות-הברית השנה הגירעון בתקציב יהיה בערך 12% מהתמ"ג, 1.8 טריליון דולר, זה דבר ללא תקדים, זה קרה במלחמת העולם השנייה, והיו אז גירעונות יותר גדולים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: את זה אי אפשר לעשות אצלנו, משום שאנשים רוצים להחזיק נכסים דולריים, והרצון שלהם להחזיק נכסים שקליים הוא קטן בהרבה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה מה שהממשלה שלנו מייצרת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הם יכולים להנפיק אג"חים שהערך שלהם נקוב בדולרים, אבל כולם מבינים שהמדינה עומדת מאחורי האג"חים האלה ולא המדינה האמריקנית, ואז השאלה, כמה אנחנו יכולים לגייס.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: יש לנו חוב ציבורי גדול מאוד-מאוד, הוא הגיע ל-80% מהתמ"ג, והוא עוד עולה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הצלחנו להוריד אותו.

מיכאל איתן: אתה מדבר כאן לא אל כלכלנים, אתה מתייחס כאילו כולם מכירים את המושגים, ואנחנו לא מכירים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני מתנצל, אתה צודק.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: יש לנו חוב לאומי ענק, שמגיע ל-80% של התמ"ג, זאת אומרת, בערך 550 מיליארדי שקלים, וזה חוב גדול מאוד.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה מקשה על התקציב, משום שצריך לשלם רבית על החוב הגדול הזה, וזה שיעור גבוה מאוד בהשוואה בין-לאומית.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אם נוסיף לחוב הלאומי דרך גרעון ענק, אנשים ישאלו את עצמם האם המדינה יכולה להמשיך לשלם את הרבית ולהחזיר את ערך החוב בפדיון, ושיעורי הרבית יעלו כתוצאה מזה, ואז נהיה במצב שהיינו בו ב-2003-2002.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אז יכולנו ללכת לדוד העשיר ולבקש ערבויות, אבל הדוד העשיר פחות עשיר השנה ממה שהוא היה ב-2003-2002.

עמיר פרץ: כמעט לא השתמשנו בהן.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הם לא יתנו, על כל פנים אי אפשר לסמוך על זה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זאת תהיה הפתעה אם הם יתנו.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו צריכים לטפל בבעיות שלנו בעצמנו.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: והבעיה שלנו היא שבתקופת מיתון כן כדאי לממשלה להגדיל את ההוצאות בנתינת עזרה לתוכניות תשתית ולכל מיני דברים, אבל התחזיות עכשיו הן שהגרעון כבר יהיה בערך של 6% מהתמ"ג, וקשה מאוד להניח שנוכל להגדיל את זה הרבה יותר, אם בכלל.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: שאלת מה הכנסת יכולה לעשות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זאת בעיה שתצטרכו להתמודד איתה לאורך כל השנה, ובשנה הבאה תרצו להוציא כסף, כולנו רוצים להוציא כסף, ולא יהיה כסף להוציא.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה יהיה מאוד קשה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: מחלקת המחקר שלנו הציעה לפני שבוע תוכנית לטיפול במשבר – קרנית פלוג יושבת שם – קיבלנו כל מיני ביקורות, ביקורת אחת שהיתה רלוונטית היא שזה יחסית צנוע, אבל היתה סיבה שזה צנוע, יכולנו להיות יותר גרנדיוזים, אבל אז מי היה משלם, ולכן היינו צריכים להיות צנועים יחסית בטיפול בבעיות של אנשים מובטלים.

מיכאל איתן: המספר שאתה שם הוא 6% גירעון.

חיים אורון: זה כבר יש.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אמרתי שזה הציפיות של האוצר, זה יגיע קרוב לזה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אם זה 6% או 5.5%, אני לא יודע.

מרינה סולודקין: היום בערב יש דיון על התוכנית שלך בכנסת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני שמח.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אם יש מסר אחד חשוב הוא, שלמרות הרצון של כולנו להגדיל את ההוצאות הממשלתיות, למרות ההיגיון בכך, היכולת שלנו מוגבלת, וזה חבל במובן מסוים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני לא רוצה להזכיר לכולכם, אבל בשנים הטובות כולם אמרו שיש לנו המון כסף בתקציב, ושאלו למה לא להוציא.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: התשובה תמיד היתה: אי אפשר להוציא את זה עכשיו, אנחנו צריכים להתכונן לימים קשים, כשנרצה להגדיל את הוצאות הממשלה, ואז לא נוכל לעשות את זה אם החוב יהיה גדול מדי.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: החוב שלנו במצב הרבה פחות רע ממה שהיה לפני חמש שנים כתוצאה מהמשמעת הפיסקלית של האוצר בעזרת הכנסת, או של הכנסת בעזרת האוצר, אבל הוא בכל זאת גדול.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: מה עוד אפשר לעשות?

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: בנק ישראל קונה מט"ח בכל יום, וזה משפיע על שער החליפין.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: שער החליפין, כשהתחלנו לרכוש, היה 3.22 היום הוא בסביבות 4.15.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו מתכוונים לחסוך את הרווח משום שכרגע ההון שלנו שלילי, וזה מצב לא כל כך טוב לבנק.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני מניח שהתמריצים ליצוא הרבה יותר טובים ממה שהיו.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הורדנו את הרבית, יש לנו החלטה נוספת בעוד שבוע- - -

איוב קרא: פרופסור פישר, למה זה לא עובר לאזרח הרגיל?

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו הורדנו ב-3.5%, מה שעובר לציבור בממוצע זה 2%, זאת אומרת, הבנקים הורידו בקצת יותר מחצי ממה שאנחנו הורדנו, ואפשר להבין את זה.

אופיר אקוניס: האם אפשר לקבל הסבר למה זה?

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נאפשר לנגיד לסיים את דבריו, ואז תוכלו לשאול שאלות והוא יעיר.

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה להשיב על קריאת הביניים, זאת זכותך.

ראובן ריבלין: זאת שאלה שמציקה לרוב האזרחים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הבנקים נמצאים בפני תקופה קשה, הם כבר הודיעו על הפסדים ברביע האחרון, הם כבר התחילו להפריש לרזרבות שלהם, משום שהם צופים שיהיו להם חובות בעייתיים בעתיד.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: רמת הסיכון במשק עלתה, אנשים שפעם אפשר היה לסמוך עליהם, עכשיו עומדים בסיכון, לכן הבנק לא מוריד את הרבית בקצב שאנחנו הורדנו, משום שהם מוסיפים מה שנקרא "פרמיית סיכון" לרבית שלהם, אבל הם כן הורידו, ואנחנו מדברים איתם.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: השאלה אם הם הורידו מספיק.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: נשאלת השאלה, מתי נצא מזה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: התשובה היא, שנצא מזה כאשר העולם יתחיל לצאת מזה, אבל זה לא כל הסיפור.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: יש לנו יכולת לנסות ולהצליח לרכך את ההשלכות של המיתון.

איוב קרא: זאת לא תשובה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איוב קרא, נשמח לשמוע אותך אחרי זה.

ראובן ריבלין: זה מה שהנגיד אומר, הוא אומר שצריך לשמור על יציבות הבנקים, והם צריכים לשמור על אותו פער שמאפשר להם את היציבות הבנקאית.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני אחזור לזה בעוד כמה דקות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו כן יכולים לנקוט בצעדים שיעזרו לאלה שעומדים לסבול מהמיתון, אנשים שלא מובטלים עכשיו, שיהיו מובטלים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: התחזית שלנו היא שרמת האבטלה בממוצע תגיע ל-8% השנה, ותהיה קצת מעל 8% בסוף השנה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה הרבה פחות ממה שהיה ב-2003, שאז הגיעה ל-11%.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: יהיו הרבה יותר אנשים שיחיו במצב פחות טוב, ולכן בתוכנית שהצגנו יש הצעה להאריך את תקופת תשלום דמי האבטלה, ויש תוכניות נוספות הבאות לעזור לציבור לעבור את התקופה הזאת עם פגיעה קטנה יותר ממה שעלולה לקרות אם לא נעזור להם.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה דבר ראשון שאנחנו צריכים לעשות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: דבר שני, אנחנו צריכים לשמור על מסגרת המדיניות הכלכלית הטובה שלנו מחמש השנים האחרונות, ולא לנקוט בתקופה הזאת צעדים שיפגעו ביכולת המשק לחזור לצמיחה מהירה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו פשוט צריכים לשמור על מסגרת התקציב, לא לתת לחוב הלאומי לעלות יותר מדי, לא לנקוט בצעדים שיפגעו בחברות, בבנקים ובאחרים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: התקופה של המיתון היא בוודאי תקופת צמיחה שלילית בהגדרה, אבל המטרה צריכה להיות לחזור לתקופה של צמיחה בת קיימא, וזה חשוב מאוד-מאוד.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: היו ספקות לגבי השאלה מה צמיחה יכולה לעשות, אבל בשנים האחרונות ראינו ששיעור ההשתתפות בשוק העבודה עלה, שיעור העוני התחיל לרדת, אנשים עם פחות השכלה, אלה שלא הרוויחו מספיק, הצליחו למצוא תפקידים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: יש תוכנית מס הכנסה שלילי, שגם בה אנחנו תומכים כדי לעזור להם.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: ראינו דברים טובים שיצאו מתקופת הצמיחה הקודמת, ואנחנו צריכים לחזור אליהם וגם לתמוך בתוכניות שיעזרו לאנשים שנמצאים במצוקה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לגבי תפקיד הכנסת וועדת הכספים – יש לכם תפקיד חשוב מאוד, לפי החוק, להעביר את התקציב, ולהעביר כל מיני חוקים שמתייחסים למשק, וביניהם אני כולל חוק חדש לבנק ישראל, שאני מקווה שיגיע אליכם- - - לגבי הגישה הכללית – אם יותר לי, ואני מאוד מכבד את העובדה שיש לנו דיון, דיונים כאלה חשובים גם לכנסת, גם לציבור, חשוב שאנשים שמכירים, שמתמחים בבעיות כלכליות, מופיעים אצלכם, מסבירים, האנשים שהבאתם לפאנל זה מצוינים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: גם זה דבר חשוב מאוד.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: יש צורך, שהוא פחות פופולרי, לשמור על משמעת פיסקלית.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני לא מעביר ביקורת, אני רק מתאר מצב.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: העברת חוק פרטי לעשות משהו טוב, זה קל, כולם תומכים בזה, אבל אחר כך מישהו צריך לממן את זה.

מרינה סולודקין: קל, אתה אומר?

חיים כץ: קשה מאוד.

חיים כץ: להעביר חוק פרטי תקציבי בתמיכה של 50 חברי כנסת זה לא קל.

שלי יחימוביץ': כמעט בלתי אפשרי, היו אולי שלושה כאלה.

ראובן ריבלין: זה קשה מאוד לאנשי הקואליציה, זה קל מאוד לאנשי האופוזיציה.

חיים כץ: אני מקווה שבכנסת הזאת זה יהיה יותר קל.

רוברט אילטוב: אני לא חושב שיושב-ראש המפלגה שלך חושב כך.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: בכל פעם שמעבירים חוק שכרוך בהוצאת כסף בלי לטפל במקור המימון זו בעיה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: דבר אחרון.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: חשוב מאוד לעקוב אחרי מה שקורה עם כל החוקים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: ידוע שבארץ, להפתעתי, יש אחוז מסוים של החלטות שלא מבצעים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: ..

מיכאל איתן: יש אחוז מסוים שמבצעים, זאת הבשורה הטובה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: העובדה שזה לא קרוב ל-100% היא לא טובה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה גם תפקיד חשוב לוועדה הזאת, שתשאלו מפעם לפעם מה קורה עם כל הדברים הטובים שאנחנו מנסים לעשות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו נמצאים בתקופה קשה מאוד, אבל זו לא תקופה שבלתי אפשרי לטפל בבעיות שלנו, משום שכתוצאה ממה שעשינו בשנים האחרונות יש לנו עכשיו הרבה יותר יכולת לטפל בבעיות שלנו ממה שהיתה לנו בשנים הקודמות, אפילו לפני חמש שנים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אם נסתכל על הבעיות שלנו בעיניים, נראה שהן חמורות מאוד, אבל שאפשר להתמודד איתן ולצאת מהתקופה הזאת בהצלחה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני מודה לכם מאוד.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לנגיד.

ראובן ריבלין: הצביעו כמה אנשים וביקשו לדבר.

ראובן ריבלין: הראשונה שנמצאת כאן שלי יחימוביץ, שכן הראשון שרשום הוא חבר הכנסת חיים אורון, אבל הוא לא נמצא כאן, והרי הרשות ניתנת לך.

ראובן ריבלין: ואחריה – אופיר אקוניס.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, האם לחברי הכנסת תינתן הזדמנות לדבר כמה פעמים במהלך היום הזה?

ראובן ריבלין: טוב שאת שואלת, כי יחסי אליך מיוחד במינו, ואני אומר לך: באנו לכאן בעיקר לשמוע וללמוד ולא לתת כאן הצהרות, וזה קורה בדרך כלל כשאני יושב לבד גם כיושב-ראש וגם כוועדה, וזה קורה לי הרבה פעמים שאני היושב-ראש והוועדה.

ראובן ריבלין: נמצאים הרבה עיתונאים כפי שציינו לעצמנו מיקי איתן ואני, ובאו הרבה חברי כנסת – אתה יודע, אדוני הנגיד, אף אחד בכנסת עוד לא השמיע נאום בוועדת כנסת עם כל כך הרבה חברי כנסת – באנו לכאן לשמוע וללמוד, אם כי, אם יש אמירה שאת רוצה להגיד לנגיד או למשתתפים, בבקשה, אפשר גם אותה לומר, אבל בעיקר אנחנו מבקשים לשאול שאלות על מנת לקבל הבהרות.

ראובן ריבלין: רשות הדיבור ורשות השאלה לשלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שלי יחימוביץ': הצבת בפני אתגר קשה מדי, אדוני היושב-ראש, אני לא בטוחה שאני אעמוד בו.

שלי יחימוביץ': קודם כול, תודה על דבריך, אדוני הנגיד, יש לי הערכה רבה כלפיך, אני חושבת שאתה אחד המנהיגים הכלכליים החשובים במשק ואתה גם עושה מעשה לעתים קרובות ולא נותן לדברים לחלוף על פניך, למרות שכמובן, אני חלוקה עליך בחלק מהדברים שציינת, ואני אתחיל מהסוף.

שלי יחימוביץ': דיברת על הצעות תקציביות שקל להעביר, ואף השתמשת במילה "פופולרי", ואני חושדת שהתכוונת להגיד פופוליסטי בסתר לבך.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שגישתו של האוצר להצעות חוק תקציביות – אגב קשה מאוד-מאוד להעביר אותן, מעטות הן הצעות החוק התקציביות שעוברות - היא היא הגישה הפופוליסטית וקצרת הטווח, שכן, כשמחשבים עלות כלכלית של הצעת חוק, מחשבים את העלות המידית שלה בספר התקציב של השנה הבאה.

שלי יחימוביץ': למשל, אם תהיה הצעת חוק לחסן את ילדי ישראל נגד מגפה מסוכנת, תהיה לנו עלות החיסון, אבל אף אחד לא יעשה חישוב ארוך טווח של החיסכון שיש באותה הצעת חוק והנטל שיורד מעל כתפי מערכת הבריאות אם לא תפרוץ המגפה הזאת, כלומר, יש כאן גישה צרה מאוד-מאוד למשמעות של הצעת חוק תקציבית.

שלי יחימוביץ': אני אביא דוגמה להצעת חוק שלי שהגשתי בשיתוף עם חברי כנסת, כמעט מכל הסיעות, שלא נמצאים כאן לצערי, שיש לה עלות תקציבית מסוימת של כמה עשרות מיליוני שקלים, והיא אומרת דבר פשוט מאוד, שנוגע היום גם למשבר התעסוקתי שעומד בפנינו.

שלי יחימוביץ': הצעת החוק הזאת אומרת שהתעשיות הביטחוניות – צה"ל והמשטרה – כשהן מוציאות מכרזים לטקסטיל – הצעת החוק הזאת צרה, היא נוגעת לטקסטיל בלבד – יוציאו את המכרז קודם כול בישראל.

שלי יחימוביץ': תאמר שזאת פגיעה בשוק החופשי, שההוצאות של הצבא ושל המשטרה יהיו גבוהות יותר.

שלי יחימוביץ': קודם כול, נראה לי בלתי מוסרי שהבן שלי, שמתגייס עוד מעט לצבא, יישן באוהל שיוצר בסין ולא בידי פועל ישראלי, ושנית, גם במישור הכלכלי, כשאתה מחשב את הכדאיות התקציבית של ההצעה הזאת, אתה מוצא – אגב, הכול בהתחשב במגבלות של הסכמי הסחר, אין כאן שום דבר שפוגע בהסכמי הסחר – שאתה מייצר בבת אחת 1,000 מקומות עבודה, דבר שההכנסות שלו הרבה יותר גבוהות מאשר העלות של הצעת החוק.

שלי יחימוביץ': זאת אמירה בעניין חישובי העלות.

שלי יחימוביץ': אגב, יש לי הצעת חוק בעניין הזה שתחייב, בעת שאנחנו מודדים עלות תקציבית של הצעת חוק, לבדוק את העלות מרחיקת הלכת שלה ולא את העלות המידית.

שלי יחימוביץ': זה דבר אלמנטרי בתכנון שלטוני, אי אפשר לעבוד כמו חנות מכולת, ואפילו לחנות מכולת יש חזון עסקי כלשהו, היא בטח לא מסתכלת רק על הגרוש של מחר, אלא גם על איזה טווח.

שלי יחימוביץ': אני מניחה שנשמע גם דוברים אחרים, אבל לדעתי, כל הזמן יש לנו פתרונות טכניים, ואני חושבת שנדרש כאן חשבון נפש מעמיק מאוד, אידיאולוגי, וכלכלה זה לא מדע, כלכלה זה אידיאולוגיה.

שלי יחימוביץ': דיברת על המשבר של אחרי מלחמת העולם השנייה, וצריך להזכיר בהקשר הזה, שאחרי מלחמת העולם השנייה קמה לה אותה פשרה מעניינת וברוכה בין הקפיטליזם האלים והדורסני ובין הקומוניזם הבולשביקי, ולה קוראים "מדינת הרווחה המודרנית", מה שנקרא היום "הסוציאל דמוקרטיה", שהיא גם מברכת את ההון ורואה בו דבר מבורך שתורם למשק, ומצד שני, היא גם מווסתת אותו והיא רגולטורים שלו, והמדינה משמשת איזה בסיס מוסרי רגולטורי, ויש איזה איזון בין הסקטור העסקי לסקטור הממשלתי, ואת האיזון הזה הפרנו, לצערי הרב.

שלי יחימוביץ': הפרנו, ועכשיו, במידה רבה, אנחנו סופגים את התוצאות של הפרת האיזון הזה.

שלי יחימוביץ': אני אקצר בדברי, אדוני היושב-ראש, אבל חשוב לי לומר עוד דבר אחד.

שלי יחימוביץ': נדרש כאן שיתוף פעולה של כל הגורמים במשק, וכשאני אומרת "כל הגורמים במשק", אני לא מתכוונת למסיבה לעשירי המשק שקיים בנימין נתניהו במין רפלקס מותנה, ואף קרא להם "ראשי המשק", כי אני לא רואה איזה יתרון יש לשרי אריסון על פני אריאלה סיסו, יושבת-ראש ועד העובדים של השופרסל למשל, בבואנו להתייעץ על עתיד המשק.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שצריך לקום שולחן מרובע או מחומש, שיעבוד על בסיס יומיומי, עד להוצאת המשק מהמשבר, וליד השולחן הזה צריכים לשבת יושב-ראש ההסתדרות, עופר עיני, ונשיא התאחדות התעשיינים, שרגא ברוש, ואתה, אדוני הנגיד, ושר התמ"ת שימונה ושר האוצר שימונה, ויחד להוביל עסקת חבילה כוללת במשק, עם התערבות מאוד-מאוד מסיבית של המדינה, כי אי ההתערבות של המדינה היא שהמיטה עלינו את הקשיים הכלכליים שעכשיו עומדים לפתחנו, ולא רק לפתחנו, אלא בכל העולם.

ראובן ריבלין: שאלתה של חברת הכנסת יחימוביץ היא, האומנם?

ראובן ריבלין: האם מה שהיא אמרה נכון?

ראובן ריבלין: זה מה שהיא רוצה לדעת.

שלי יחימוביץ': לא נכון, היו כאן כמה שאלות.

ראובן ריבלין: קודם כול, האמירות הן אמירות של אני מאמין של חבר כנסת, ואסור לחסום חבר כנסת, אבל כוונתנו פה היא באמת לבוא וללמוד מה אומרים האחרים, ולא מה כל אחד מאיתנו חושב, למרות שאני ידוע שלפעמים זה כאש בעצמות.

ראובן ריבלין: יש חברי כנסת שבאו עם שליחות, והם מאמינים בה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, זה לא האומנם, אלא אבקש את התייחסותך, אדוני הנגיד.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: אני מבקש מהחברים שיבואו אחרי כן להתרכז בעיקר בשאלות לנגיד על מנת שהוא יוכל להשיב, אחרת לא נעמוד בלוח-הזמנים כי עוד מעט אנחנו צריכים להיכנס למושב השני, שגם בו יהיו דברים שייאמרו וגם שם נרצה לשאול שאלות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, בבקשה.

חיים אורון: אני רוצה לתת ארבע תשובות בצורה של שאלה.

חיים אורון: השאלה הראשונה, אדוני הנגיד, זו מילה אחת, אלא אם כן היא נאמרה בקטע שהייתי בחוץ, שלא נאמרה על ידך, ובעיקר צמד מלים.

חיים אורון: המילה האחת היא מסים, וצמד המלים הוא הורדת מסים.

חיים אורון: בגירעון הצפוי של 6% יש קרוב ל-1% שהוא תוצאה של הורדת מסים, ובשנה הבאה בשיעור דומה.

חיים אורון: האם מותר גם את הפרה הקדושה הזאת להניח במקום שבו מניחים פרות קדושות ולומר: רגע, עצרו?

אופיר אקוניס: לא מעלים מסים.

חיים אורון: "לא מעלים מסים" זאת לא תשובה, נציג הממשלה.

אופיר אקוניס: אולי תציעו שוב להעלות מסים, כפי שהצעתם ב-2003.

חיים כץ: מה זה משנה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ.

חיים אורון: תשמע עצות טובות מחיים כץ: מה זה משנה מה ג'ומס אומר, ממילא תעשו הפוך, וכעבור כמה שנים תגידו למה.

ראובן ריבלין: אנחנו בכל זאת צריכים לומר, כי צופים בנו רבים מאזרחי ישראל, שההכנסות, יכול להיות שחלקן נובע מהורדת המס.

חיים אורון: אני באמת רוצה להישאר במסגרת של שאלה.

חיים אורון: היות והנגיד, לשמחתי, התבטא בנושא הזה באופן קצת פחות קיצוני ממני, חיים כץ, אבל הוא אמר משהו על הורדת מסים עכשיו.

חיים אורון: אני בטוח שעוד יעלו הרבה הצעות איך עושים עוד חוקים להורדת מסים, אני מכיר את הפטנט הזה, ואגב, כדאי לרשום עליו פטנט עולמי, כי בינתיים הוא לא הוכח בשום מקום בעולם, אפילו לא באמריקה.

חיים אורון: ואבי בן-בסט ידידי מחכה כבר הרבה כנסים של קיסריה, מכל אלה שתומכים בזה, שיביאו לו את הטקסט בוק האקדמי שיראה איפה זה עבד.

חיים אורון: האם אני מדייק?

ראובן ריבלין: הנקודה ברורה.

ראובן ריבלין: השאלה השנייה או התשובה השנייה.

אבי בן-בסט: היתה טענה שהפחתת מסים מגדילה את גביית המסים.

חיים אורון: זה מה שאמרתי.

חיים אורון: הנקודה השנייה, שלא קשורה בגודל התקציב, אבל היא מכשיר שקיים רק למדינה, וזה מכשיר ערבויות.

חיים אורון: במכשיר הערבויות יש סיכון, יש סכנה של צבירת נטל עתידי, אבל זה מכשיר שצריך לנסות ולהשתמש בו בהיקפים הרבה הרבה יותר גדולים.

חיים אורון: גם אני הערתי את ההערה על המושג צנועה בתוכנית של בנק ישראל, ואני חושב ששימוש נרחב במכשיר הערבויות, אולי כולל שינוי החוק שמגביל את היקפן בתקופה כזאת, הוא בעצם ביטוי למה שכולם אומרים, שהכלל צריך לקחת סיכונים יותר גדולים על חשבון סיכונים של סקטורים מסוימים שלא יכולים לעמוד בו.

חיים אורון: השאלה השלישית, איך ניתן להשתמש בסכומי כסף גדולים מאוד שנמצאים ולחבר אותם בצינור, יחסית הרבה יותר קצר, עם צורכי אשראי מאוד גדולים, בעיקר של השקעה בתשתיות והשקעה בנושאים כמו חשמל, התפלה, כבישים, מים ורכבות?

חיים אורון: אני חוזר למה ששאלתי אותך, אדוני הנגיד, כמה פעמים:

חיים אורון: למה צריך לחפש את הכסף לרכבת הקלה בתל-אביב בבנק שקרס בגרמניה ואי אפשר לקחת אותו מהצבירה של קרנות הפנסיה, ולתת לה ערבות מדינה בשיעור רבית, שלמיטב ידיעתי, הוא נמוך ביותר, ברבית מובטחת

חיים כץ: כמו שעשו בכביש 6.

חיים אורון: לא עשו את זה בכביש 6.

חיים אורון: בכביש 6 נתנו את הערבות ללבייב, לא לקרן הפנסיה.

חיים אורון: אני מתכוון שהערבות תינתן לפנסיה, ועל ידי זה ניתן תשובה לשתי שאלות, סוג חדש של אג"חים, לא אג"חים כאלה שאתה הולך להציל במיליארדים עכשיו, אלא אג"חים שהמדינה תהיה ערבה להם מההתחלה.

חיים אורון: יש בזה סיכון, אני לא רוצה להתעלם, זה גלגול של הרעיון של אג"ח ייעודי.

חיים אורון: ורק השבוע התפרסמה באחד העיתונים טבלה של פרויקטים תשתיתיים שתקועים או מסיבות מימון או מכל מיני בעיות של רגולציה, שאם מקדמים אותם, לפחות בקטע של המימון, יכול להיות שזאת גם אחת מהתנופות האפשריות.

ראובן ריבלין: תודה לחיים אורון, ג'ומס.

ראובן ריבלין: אופיר אקוניס, בבקשה.

אופיר אקוניס: רבותי היושבי-ראש, נגיד בנק ישראל, רציתי לשאול שלוש שאלות, ואני חייב, ברוח של קודמי, אולי לנצל את ההזדמנות הזאת לבקש מחברי הכנסת ומנבחרי הציבור שלא לנהוג כפי שנהגנו, חלקנו או כולנו, במשבר הקודם.

אופיר אקוניס: הציבור כולו, או רובו הגדול, כבר יודע שאנחנו הולכים לשנה לא קלה בלשון המעטה, לשנה קשה מאוד מבחינה כלכלית, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות לבקש מחברי הכנסת, גם מן האופוזיציה המתגבשת, וגם מהקואליציה, לנהוג בקור רוח ולא להתסיס את האווירה הציבורית.

אופיר אקוניס: אני בעד זכות ההפגנה כמובן, זכות חשיבה וכדומה, אני מנצל הערה לשני קודמי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר אקוניס, יהיו לך עוד הרבה הזדמנויות- - -

שלי יחימוביץ': תן לו לחנך אותנו קצת.

אופיר אקוניס: לא לחנך, לבקש.

מיכאל איתן: אני לא מבין, שלי יחימוביץ, את אמרת להשקיע בחינוך.

מיכאל איתן: ..

אופיר אקוניס: שלי יחימוביץ, במשפט הבא רציתי להסכים איתך בשיתוף פעולה של הממשלה, השרים, המעסיקים, ההסתדרות והארגונים החברתיים.

אופיר אקוניס: אדוני הנגיד, דיברת כאן קודם על יציבות הבנקים.

אופיר אקוניס: הייתי רוצה לשאול אותך, האם אתה יכול להתחייב כאן, לנוכח הפרסומים האחרונים של הבנקים בישראל, גם הגדולים וגם הבינוניים, לא לנו, יותר לציבור בישראל, ששום בנק בישראל לא יתמוטט בשנה הקרובה?

אופיר אקוניס: שאלה שנייה.

אופיר אקוניס: שמעתי שאתה מרעיף שבחים על נגיד הבנק המרכזי בארצות-הברית, שדיבר על יציאה מהמיתון בסוף שנה זו או בתחילת השנה הבאה.

אופיר אקוניס: אם כך, מתי אנחנו, להערכתך, צפויים לצאת מאותו מיתון?

אופיר אקוניס: עוד שאלה אחת, ברשותך, לגבי הגירעון.

אופיר אקוניס: מה אתה ממליץ לחברי הכנסת?

אופיר אקוניס: האם אתה ממליץ לתמוך בהגדלת הגירעון או מה המלצתך בנושא הזה?

ראובן ריבלין: הוא אמר בצורה ברורה.

אופיר אקוניס: אני אשמח לשמוע על זה.

ראובן ריבלין: על זה נאמר, המובן מאליו, טוב שייאמר עוד פעם.

אופיר אקוניס: אכן כך.

אופיר אקוניס: אבקש תשובה לשאלה הראשונה ולשאלה השנייה, אני מוותר על השאלה השלישית.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אקוניס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת קרא אינו נמצא.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, בבקשה.

רחל אדטו: אופיר אקוניס לקח לי את השאלה לגבי יציבות הבנקים.

רחל אדטו: רציתי לשאול את זה, גם בגלל נושא הורדת מדרג האשראי, ובעיקר, מה שיותר מפחיד, שהיו עכשיו ההודעות של יעקב פרי ואחרים שאמרו שאין מה לדאוג.

רחל אדטו: הנקודה היא שברגע שמתחילים להגיד שאין מה לדאוג זה מעורר את השאלה שאולי בכל זאת יש מה לדאוג.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, כשנבחרתי לכנסת לראשונה היה השר שחל, שנבחר לכנסת שתי כנסות לפני.

ראובן ריבלין: הוא היה עולה כשר על הבמה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, חבר אקוניס, הפעם הראשונה שדיברתי היתה אחרי ארבעה חודשים, והייתי אחד הזריזים מבין חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: הבנתי את הרמז.

ראובן ריבלין: לא, היום זה דור חדש, נותנים לדבר עם ההשבעה.

ראובן ריבלין: השר שחל היה עולה על הבמה, ואני מלא התפעלות מכל שר, והוא היה אומר: רבותי, אל תדאגו, יכול להיות יותר גרוע.

ראובן ריבלין: הייתי שומע, ואחרי שבוע הייתי עולה על הבימה ואומר: לפני שבוע, בהתפעמות, שמעתי את השר שחל שאומר שאנחנו לא צריכים לדאוג כי יכול להיות יותר גרוע, ואכן לא דאגתי, וראה זה פלא, באמת נהיה יותר גרוע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, בבקשה.

חיים כץ: אני רוצה להצטרף לסיפה של ג'ומס ולשאול על האג"חים הקונצרניים.

ראובן ריבלין: מה שג'ומס קרא לו "אג"חים ייעודיים"?

חיים אורון: לא, זה אחר כך.

חיים כץ: באג"חים הקונצרניים אנחנו רואים היום הרבה אג"חים ברבית זבל – 30%, 40%, 50%.

חיים כץ: מה ההשפעה תהיה על המוסדיים שתהיה להם השפעה ישירה על הקופות ועל הקרנות אם האג"חים האלה לא ישלמו?

חיים כץ: איך בנק ישראל נערך לעניין הזה?

חיים כץ: יותר מדי אג"חים עם תשואות של 50% רואים היום.

ראובן ריבלין: תודה לחיים כץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כרמל שאמה, בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, כבוד הנגיד, פרופסור סטנלי פישר, הייתי רוצה להציג לך שאלות מספר.

כרמל שאמה-הכהן: האחת, לגבי מרווח הסיכון שציינת בתשובתך, שעלה, והבנקים גובים מהציבור.

כרמל שאמה-הכהן: האם זה נכון לדעתך שהבנקים יגבו מרווח סיכון גורף לגבי כל הלקוחות?

כרמל שאמה-הכהן: הרי בין הלקוחות יש גם משקי בית וגם פירמות, שפרמיית הסיכון שלהם לא השתנתה.

כרמל שאמה-הכהן: האם זה יעיל ונכון לנהוג בצורה שהבנקים נוהגים?

כרמל שאמה-הכהן: שאלה שנייה.

כרמל שאמה-הכהן: לכולנו זכור שהמשבר בארצות-הברית התחיל כמעט שנה לפני שהאותות הגיעו ממש לכאן, והיו גם כאלה שחשבו שהן לא יגיעו לכאן.

כרמל שאמה-הכהן: האם סיום המשבר בארצות-הברית מעיד גם על סיום המשבר אצלנו או גם אנחנו נסיים בהבדל מופע של שנה אחרי ארצות-הברית.

כרמל שאמה-הכהן: שאלה שלישית ואחרונה.

כרמל שאמה-הכהן: מה הסבירות והסיכון לסיטואציה שבה בנקים ישראליים יזדקקו להזרמת הון חיצוני או פנימי?

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לכרמל שאמה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת נוקד, בבקשה.

אורית נוקד: אני חוזרת לשאלות שנשאלו על ידי חברי הכנסת אופיר אקוניס ורחל אדטו, אנחנו נמצאים בתקופה של אבטלה, קיצוצים, פיטורים, ואני שומעת על הדאגה ליציבות של הבנקים, ואני רוצה לשאול אותך בכל זאת לגבי נושא השכר, שכר מנהלי הבנקים.

אורית נוקד: האם אתה מתכוון להוציא חוזר מחייב, לא וולונטרי, לגבי הקטנת השכר של מנהלי הבנקים?

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מרינה סולודקין.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מרינה סולודקין: הכתובת היתה על הקיר.

מרינה סולודקין: עם כלכלה כמו בארצות-הברית והעולם החופשי, שאפילו כללים של המשחק הכלכלי במאה ה-19 לא יכלו לממש – אני מדברת על מאזן התשלומים, שלא יהיה שלילי כל כך – שהמערכת הפיננסית היתה עם פיקוח כל כך חלש, ועכשיו היא קורסת, היה ברור שיהיה משבר עולמי, וגדול מאוד.

מרינה סולודקין: לגבי מדינת ישראל, אני תומכת בעמדתך ואהבתי לראות שאתה שם סימן שאלה על הורדת המסים בזמן המשבר.

מרינה סולודקין: מבחינה כלכלית ומבחינת הכנסות המדינה קשה להבין את זה.

מרינה סולודקין: מה אתה אומר, האם זה הזמן להכניס למערכת המסים שלנו מס על הירושות הגדולות כפי שיש בארצות-הברית ויש באנגליה?

שלי יחימוביץ': את מדברת מ-5 מיליוני דולר ומעלה למשל?

מרינה סולודקין: 5 או 10 מיליוני דולר, אפילו לעשות כמו בארצות-הברית.

ראובן ריבלין: קניתי דירה ושילמתי מס הכנסה לקנות את הדירה, האם את רוצה לקחת מהילדים שלי מס פעם שנייה?

מרינה סולודקין: יש כלכלה עולמית, למה בארצות-הברית יש מס על ירושות?

ראובן ריבלין: השאלה שלך ברורה.

ראובן ריבלין: רק רציתי להסביר לך למה ביטלנו את מס העיזבון.

ראובן ריבלין: מיקי איתן ואני זכינו.

מרינה סולודקין: אפשר לדון על הסכום, אני מדברת על העיקרון.

מרינה סולודקין: בזמן משבר, כשמחפשים את הפרוטות, רואים את זה ברור.

מרינה סולודקין: דבר שני.

מרינה סולודקין: בחוק ההסדרים קיים הסעיף האומלל על תוכנית ויסקונסין, שעוד פעם נותנים 1.5 מיליארדי שקלים לארבע חברות שנכשלו במשך שלוש שנים.

מרינה סולודקין: אולי לא כדאי לתת, אולי יש תוכניות טובות יותר כמו להעביר אנשים מהיי-טק להוראה בבתי הספר ולא לשלם לחברות שלא עושות כלום?

מרינה סולודקין: בושה וחרפה שאפילו בזמן המשבר אנחנו דואגים לחברות ולא לתעסוקה מינימלית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת קירשנבאום.

פניה קירשנבאום: דובר פה על גיוס הון ודובר גם על המסים, ידוע לנו שיש הרבה ישראלים שמנהלים את עסקיהם בחוץ-לארץ וגם מחזיקים את הכספים שלהם בחוץ-לארץ.

פניה קירשנבאום: האם חשבתם להוריד מיסוי על ההון שלהם ולאפשר להם, כמובן ברגולציה של הממשלה ובדיקת מקורות ההון, ולעודד אותם להחזיר את ההון שלהם לארץ?

אברהם מיכאלי: חוקק חוק בסוף הקדנציה הקודמת.

ראובן ריבלין: תודה לחברת הכנסת קירשנבאום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אנחנו רוצים לאפשר לנגיד לענות ולהתחיל לשמוע את האורחים החשובים שלנו.

אריה ביבי: אני מצטרף לברכות של שלי יחימוביץ ואחרים גם ליוזמי הכנס וגם לנגיד סטנלי פישר.

אריה ביבי: אני קורא בעיתון שהמיליארדרים והמשפחות שיש להן מיליארדים עדיין לא מכרו לא מטוס ולא וילה, לעומת זאת אני מכיר אנשים שבגלל חוב של 10,000 שקלים הבנק לוקח להם את הבית ומוכר אותו.

אריה ביבי: אפשר ליצור תעסוקה ובמקום זה נותנים את בתי הסוהר לקבלן פרטי, ובמקום זה נותנים כבישי אגרה.

אריה ביבי: אני יכול לספור עוד נכסי מדינה שנותנים אותם במקום ליצור תעסוקה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת ביבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוזס, בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת שי.

מנחם אליעזר מוזס: אני מברך על היוזמה החשובה, אדוני היושב-ראש בפועל, אדוני היושב-ראש הזמני, אדוני הנגיד.

מנחם אליעזר מוזס: נושא הדיור יכול הרי להרים את כל המשק, סביב הדיור מחזירים את מפעילי הכלים הכבדים, מפעלי אלומיניום וזגגות, אני לא צריך לפרט.

מנחם אליעזר מוזס: אם נשפוך לשוק תכנון של עשרות אלפי יחידות דיור, זה ייתן תעסוקה לציבור גדול.

מנחם אליעזר מוזס: האם הנגיד מסכים שבשעה הזאת נכון להפעיל את הנושא הזה, ואף בתמיכה של הבנקים?

מנחם אליעזר מוזס: השאלה השנייה שלי מתחברת לשאלה הראשונה.

מנחם אליעזר מוזס: הנגיד שפך הרבה כסף שהבנקים יתנו אשראי.

מנחם אליעזר מוזס: האם הנגיד מודע לכך שהיום, כאשר זוג צעיר או מי שלא יהיה באים לקחת משכנתה לדירה, סכום המשכנתה ירד מאוד?

מנחם אליעזר מוזס: אם פעם היו יכולים לקבל 90%, היום זה בקושי 50%, ועושים הרבה הרבה בעיות עד שרואים אשראי.

מנחם אליעזר מוזס: האם הנגיד מודע לכך?

חיים כץ: והרבית גדלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שי.

נחמן שי: תודה, חבר הכנסת ריבלין.

נחמן שי: אדוני הנגיד, בהנחה שהכנסת תצטרך מהר מאוד לדון בתקציב ולאשר אותו, כי הזמן שנותר קצר.

נחמן שי: האם התקציב הזה, שהוכן כבר כמה חודשים לאחור עדיין נראה לך נכון?

נחמן שי: האם צריך לעשות בו שינויים?

נחמן שי: הבנתי שהמצב הכלכלי משתנה במהירות, כמו שאמרת לנו.

נחמן שי: דבר שמשתמע מכך, האם הכיוונים שמסתמנים עכשיו במשא-ומתן הקואליציוני, למשל, הגדלת קצבאות ילדים וכן הלאה הם הכיוונים הנכונים כדי לחלץ את המשק מהמצב הכלכלי הקשה?

חיים אורון: תשאל אותו מה דעתו על 10 מיליוני שקלים למשרד החוץ, והוא יענה לך על הכול.

ראובן ריבלין: כל אחד חופשי לשאול.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הסיעה, בבקשה.

רוברט אילטוב: בימים האחרונים התפרסמו בכלי התקשורת פרסומים שונים על כך שבנק ישראל התחיל להדפיס כסף.

רוברט אילטוב: אני מבקש התייחסות של הנגיד לנושא הזה, ומה המשמעות של זה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אילטוב.

ראובן ריבלין: הנגיד, בבקשה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: תודה רבה עבור כל השאלות, יש אחד שלא הצלחתי לרשום את שאלתו, זה חבר הכנסת שאמה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני אנסה לענות לכולם במקום לתת תשובה כללית, כי זה אולי ייקח קצת יותר מדי זמן.

מיכאל איתן: אנחנו קצת לחוצים בזמן, יש לנו אורחים שהוזמנו ל-12:30, וכעת אנחנו כבר בשעה 12:50.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, לגבי חשבון נפש, מדיניות רווחה וכן הלאה, ברור שכולנו מסכימים לזה, השאלה היא רק מה היקף העניין.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: שם אפשר שיהיו חילוקי דעות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לגבי שיתוף פעולה, בסדר, אבל בסוף הממשלה צריכה לקבל החלטות וליישם.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הטענה לגבי האוצר והעדפה לתוצרת ישראלית.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אם זה עומד בהסכמי הסחר הבין-לאומי, בסדר, אם זה לא עומד, זה מאוד מסוכן, משום שבארצות-הברית, בתוכנית שלהם, התחילו להגיד שהם יתנו העדפה לחברות אמריקניות, וכל העולם תקף אותם, ובצדק.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אם זה יהפוך להיות מה שמוסכם באופן בין-לאומי, אנחנו נשלם מחיר הרבה יותר כבד מאחרים.

שלי יחימוביץ': רק במסגרת הסכמים בין-לאומיים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: ג'ומס, רק רצית לשמוע ממני.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: בשנה הזאת אנחנו לא חושבים, כיוון שכולם כבר מבינים שהתחילו להוריד את המסים, אנחנו לא רוצים לחזור ולהעלות את המסים שכולם ציפו שירדו.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: ב-2010 צריך לבדוק באמצע השנה איפה אנחנו עומדים, האם יש קושי בגיוס כסף למימון התקציב, ואז להחליט מה לעשות.

חיים אורון: זה לא בעיה של מימון, זו בעיה של גודל הגירעון.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: גודל הגירעון זו בעיה של מימון.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לגבי הערבויות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הבעיה בערבות והסיבה שהכנסת צדקה שהיא הגדילה את הערבות, שזה נותן את האפשרות, אם אתה לא זהיר, לממן כל מיני דברים מבלי להתחשב בעלות, ויש עלות לערבויות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: המגבלה של 10% מהתמ"ג על סך כל הערבויות, זאת דרך אחת לטפל בזה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אפשר להיות יותר מתוחכמים, אבל אני מאוד מוטרד מכך שנתחיל לחשוב שעכשיו, כשאי אפשר לבקש מהבנק המרכזי לממן את הכול, הם יעשו את זה דרך ערבויות ובסוף לא הממשלה תצטרך לשלם, דבר שכולם חושבים שלא יקרה, וברגע שהם יצטרכו לשלם, כולנו נשלם את המחיר.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לכן אני בעד השימוש המחושב בערבויות, אבל לא השימוש המוגזם.

חיים אורון: אדוני הנגיד, דילגת על השאלה הכי חשובה – כספי הפנסיה לצורך מימון פרויקטים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: שאלת האם הממשלה לא יכולה לתת ערבות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני אומר שערבויות זה בסדר, השאלה שם זה ערבות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הפנסיה שלך יכולה לממן כל מיני פרויקטים, רק שיש שאלה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לשאלת חבר הכנסת אקוניס, האם אני יכול להתחייב שאף בנק לא יקרוס.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: נגיד של בנק אסור לו להגיד אף פעם:

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אף פעם – Never Say Never.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: המצב של הבנקים בארץ עכשיו איתן לדעתנו, אנחנו בודקים אותו בכל יום, אנחנו מפקחים עליהם כל הזמן, הם יכולים לעמוד בהפסדים שלהם.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: המפקח על הבנקים עומד על העובדה שהם צריכים לגייס הון, המדינה עוזרת להם לגייס הון.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו רוצים להיות בטוחים שהם יהיו איתנים גם בסוף התהליך הזה ולא רק בתחילתו.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: יש כל מיני בקשות להוריד את יחס ההון, זאת תהיה טעות, הם צריכים להיות חזקים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני בטוח שבנק ישראלי לא יקרוס, אני אפילו יותר בטוח שאין אף מפקיד בבנק שיפסיד כסף.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: היתה שאלה מתי נצא מהמיתון.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני חושב שנצא מזה קרוב לתאריך שהאמריקנים יצאו מזה, כשהעולם יתחיל לצאת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לא פחות חשוב מה שאמרתי בנוסף.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו יכולים לשנות את עומק המיתון.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: למשל, התוכנית הצנועה שהצענו.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לפי האומדנים שלנו, אם יבצעו את התוכנית הזאת, הצמיחה, במקום להיות -1/5%, תהיה בערך -1%.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה לא הרבה, אבל זה הבדל של 15,000 מובטלים, זה לא דבר קטן.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: כן, אפשר להשפיע על המצב.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לגבי הגירעון, לא יהיה קל לעבור בהרבה את ה-6%, אנחנו צריכים לבדוק איך אפשר יהיה לממן את הגירעון.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: חברת הכנסת אדטו, יש מלכודת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אם היית שואלת את יושב-ראש אחד הבנקים אם הוא מוטרד, אז הוא היה אומר: לא, הבנק שלי איתן.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אם את שואלת: עכשיו זה זמן להתחיל להיות מוטרד? - מה הוא יכול לענות?

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זאת מלכודת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: ואולי אפשר להביא בחשבון גם מה המפקח על הבנקים אומר, והוא ממש עם יד על הדופק.

ראובן ריבלין: אם היו שואלים לפני שנה אם אנחנו צריכים להשקיע ב"לימן ברדרס", כל הדירקטוריון היה מצביע בעד, בוודאי, חוץ מג'ומס.

חיים אורון: לא נכון.

חיים אורון: אם היה לי.

חיים אורון: תביא לי, ואני אשקיע.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: חבר הכנסת כץ, לפי הערכים שלנו אם לא יצליחו למחזר אף אג"ח קונצרני, יהיו בעיות לכל המערכת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אם טייקון אחד גדול לא יוכל למחזר, נוכל להתמודד עם זה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: חוץ מזה, הרשות לניירות, דרך קציני אשראי וההוצאה, דרך תוכנית קרן המנוף, כבר מנסה לטפל בזה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: חבר הכנסת שאמה, לגבי שיעורי רבית של הבנקים – כשיש להם לקוח גדול, הם יכולים לקבוע את המרווח לפי אומדן האיתנות שלו, זה קצת יותר קשה אצל המונים, אבל עקרונית זה יהיה טוב יותר אם הם היו קובעים לפי האיתנות של כל אחד.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לפעמים זה קשה לביצוע.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הפיגור בסוף המיתון, אני לא חושב שיהיה כל כך גדול, משום שעם שיעור החליפין שלנו יש תמריצים טובים מאוד ליצוא, ואני בטוח שנצליח בזה ברגע שהמשק העולמי יתחיל לצמוח.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לא הצלחתי לקלוט את השאלה השלישית שלך.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: סליחה.

כרמל שאמה-הכהן: השאלה השלישית: מה הסבירות לסיטואציה שבה נצטרך להזרים הון לבנקים ישראלים או שהם יתמוטטו?

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לממשלה יש כבר תוכנית לעזור לבנקים לגייס הון, לדעתנו, יש יתרונות אם נוכל להגדיל את התוכנית הזאת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לשאלת חברת הכנסת נוקד, האם אנחנו מתכוונים לקבוע את השכר של מנהלי הבנקים?

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: המפקח כבר דיבר אתם, שלח להם מכתב, אני לא מתכוון והוא לא מתכוון לקבוע את שכר מנהלי הבנקים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: חברת הכנסת סולודקין, אני לא מכיר טוב מספיק את הסוגיות ביחס למס העיזבון.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זו שאלה לדיון בעתיד.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לגבי חוק תוכנית ויסקונסין – עבודת המחקר שבנק ישראל עשה קובעת שזה מצליח.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אפשר לקבל את העבודה ממחלקת המחקר.

מרינה סולודקין: ויסקונסין הצלחה?

מרינה סולודקין: בסדר.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: העובדה שאנשים מתלוננים כשמבקשים מהם לצאת לעבודה, לא מוכיחה שהתוכנית לא מוצלחת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: חברת הכנסת קירשנבאום, לגבי מה שנקרא באנגלית "אמנסטי" – עקרונית הם צריכים לשלם את המס על רווחים שלהם בחוץ-לארץ.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: ברגע שאתה מתחיל עם "אמנסטי", ואם יש אנשים שפעם גרו ברוסיה, ברגע שאתה יוצא עם זה, יש תקדים, ולכן זה מאוד-מאוד בעייתי.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אתה אומר פעם אחת שזאת הפעם האחרונה, שזה לא יקרה בעתיד, תשלמו, מהיום והלאה אנחנו מתכוונים לא לעשות את זה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: כולם יודעים שאם עשיתם את זה פעם אחת, ההסתברות שתעשו את זה שוב היא לא אפס, ולכן יש בעיה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אם אתה יכול להגביל את עצמך לעשות את זה רק פעם אחת, בסדר.

מיכאל איתן: היא התכוונה לגבי הון שנעשה בארץ.

מיכאל איתן: היא לא התכוונה לאנשים שהוציאו ועשו הון שחור בחוץ-לארץ.

פניה קירשנבאום: לא מדובר בהון שחור.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני רק אומר שגם בעתיד יהיו אנשים שיהיה להם הון שחור בחוץ-לארץ.

ראובן ריבלין: זה דבר שמחייב דיון מיוחד.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: חבר הכנסת מוזס, לגבי דירות – האוצר יצא עם תוכנית לעידוד בניית דירות בתקופה הזאת.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הם נותנים מימון לקבלנים כדי שיוכלו לבנות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה יכול להוסיף לרמת הפעילות במשק.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לגבי האשראי והמשכנתאות, זאת בדיוק הבעיה שהיתה בארצות-הברית.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אתה יודע למה יש בעיה בארצות-הברית?

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הקונגרס ביקש משתי החברות שהיו במצב מאוד מוזר, שהיו פרטיות, אבל כולם ידעו שהממשלה עמדה מאחריהם, "פאני מיי" ו"פרדי מק", הכריחו אותם לתת את המשכנתאות הכי טובות שאפשר, זה היה מעבר ל-100%, וזה מקור הבעיה שאנחנו מטפלים בה עכשיו.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אחת הסיבות שאנחנו לא בבעיה כזאת היא, שהבנקים שלנו יחסית שמרניים ביחס למשכנתאות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: צריך איזון בין מה שאנחנו רוצים שיתנו- - -

חיים אורון: עד 2003 היה פי ארבעה ממה שעכשיו ולא היה "פרדי מק" בארץ.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: צריך להגיע לאיזון מסוים, אבל אי אפשר להגיד: על הילד שלי אפשר לסמוך, אז מגיע לו 100% משכנתה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הם צריכים לעשות את זה לכולם.

מנחם אליעזר מוזס: בנק ישראל שפך כסף.

ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים להיכנס לסוגיות הללו.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: חבר הכנסת שי, משום שאנחנו כבר במארס, וייקח זמן להעביר את אותו התקציב אחרי שהתנאים השתנו כל כך הרבה, הם בודקים את העניין באוצר, ויש כל מיני אפשרויות איך לטפל בתקציב השנה והשנה הבאה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: נדמה לי שאין ספק שנצטרך לשנות את התקציב הנוכחי.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: השאלה האחרונה, והיא חשובה הדפסת כסף – הדרך שאנחנו קובעים בה את הרבית היא דרך הדפסת כסף.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זכות הבנק המרכזי להדפיס כסף.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: זה מה שאנחנו עושים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: כשהרבית נמוכה יותר, אנשים דורשים להחזיק יותר כסף, אנחנו מספקים את זה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: קוראים לזה הדפסה, זה לא הדפסה, זה הגדלת כמות הכסף.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: כך אנחנו עובדים.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: בלי יכולת לשנות את כמות הכסף אין לנו מדיניות רבית, אין לנו שום מדיניות.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: במקור, היכולת שלנו לתרום להתאוששות של המשק, לשלוט על האינפלציה, בכך שיש לנו שליטה על כמות הכסף.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: לגבי חוק אי הדפסת כסף, שזה מקור הבעיה בהבנה, אי הדפסת כסף זה לא שאסור לבנק המרכזי להדפיס כסף, זה שאסור לבנק המרכזי לתת לממשלה הלוואה שלא עוברת דרך השוק.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: בחוק זה לא נקרא "חוק אי הדפסת כסף", בעצם החוק זה אי מימון הממשלה, זה בעצם מה שכתוב בחוק.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: כל הזמן אנחנו מדפיסים כסף לפי מה שהציבור דורש.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו קובעים את הרבית, הם אומרים ברבית כך וכך, אנחנו רוצים פיקדונות כאלה וכאלה, הבנקים צריכים להחזיק רזרבות מול הפיקדונות שלהם.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו רוצים מטבע בכיס בערך כך וכך, אנחנו מספקים את זה.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: כל פעם שאנחנו משנים את שיעור הרבית, אנחנו משנים את כמות הכסף.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: במובן הזה, אנחנו צריכים להדפיס כסף.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אנחנו כן מדפיסים, אנחנו לא נדפיס כדי לממן את הממשלה, זה אסור לנו, לא נעשה את זה, לא נממן אותם דרך הלוואה מבנק ישראל.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הם צריכים לצאת לשוק, מותר לנו לקנות בשוק, אבל אסור לנו להגיע להסכם עם הממשלה שהיא תנפיק ואנחנו נקנה, זה אסור.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: הדפסת כסף כדי לממן את הממשלה זה מה שאסור לנו.

ראובן ריבלין: אפשר בכל זאת לשחק עם זה.

ראובן ריבלין: צריך לקיים דיונים על כל אחת ואחת מהשאלות באופן נפרד ובאופן מפורט.

ראובן ריבלין: כולנו מודים לך, אדוני הנגיד, על כך שהואלת לבוא ולהבהיר באמצעותנו גם לציבור, וכך למדנו אותם דברים שלהם נזדקק כאשר נבוא ונדון בכל אותן שאלות במסגרת ועדת הכספים, כל חברי הכנסת שהם חברים בוועדה או במליאה, על מנת שידעו לאן ואיך לכלכל את מעשיהם ולשקול את דעתם, בין שהם מסכימים ובין שהם לא מסכימים.

ראובן ריבלין: אדוני הנגיד, אני מאוד מודה לך.

פרופסור סטנלי פישר נגיד בנק ישראל: אני מאוד מודה לך ולחבר הכנסת איתן ולכל חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו נשמע את אנשי האקדמיה כאילו הם אומרים את דברם בעקבות הנגיד.

ראובן ריבלין: פרופסור אבי בן-בסט ראשון הדוברים בסיבוב הזה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אבי בן-בסט: כבוד יושבי-הראש, חברי כנסת נכבדים, אני לא אפתח בהתייחסות למצב המשק, הנגיד כבר עשה זאת, הוא תיאר את המצב בעולם, הוא תיאר את השלכות המצב בעולם עלינו, ולכן את עיקר דברי אני אייחס למדיניות הכלכלית הרצויה.

אבי בן-בסט: קשה לעשות את זה ב-15 דקות, לכן אני אתווה את התוכנית הכללית כפי שנראית לי, ואתייחס בפירוט רק לחלק מהנקודות הללו.

אבי בן-בסט: כדי לעשות זאת אני רוצה לעמוד על שני מאפיינים מאוד חשובים בהבנת השלכות המשבר עלינו.

אבי בן-בסט: ראשית, אכן, כמו שרבים אומרים, זה משבר שיובא אלינו מחוץ-לארץ.

אבי בן-בסט: הנקודה השנייה שחשוב לשים אותה על השולחן זה הרכב היצוא של מדינת ישראל.

אבי בן-בסט: מדינת ישראל היא מדינה קטנה, הסחר שלה עם העולם הוא גדול מאוד, והיצוא מהווה בערך 40%, אפילו קצת יותר מזה, מהתוצר שלנו.

אבי בן-בסט: לכן ברור שכאשר יש משבר עולמי ובכל העולם קונים פחות, קונים פחות גם מאיתנו, ולכן פתרון הבעיה אצלנו תלוי במידה לא מבוטלת במה שיקרה בעולם.

מיכאל איתן: הנגיד דיבר על כך שברביע האחרון היתה ירידה של 8% ביצוא, הוא דיבר על הביקוש המצרפי.

מיכאל איתן: הביקוש המצרפי תלוי גם ביצוא, אבל הוא דיבר על ממוצע.

מיכאל איתן: יכול להיות שבענפים מסוימים דווקא הגברנו את היצוא באותה תקופה שבענפים אחרים הורדנו.

מיכאל איתן: השאלה אם ישראל, כמדינה עם משק יותר גמיש, מדינה קטנה שיכולה לתפוס נישות, מה הגמישות שלנו להיכנס דווקא בזמן הזה ולהקטין את ממדי הפגיעה?

מיכאל איתן: האם אנחנו יכולים לאתר איפה ה-8% האלה?

מיכאל איתן: מה המאפיינים?

אבי בן-בסט: בוודאי שהיצוא הוא לא רק חלק מהביקוש המצרפי, הוא חלק גדול בביקוש המצרפי, ולכן חשוב מאוד לכלכלת ישראל.

אבי בן-בסט: ברור תמיד, בכל שנה, גם כשהיצוא עולה, גם כשהוא יורד, וגם כשהוא סטטי, זה תמיד קורה תוך שינוי כזה או אחר בהרכב.

אבי בן-בסט: מה שחשוב יותר הן המגמות לטווח ארוך.

אבי בן-בסט: מבחינת המגמות לטווח ארוך, כולנו יודעים שהמרכיב העיקרי שגדל ביצוא הוא אותו מרכיב שאנחנו קוראים לו "היי-טק של התעשיות הטכנולוגיות".

אבי בן-בסט: כרגע גם זה נפגע.

אבי בן-בסט: לשאלתך על הגמישות – למשק קטן בוודאי שיש גמישות גדולה, משום שאנחנו 7 מיליון תושבים, ניקח אפילו את העולם המפותח ביותר, את ארצות ה-OECD, הם למעלה מ-600 מיליון תושבים.

אבי בן-בסט: ברור שלמשק קטן מאוד יש גמישות גדולה יותר, ואני אתייחס לזה כשאגיע לנקודה של תמריצים.

אבי בן-בסט: אנחנו מאוד תלויים במדיניות העולם, ולכן הנגיד אמר שההתאוששות אצלנו תתחיל מיד אחרי או קצת אחרי ארצות-הברית, זה בעצם נגזר מהמסקנה הזאת.

אבי בן-בסט: אנחנו מאוד תלויים בעולם.

אבי בן-בסט: השאלה, האם לשבת בחיבוק ידיים – לא.

אבי בן-בסט: יש גם מה לעשות, ואנחנו יכולים להקל את הסבל ואת הכאב בכלכלה הישראלית.

אבי בן-בסט: מהן שתי הבעיות המרכזיות באמת, שבהן אפשר לטפל כדי להקטין את הכאב?

אבי בן-בסט: האחת - טיפול בסוגיית הביקושים, אותו ביקוש מצרפי שהנגיד דיבר עליו, שירד, למתן את הירידה.

אבי בן-בסט: השנייה, למנוע מכך שיהיה כאן משבר פיננסי.

אבי בן-בסט: אם יהיה משבר פיננסי, הבעיה היא לא רק של המערכת הפיננסית, היא תחמיר גם את בעיית הפעילות הכלכלית במשק ותגדיל את האבטלה.

אבי בן-בסט: ולשם כך צריך תוכנית כוללת.

אבי בן-בסט: זה לא מסוג המשברים שאתה אומר: הנה, זה הצעד המנצח.

אבי בן-בסט: אין צעד מנצח.

אבי בן-בסט: צריך סדרה של צעדים שיקלו על הבעיה, צעדים שגם יגבירו את הביקושים וגם יצמצמו את האפשרות למשבר פיננסי.

אבי בן-בסט: אני אגיד בכותרות את המסגרת, ואני אתייחס בפירוט לאותם דברים שהם יותר במחלוקת, וחשוב לי להביע בהם את דעתי.

אבי בן-בסט: קודם כול העקרונות.

אבי בן-בסט: האחד, כן צריך ליזום הגדלה של הביקושים למוצרים ושירותים של הממשלה, אבל לא רק של הממשלה.

אבי בן-בסט: ברור שזה יחייב הגדלה בגירעון, אני אתייחס לזה, אבל הגידול בגירעון חייב להיות מבוקר וזהיר, משום שדי קל בגירעונות גדולים, וראינו את זה בהיסטוריה הכלכלית של ישראל, לגלוש למשבר עוד יותר גדול.

מיכאל איתן: היינו ברמה שדיברו על אחוזים: 6%, 75, 8%, 9%.

מיכאל איתן: מה הגבולות?

חיים אורון: הוא יגיע לזה מהר.

אבי בן-בסט: אמרתי שאני רוצה לתת כותרות לפרקים, וכל אחד מהם אני אפרט.

אבי בן-בסט: במיוחד את הנושא של הגירעון אני אפרט.

אבי בן-בסט: הרי זה הנושא בדיון, אז אני לא אחמיץ את ההזדמנות, אם תתנו לי.

אבי בן-בסט: הרחבת ההוצאות צריכה להיות מאופיינת בשני דברים: האחד, הוצאות זמניות באופיין, כי הרי אנחנו מדברים על הגדלת גירעון זמני; השני, הקדמה של הוצאות שהיינו רוצים לעשות ממילא מנקודת ראות הטווח הארוך.

אבי בן-בסט: דבר נוסף, מאחר והגדלת ההוצאות הללו, עלותה לא מבוטלת, צריך כן לבטל, לא באותם סכומים, בסכומים קטנים יותר, הוצאות שאינן דחופות.

אבי בן-בסט: אני אפרט; כמובן צריך בצעדים ספציפיים לטפל בהסתברות למשבר פיננסי ולבעיית המימון של המפעלים האחרים חלילה; נושא נוסף שהנגיד לא דיבר עליו, ודווקא זאת תקופה חשובה מאוד לעשות את זה, ובמיוחד בשוק הפיננסי – רפורמות מבניות.

אבי בן-בסט: אני אתייחס אליהן לפחות בכותרות, כי כל אחת מהן לדעתי שווה דיון כפי שנעשה פה היום.

אבי בן-בסט: אני אתחיל בתקציב.

אבי בן-בסט: המסים ב-2008 ירדו ב-8% בממוצע.

אבי בן-בסט: הממוצעים תמיד מטעים, עיקר הירידה היא במחצית השנייה של השנה.

אבי בן-בסט: כמו שהנגיד אמר, אם לא ניזום שום פעולה, ירידת המסים שצפויה בשנה הבאה כתוצאה מהירידה בפעילות הכלכלית שהנגיד דיבר עליה, ולא נשנה את התקציב, יהיה לנו גירעון בסדר גודל של 5% מהתוצר, זה יהיה הגירעון ללא נקיטת שום יוזמה של ממשלת ישראל, וזה דבר שיגדיל את החוב שלנו מ-78% מהתוצר לסדר גודל של 86% מהתוצר, זה לבד בלי לעשות שום דבר יזום.

אבי בן-בסט: לפני שאני אגיע למסקנות אני רוצה לשים על השולחן שני פרמטרים, שאחד מהם כבר הוצב על ידי הנגיד.

אבי בן-בסט: מה לעשות, החוב של מדינת ישראל, למרות שהוא ירד ב-20 השנים האחרונות, הוא עדיין גבוה ביותר בהשוואה למדינות המפותחות.

אבי בן-בסט: הממוצע של המדינות המפותחות הוא 58%, ושלנו, כפי שאמרתי, 78%.

אבי בן-בסט: אני רוצה להבהיר למה.

אבי בן-בסט: הנגיד ציין את העובדה, אני רוצה בכל זאת להסביר את המכניזם.

אבי בן-בסט: יש מחקרים, אמפיריים, כמותיים, שבדקו את הסוגיה הזאת והראו שככל שחוב של מדינה גדול יותר יחסית לתוצר שלה, היא עוברת זעזועים בצורה קשה יותר.

אבי בן-בסט: זאת נקודה שצריך להביא בחשבון בפתיחה.

אבי בן-בסט: אנחנו במצב שבגלל החוב שלנו נעבור את הזעזוע בצורה קשה יותר.

אבי בן-בסט: זה דבר אחד.

אבי בן-בסט: דבר שני.

אבי בן-בסט: לצערי הרב, בוודאי לצער כולם, אנחנו חיים באזור שיש בו זעזועים ביטחוניים תכופים.

אבי בן-בסט: ומה לעשות, לזעזועים הביטחוניים הללו, דבר אחד, יש להם השלכות ישירות על התקציב, דבר שני, יש להם השלכות ישירות על הפעילות הכלכלית.

אבי בן-בסט: אפילו המבצע האחרון כבר פגע בתיירות מעבר למה שנובע מהמשבר.

אבי בן-בסט: דבר אחד, צריך להביא בחשבון את החוב, דבר שני, צריך להביא בחשבון את הזעזועים הביטחוניים, דבר שלישי, צריך לראות את מצבנו יחסית לעולם.

אבי בן-בסט: פה נמצאת נקודת ההקלה.

אבי בן-בסט: כל המדינות המפותחות מגדילות את גרעונם, וארצות-הברית אפילו בשיעורים שלא שמענו עליהם, הנגיד התייחס לכך, 12% מהתוצר, זה דבר שנדיר בהיסטוריה.

אבי בן-בסט: מה לעשות?

אבי בן-בסט: אמרתי שהגירעון ממילא יגיע לסדר גודל של 5%, זאת אומרת לנקוט יוזמה זה ליצור גירעון שהוא גדול מ-5%, אבל לאור שתי הבעיות שלנו:

אבי בן-בסט: החוב הגדול והזעזועים הביטחוניים שיש באזור הזה, אני חושב שהגירעון שלנו צריך להיות יותר מ-5%, אבל בבירור פחות ממה שהמדינות המפותחות יאמצו, בוודאי לא 12% של ארצות-הברית.

אבי בן-בסט: זה דבר שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו.

אבי בן-בסט: אפשר יותר מאשר 5%, בבירור פחות, מתחת לממוצע של ה-OECD.

אבי בן-בסט: אגב, גם בין המדינות המפותחות ארצות-הברית חריגה.

ראובן ריבלין: 9% מתקבל על דעתך?

אבי בן-בסט: אין לי תשובה כמותית.

אבי בן-בסט: עברו הימים שהיתה לי מחלקת מחקר עם 30 אנשים ואגף תקציבים עם 50 אנשים וכדומה.

אבי בן-בסט: אני לא יכול לעשות את החישוב הזה.

אבי בן-בסט: כפי שאמרתי, למרות שהשקעתי בו בימים האחרונים, קשה מאוד כרגע לאסוף את כל המידע.

אבי בן-בסט: אנחנו צריכים להיות בבירור להיות מתחת לממוצע של הארצות המפותחות.

אבי בן-בסט: מה לעשות, דבר ראשון, עוד לא כולם החליטו, דבר שני, לא מכולם יש לנו נתונים.

אבי בן-בסט: צריך פה לעשות מאמץ גדול.

חיים אורון: מה שאתה יודע על העולם?

אבי בן-בסט: יש שונות מאוד גדולה.

אבי בן-בסט: למשל, המדינות הסקנדינביות מאוד שמרניות ביחס לאחרות.

אבי בן-בסט: יש שונות גדולה, צריך לאסוף את המידע הזה, צריך לשם כך צוות, ואין לי.

חיים אורון: מה קורה בגרמניה, בצרפת?

אבי בן-בסט: אני לא יודע, אז חבל שתדחפו אותי.

אבי בן-בסט: אני רוצה לדבר על מה שאני יודע.

אבי בן-בסט: צריך להיות מתחת לממוצע בבירור, ומעל 5%.

אבי בן-בסט: הוצאות – אמרתי שלדעתי צריך לנקוט בגישה שהרחבת ההוצאות תהיה בנושאים זמניים ובנושאים של הקדמה.

אבי בן-בסט: אני אמחיש בכמה, ובאחד או שניים אני אפרט יותר, כי לדעתי זה חשוב מאוד.

אבי בן-בסט: זמני ואפילו מבחינת מנגנון קבוע – ביטוח אבטלה.

אבי בן-בסט: רבותי, ביטוח האבטלה של מדינת ישראל, ואני אומר את זה בלי קשר למשבר, הוא בתחתית הסולם של המדינות המפותחות.

אבי בן-בסט: רק בריטניה מתחתנו.

אבי בן-בסט: כדי לסבר את האוזן, מספר הימים שאנחנו מכסים למובטל, אם הוא יאבד את מקום עבודתו, הוא בין 100 ימים ל-175 ימים.

אבי בן-בסט: בכל המדינות יש תחום לפי כל מיני פרמטרים.

אבי בן-בסט: רק לסבר את האוזן, בארצות-הברית, מעוז הקפיטליזם, מכסים לכל היותר 273 ימים, 100 ימים יותר מאשר במדינת ישראל.

אבי בן-בסט: זה לא סביר בימים כתיקונם, זה בוודאי ובוודאי לא סביר בתקופת אבטלה.

אבי בן-בסט: אנחנו חייבים את זה, אל"ף, למובטלים, ובי"ת, זה יעזור לאושש את המשק.

אבי בן-בסט: תהיה להם הכנסה לעבור את התקופה הזאת, הם יצרכו יותר, זה יעזור לאושש גם אחרים.

לאה אחדות: זה בין 50 ל-175.

אבי בן-בסט: דברים כמו הכשרה מקצועית הם חיוניים.

אבי בן-בסט: תכנון תשתיות, להבדיל מביצוע של תשתיות.

אבי בן-בסט: למה אני אומר "להבדיל מביצוע של תשתיות"?

אבי בן-בסט: משתי סיבות: צריך להיזהר מכך שנרשום הוצאות שלא יבוצעו בפועל.

אבי בן-בסט: להתחיל לבצע תשתיות לוקח הרבה מאוד זמן – התכנון ארוך, קבלת האישורים ארוכה ואחר כך מגיע המועד שבו המפסידים במכרז מגישים בג"צים.

אבי בן-בסט: אני לא רוצה הוצאות רשומות, אני רוצה הוצאות שמבצעים בפועל.

אבי בן-בסט: כסוף-סוף מבצעים בפועל, בעוונותינו רובם מתבצעים על ידי עובדים זרים.

אבי בן-בסט: אני רוצה להגדיל את הפעילות הכלכלית בישראל באמצעות עובדים ישראלים.

שלי יחימוביץ': להתנות את זה במכרזים?

אבי בן-בסט: בשלב הזה כן הייתי נכנס לתכנון של תשתיות, שמדינת ישראל כבר החליטה שהיא רוצה לעשות.

אבי בן-בסט: זה מרכיב גדול מאוד מקומי, ולביצוע – כשייגמרו התוכניות אז נתקצב.

אבי בן-בסט: אין טעם לתקצב היום הגדלה של ביצוע, אלא אם כן מדובר בפרויקטים שכל ההליכים לגביהם נגמרו, ואנחנו יכולים להבטיח שיבוצעו על ידי עובדים ישראלים.

שלי יחימוביץ': מה זה "יכולים להבטיח"?

שלי יחימוביץ': אתה מוציא מכרז עם תנאים ספציפיים.

אבי בן-בסט: תיכף אני אגיע לעובדים זרים, ואני אגיד איך להבטיח.

אבי בן-בסט: הזמן קצר, אני נאלץ לדבר בסטקטו.

רחל אדטו: רק הכסף שאמרת על הבטחת אבטלה זה הרחבת הכספים של הביטוח הלאומי?

אבי בן-בסט: זה תקציב.

אבי בן-בסט: אנחנו מדברים עכשיו על מכלול התקציב של מדינת ישראל ועל הגירעון שלה.

אבי בן-בסט: צריך להגדיל את ההוצאה הציבורית פה.

אבי בן-בסט: מכל הדברים זה הדבר החשוב ביותר, הדחוף ביותר, ואולי גם המועיל ביותר.

אבי בן-בסט: בהקדמה של הוצאות – מס הכנסה שלילי, היה על זה ויכוח אדיר, בסופו של דבר סוכם לעשות את זה, אבל אין עדיין פריסה ארצית.

אבי בן-בסט: דחוף ביותר ליישם את זה ברמה של פריסה ארצית.

אבי בן-בסט: אני לא אפרט הכול, אמרתי שיש דברים שאני אתן רק בכותרות.

אבי בן-בסט: שתי נקודות נוספות שאני רוצה להרחיב בהן.

אבי בן-בסט: כל אותם רעיונות שמועלים להגדלת ההוצאות יגדילו את הגירעון הרבה יותר ממה שהיינו רוצים, ועלולים לסכן את היציבות במשק.

אבי בן-בסט: לכן יש לי שני רעיונות להפחתות שצריך להתייחס אליהם.

אבי בן-בסט: דבר ראשון – כבר נשאלתי על זה – כן צריך להקפיא את תוכנית הפחתת המסים.

אבי בן-בסט: לדעתי, אסור היה לבצע את תוכנית הפחתת המסים של ינואר, אמרתי את זה בבלי סוף רעיונות, דעה שלא התקבלה, וחשוב לנמק גם למה.

אבי בן-בסט: נניח שעומדות בפניכם שתי אפשרויות כדי לאושש את הפעילות הכלכלית, האחת שנוריד את המסים, למשל מס הכנסה, והשנייה, שנגדיל את דמי האבטלה.

אבי בן-בסט: רק לשם המחשה, למי מורידים מסים?

אבי בן-בסט: למי שממילא עובד, למי שממילא יש לו הכנסה.

אבי בן-בסט: גם אם אני אתעלם מהאפקט החברתי, מי שממילא יש לו הכנסה, ואני אוריד לו את המסים בעוד כמה אחוזים, הוא לא יגדיל הרבה את תצרוכתו, אנחנו גם יודעים את זה ממחקר, זו לא רק תוצאה תיאורטית.

אבי בן-בסט: יודעים ממחקרים שככל שהכנסתך עולה- - -

חיים אורון: המחקר הזה נעצר בקסטל.

אבי בן-בסט: מצד שני, מנגד, להגדיל את ההכנסה של מי שאינו עובד בכלל, שעומד לאבד את מקום עבודתו, יגדיל את התצרוכת יותר.

שלי יחימוביץ': זה כל כך הגיוני ופשוט.

שלי יחימוביץ': למה הממשלות לדורותיהן לא מבינות את זה?

אבי בן-בסט: זה מתקשר לשאלה השנייה של ג'ומס.

אבי בן-בסט: קודם כול, להפחית מסים לא יתרום הרבה לצמיחה הכלכלית.

אבי בן-בסט: יש כאלה שאומרים שזה חשוב מצד ההיצע, זה יעזור לפירמות לייצר יותר.

אבי בן-בסט: אבל הבעיה המרכזית שלנו היום היא לא יכולת החברות לייצר, לא צד היצור הוא הבעייתי, הבעיה המרכזית שלהם זו לא המוטיבציה לייצר, זה הביקושים.

אבי בן-בסט: פה אני ניגש גם לעניין העקרוני, ואני רוצה לדייק יותר, חיים אורון.

אבי בן-בסט: תיאורטית יש תחום של שיעורי מס גבוה מאוד, שאם תוריד אותו, זה יגדיל את סך תקבולי המסים.

אבי בן-בסט: אנחנו לא שם.

אבי בן-בסט: הדבר הכי פשוט שכדאי לציין, גם מנקודת ראות הטווח הארוך, הפחתת מסים במדינת ישראל אינה הדבר הדחוף, כי שיעור המס הממוצע בישראל, אם ניקח את כל המסים ונחלק בתוצר, זה 37%, בדיוק כמו הממוצע של המדינות המפותחות.

חיים אורון: ובישירים הרבה יותר נמוך.

אבי בן-בסט: אני לא מתייחס עכשיו להרכב, כי אנחנו מדברים על הרעיון של הפחתת מסים.

אבי בן-בסט: מדינת שיראל מצויה באותו ממוצע של העולם המפותח.

אבי בן-בסט: אני רוצה להזכיר לכם שזה לא המצב לגבי החוב, החוב שלנו הרבה יותר גדול.

אבי בן-בסט: אפילו הייתי כלכלן צרוף, בלי שום תפיסת עולם, הייתי אומר לכם להוריד את החוב דחוף יותר מאשר להוריד מסים.

אבי בן-בסט: נגיד שהיו לי מקורות.

אבי בן-בסט: למה?

אבי בן-בסט: כי שם אני הרבה יותר גבוה מהעולם המערבי, ופה אני בדיוק כמו העולם המערבי.

אבי בן-בסט: רבותי, כל המדינות נותנות גם פטורים ממס, הפטורים שלנו בהיקף של 39 מיליארד, זה 16% מהמסים.

אבי בן-בסט: זה לא סוד פה שבחלק מהפטורים הללו נלחמתי.

אבי בן-בסט: בעת קשה כזאת כן צריך להחזיר לשולחן את הדיון בפטורים ולבטל לפחות את הכי קיצוניים שבהם.

ראובן ריבלין: פרופסור בן בסט, זה היית אומר בין שהיה משבר ובין שלא היה משבר.

חיים אורון: קל וחומר.

ראובן ריבלין: קל וחומר אני מסכים, משום שיש קל ויש חומר.

ראובן ריבלין: על כל פנים מה שכלכלני האוצר אומרים או הממונים על הכנסות המדינה אומרים, שהפחתת המסים הוכיחה בעליל- - -

חיים אורון: הם אומרים, גם אתה יכול להגיד.

ראובן ריבלין: אני איתך כבר שלוש שנים צמוד.

ראובן ריבלין: הם אומרים שהכנסות המדינה גדלו ללא הכר.

ראובן ריבלין: אלה דברים מוכחים.

אבי בן-בסט: הם לא מוכחים.

אבי בן-בסט: אדוני היושב-ראש, הנגיד התייחס בצורה יפה לעניין שאתה בתחתית הבור, אתה מתחיל לעלות, מתחילים למחוא כפיים, אבל בתחתית הבור גם המסים מאוד נמוכים, כי אתה בתחתית הבור.

אבי בן-בסט: מסים הם מכפלה של היקף הפעילות ושיעור המס.

אבי בן-בסט: חלק גדול מעליית המסים שהיתה, היתה מתרחשת בלי קשר לשיעור המס.

אבי בן-בסט: היינו בתחתית הבור בגלל אינתיפאדה, בגלל משבר עולמי בהיי-טק, הפחתת המסים תרמה לזה, אבל עיקר הגידול בתקבולי המס נבע מזה שיצאנו מהבור, נגמרה האינתיפאדה ונגמר משבר ההיי-טק.

אבי בן-בסט: צילמתי את כל הפטורים.

אבי בן-בסט: אמרה חברת הכנסת יחימוביץ שאין דבר כזה בלי תפיסת עולם, ואני מסכים.

אבי בן-בסט: כמחצית הפטורים מתוך ה-39 מיליארד הם לפנסיה, ואני חושב שהם פטורים רצויים.

אבי בן-בסט: נשארנו עם עוד 20 מיליארד, אפשר להמשיך ולצמצם.

אבי בן-בסט: יש בוודאי 10 מיליארד שקלים של פטורים שהייתי מבטל בשמחה ובששון.

אורית נוקד: תן דוגמה.

שלי יחימוביץ': שיפוי מעסיקים.

חיים אורון: הוא יתחיל בקרן השתלמות, תיזהרי.

אבי בן-בסט: עושה רושם שאף אחד פה לא מכיר אותי, שאני אתחמק מלתת דוגמה.

אבי בן-בסט: בראש ובראשונה הפטור לקרן השתלמות.

אבי בן-בסט: זה הפטור הכי לא צודק שקיים במדינת ישראל.

אבי בן-בסט: הפטור הזה מקבלים רק- - -

חיים כץ: אני מציע שראש הממשלה הבא, אם לא נהיה בשלטון, יעשה את זה.

חיים כץ: הוא יחזיר אותנו מהר מאוד לשלטון.

אבי בן-בסט: אני פטור ממה שאתם חייבים בו.

אבי בן-בסט: הפטור הזה מוענק רק ל-37% מהעובדים, ובתוכם 300,000 עובדים גורפים שני שלישים מהפטור, שהם 3 מיליארד שקלים.

אבי בן-בסט: פטור למשקיעים זרים – עברנו את שנות ה-50 וה-60, הנגיד קונה מטבע חוץ בשנה האחרונה כדי שהשער לא יעלה.

אבי בן-בסט: הפטורים האלה נבעו מכך שזאת היתה מדינה שהיה בה מחסור של מטבע חוץ.

אבי בן-בסט: זה פטור מיותר.

אורית נוקד: מה עם משקיעים זרים שמשקיעים בפריפריה?

ראובן ריבלין: אין לזה שום שייכות למצב הכלכלי.

אבי בן-בסט: הפטור הזה לא קשור לפריפריה.

אבי בן-בסט: משקיע זר מקבל את הפטור.

אבי בן-בסט: בניגוד לישראלי הוא מקבל אותו גם בכיכר דיזינגוף, הוא מקבל אותו בכל מקום.

אבי בן-בסט: אני יכול להמשיך ולקרוא עוד דוגמאות.

מיכאל איתן: לא כדאי, תתקדם.

אבי בן-בסט: פטור ממסים באילת – מה רע בטבריה?

אבי בן-בסט: מה רע בים המלח?

אבי בן-בסט: אני יכול להביא רשימה ארוכה.

אבי בן-בסט: אם רוצים להוריד מס, שיורידו לכל בתי המלון בארץ מדן ועד אילת.

אבי בן-בסט: אין שום סיבה להעדיף את אילת על ים המלח, טבריה וכל מקום אחר שתרצו.

אבי בן-בסט: אמרתי שאני אציג לכם עוד מקורות.

אבי בן-בסט: צריך להקפיא את התוספת לביטחון.

אבי בן-בסט: גם בדוח ועדת ברודט הביאו בחשבון את האפשרות שבמקרה של משבר כלכלי, לא תינתן להם תוספת כמובטח--

ראובן ריבלין: יש פה חברי כנסת יותר מהממוצע בכל ישיבת ועדה.

ראובן ריבלין: בעיקר אני מברך את חברי הכנסת החדשים שבאים לשמוע.

ראובן ריבלין: זה סימן טוב לוועדה הזאת.

אבי בן-בסט: --עסקתי בזה, זמן לא ארוך לפני המלחמה הייתי יושב-ראש הוועדה לקיצור שירות החובה, מטבע הדברים נכנסנו לדברים משיקים.

אבי בן-בסט: אני לא חושב שגם קודם זאת היתה בעיה עקרונית.

אבי בן-בסט: כל מי שקורא את דוח וינוגרד, המסקנה העיקרית, שהיה כשל ניהולי, לא כשל תקציבי.

אבי בן-בסט: לפתור כשלים ניהוליים עם שפיכה של הרבה כסף, זה לא נראה לי הדבר המרכזי ביותר.

אבי בן-בסט: ניחא, עשו מה שעשו, אנחנו עכשיו בעת צרה, יש בעיות חמורות יותר, וגם ועדת ברודט, שבחנה ספציפית את התקציב, הכניסה את האלמנט הזה, שבשעת משבר לא יקבלו את כל התוספת הזאת.

אבי בן-בסט: אם אתם מחפשים מקור, אמרו לי שאני צריך לתת לכם רעיונות, אז הנה מקור.

שלי יחימוביץ': המון כסף הבאת לנו.

אבי בן-בסט: עוד נקודה חשובה.

אבי בן-בסט: גם פה אני עוסק בה כבר 14 שנים, הצלחתי אפילו להעביר בקריאה השלישית חוק, שכמו עוד הרבה חוקים הוא אות מתה – העובדים הזרים.

אבי בן-בסט: רבותי, כולנו, וגם אתם, נלחמים בתופעה הזאת.

אבי בן-בסט: רבים חוזרים ואומרים שנלחמים בדרך הלא נכונה, ולכן התוצאות גרועות כל כך.

אבי בן-בסט: אם אתם ישנים טוב בלילה, אני רוצה לספר לכם, שבעקבות המלחמה הזאת ב-2008 מספר העובדים הזרים עלה מ-240,000 ל-275,000, זאת אומרת, מלחמה מוצלחת ביותר...

נחמן שי: מה הקשר למלחמה?

מיכאל איתן: זו מלחמה לצמצום העובדים הזרים.

מיכאל איתן: לא כל מלחמה היא בעזה.

ראובן ריבלין: אנחנו אוהבים מלחמה – המלחמה בסמים- - -

מיכאל איתן: דרך אגב, אני לא בטוח שהמלחמה בעזה היתה מוצלחת יותר מזה, אבל על זה כבר נדבר פעם אחרת.

אבי בן-בסט: אני אחזור: המאבק להעסקת עובדים זרים במדינת ישראל ותפיסת מקום עבודתם של הישראלים – המאבק הזה כל כך הצליח שמספרם גדל השנה מ-240,000 ל-275,000...

חיים כץ: כמה בסיעוד?

אבי בן-בסט: כמה עשרות אלפים.

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים להצטמצם, כי יושבים כאן עמיתיך.

אבי בן-בסט: שתי נקודות בהקשר הזה.

אבי בן-בסט: רבותי, בניגוד לדעה הרווחת, ואני אומר את זה לא כדעה, אלא כממצאים של סדרה של מחקרים, אני יכול להמליץ לכם להזמין לכאן את החוקרים, הסיבה שהעובדים הזרים תופסים את מקומם של הישראלים היא לא שהישראלים לא רוצים לעבוד, הסיבה העיקרית היא השכר.

אבי בן-בסט: נכון, ישראלים לא רוצים לעבוד 60 שעות בשבוע בעד שכר שהסיני מסכים לו.

אבי בן-בסט: זאת בעיית שכר.

אבי בן-בסט: אם היינו נלחמים באמת, נלחמים במעסיקים במקום בעובדים, היינו זוכים ליותר הצלחה.

אבי בן-בסט: במקום לרדוף אחר העובדים הזרים הגיע הזמן לרדוף אחרי המעסיקים.

רחל אדטו: חוץ מהסיעוד.

אבי בן-בסט: דבר אחרון שאני לא יכול בלעדיו.

אבי בן-בסט: רבותי, העסק מתחיל ממשבר פיננסי, וחלילה, יכול להתגלגל אלינו בצורה חמורה יותר.

אבי בן-בסט: נדרשת סדרה של רפורמות בתחום הזה.

אבי בן-בסט: כדי לסבר את האוזן, יש מה לעשות, ודחוף לעשות, ועל חלק מהדברים התחיל דיון ציבורי.

אבי בן-בסט: אפשר לעשות אותם מהר – כן צריך לדון בביטוח פיקדונות פורמלי, צריך לדון ברפורמה בדירוג הסיכון של אג"ח קונצרני- - -

ראובן ריבלין: עד עכשיו דיברת לאט.

מיכאל איתן: אתה אומר משפטים שאנחנו לא מצליחים לקלוט.

מיכאל איתן: רפורמות בדירוג של אג"ח - מה זה?

אבי בן-בסט: הסדרה איך מדרגים את הסיכון.

אבי בן-בסט: הסדרה של החברות שמדרגות את הסיכון לקויה.

מיכאל איתן: אתה רומז שיש שם דירוגים לא אובייקטיביים?

חיים אורון: הוא לא רומז, הוא אומר.

אבי בן-בסט: כן.

מיכאל איתן: זה חמור מאוד.

אבי בן-בסט: צריך הסדרה.

אבי בן-בסט: אחרון, שבוודאי חביב בעיני, כי פרסמתי ספר עליו, עם חוקרים אחרים.

אבי בן-בסט: הגיע הזמן לשנות את מבנה הפיקוח על השווקים הפיננסיים, לאחד את רשויות הפיקוח מחוץ לאוצר, מחוץ לבנק ישראל, ברשות עצמאית וחזקה, שתקבל את הסמכויות המתאימות כך שנהיה רגועים יותר.

אבי בן-בסט: ואני לא אגזול יותר זמן.

אבי בן-בסט: תודה רבה.

מיכאל איתן: אתה לא גוזל בכלל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: קודם כול, אני מודה לאבי בן-בסט, כל דבריו נשמעים בצמא.

ראובן ריבלין: פעמים מסכימים, פעמים לא מסכימים, ואני חושב שכל אחד מכם היה צריך להזמין באופן נפרד על מנת להיות הדובר המרכזי בישיבת ועדה נפרדת לעניין זה.

ראובן ריבלין: אבל הזמנו את כולכם וזכינו.

ראובן ריבלין: אנחנו מתנצלים בפניכם שאנחנו דוחקים בכם.

ראובן ריבלין: ד"ר מומיק דהן, בבקשה.

מומי דהן: תודה רבה.

מומי דהן: אני כבר רוצה להגיד על מה אני לא אדבר, אני לא אדבר על הטווח הארוך, מה צריך להיות גודל מדינת הרווחה, מה מידת המעורבות של הממשלה בתחומי החינוך, הבריאות והרווחה.

מומי דהן: זה איננו קשור למשבר.

מומי דהן: יש לי כמובן עמדה בעניין הזה, אבל כיוון שהיא איננה נוגעת למשבר, אני אתרכז במשבר ובשלוש שאלות עיקריות.

מומי דהן: השאלות האלה, יש נטייה לעמעם אותן, אבל יש מחלוקת, יש כל מיני הסוואות, שלפעמים קשה להבחין בהן, אבל יש בהחלט הסוואה.

מומי דהן: שלוש השאלות המרכזיות בעיני בתחום המשבר: האחת, האם ראוי שהממשלה תתערב.

מומי דהן: השאלה השנייה, מה גודל ההתערבות.

מומי דהן: והשאלה השלישית – מה דרך ההתערבות.

מומי דהן: אני אתייחס לכל אחת משלוש השאלות האלה בקצרה.

מומי דהן: מספר הערות לגבי כל אחת מן השאלות.

מומי דהן: אני רואה במדיניות כלכלית גם סוג של ניהול סיכונים.

מומי דהן: יש סיכון של אי עשייה, כלומר, שהממשלה לא תתערב כמו שחלק מהאנשים סבורים, שהממשלה צריכה לכל היותר לתת לירידת המסים האוטומטית להתרחש, ובזה להסתפק.

מומי דהן: מובן שיש גם סיכון של העשייה, ואנחנו צריכים למצוא את שביל הזהב ביניהם.

מומי דהן: למה צריך להתערב?

מומי דהן: הנקודה הראשונה היא, שהמשבר הזה הוא משבר בממדים היסטוריים.

מומי דהן: ככל שהמשבר יותר גדול, התועלת בהתערבות ממשלתית יותר גדולה, כיוון שהנזקים משמעותיים.

מומי דהן: אם זה היה משבר קטנצ'יק, משברון, התמיכה בהתערבות ממשלתית יותר קטנה, ככל שהמשבר יותר גדול, יש תועלת בהתערבות ממשלתית.

מומי דהן: הנקודה שנייה, יש ויכוח בקרב כלכלנים האם ההתערבות צפויה להיות אפקטיבית, האם הגדלת הוצאות הממשלה אכן תגדיל את הביקושים.

מומי דהן: רוב הספרות הכלכלית שעוסקת בכך הגיעה למסקנה שההתערבות אפקטיבית, יש ויכוח לגבי המידה שלה, יש מעטים שטוענים שהיא איננה אפקטיבית, ולכן זאת נקודה חשובה.

מומי דהן: בהמשך לנקודה הראשונה, העובדה שאני מציע כן להתערב נובעת גם מכך שישראל אומנם לא מצטיינת בהרבה נושאים, אבל מצטיינת ברמת העוני ובפערים הכלכליים, והפערים הכלכליים חופפים גם שסעים אחרים, במיוחד ערבים ויהודים, ולכן התועלת מהתערבות גדולה יותר, משום שאי התערבות כרוכה בסיכון של התגברות המתח, מעבר לסבל האנושי.

שלי יחימוביץ': איפה עוד חוץ מערבים ויהודים?

שלי יחימוביץ': מזרחים ואשכנזים?

מיכאל איתן: גם חרדים.

מומי דהן: במידה מסוימת, אבל המתח העיקרי בין יהודים וערבים.

מיכאל איתן: כשאתה אומר "המתח בין יהודים וערבים", למה אתה מתכוון?

מומי דהן: למתח הלאומי.

מיכאל איתן: ההשפעה של המתחים הכלכליים קיימת גם מול החרדים, גם שם קיימים פערים.

מומי דהן: יש אינטראקציה בין המתח הלאומי לבין הפערים הכלכליים, ההשפעה של עליית האבטלה במגזר הערבי היא יותר חריפה מאשר השפעת עליית האבטלה במגזר היהודי, ולכן למתח הלאומי יש חשיבות יותר גדולה מאשר בתחומים אחרים.

מיכאל איתן: מה שאתה אומר שהצירוף של המתח הלאומי שהוא לא בהכרח כלכלי ישיר בצירוף מתח כלכלי, התוצאה החברתית הרבה יותר קשה מאשר אותו מתח כלכלי והחרפתו בקרב הציבור היהודי?

מומי דהן: נכון.

מומי דהן: שתי נקודות נוספות ביחס לשאלה האם ראוי שהממשלה תתערב.

מומי דהן: האחת היא - צריך להביא בחשבון שאי התערבות עלולה ליצור דינמיקה שלילית שבה הביקושים יורדים, מפטרים עובדים, אותם עובדים מפוטרים מבקשים פחות, והדינמיקה הזאת מסוכנת.

מומי דהן: היא דינמיקה מסוכנת גם משום שתגובה של אי התערבות עלולה להביא בסופו של דבר להתערבות בתנאים של לחץ, שתהיה פחות אפקטיבית, כלומר, גם במחיר יותר גדול וגם באפקטיביות יותר נמוכה.

מומי דהן: זה באשר לשאלה האם ראוי שהממשלה תתערב, והתשובה שלי היא חיובית.

מומי דהן: מה גודל ההתערבות?

מומי דהן: חשוב כמובן להביא בחשבון את הסכנה שהתערבות מוגזמת מדי תגדיל את החוב מעבר למה שאנחנו רוצים, ולכן צריך לקבוע תקרה לגודל ההתערבות, ואני אגיד בדיוק מה גודל ההתערבות שאני מציע.

מומי דהן: יש ניירות שיצאו על ידי קרן המטבע הבין-לאומית גם לגבי גודל התערבות בפועל של מדינות שונות.

מומי דהן: ואם מסתכלים על העולם ככלל, גודל ההתערבות בנקודת הזמן הזאת, יכול להיות שמאוחר יותר יהיה יותר, הוא בערך 1.5% תוצר, וההערכות שזה יגיע לסביבות 2% תוצר.

מומי דהן: לכן הייתי קובע את החסם לגודל ההתערבות בישראל בסדר הגודל הזה של עד 1.5% תוצר, שהם בערך 10 מיליארדי שקלים, כלומר, גודל ההתערבות כחסם עליון להתערבות.

מומי דהן: הסיבה שאני מציע לא לעבור את סדר הגודל הזה, משום שהחוב של ישראל יחסית גבוה, כפי שהנגיד כבר התבטא, ולכן חשוב לשים לזה תקרה.

חיים אורון: 10 מיליארד מאיזה בסיס?

מומי דהן: מעבר לירידה האוטומטית במסים.

מומי דהן: יש ירידה בערך של 40 מיליארדי שקלים, זאת ההערכה הנוכחית.

מומי דהן: מעבר לזה, תוספת של 10 מיליארדי שקלים זה החסם העליון, לא בהכרח חייבים להגיע לשם, חסם עליון מעבר לירידה האוטומטית במסים.

מיכאל איתן: אני לא הבנתי.

מיכאל איתן: אתה מתכוון שממדי ההתערבות יהיו תוספת תקציבית למטרות שונות בהיקף מרבי של 10 מיליארדי שקלים, כאשר אתה בונה על זה שהתקציב היה אמור להיות עם גירעון מסוים ועליו להוסיף 10 מיליארד?

מומי דהן: בדיוק.

חיים אורון: הוא הולך למינוס 40 מיליארדי שקלים, כלומר 5% פלוס 10 מיליארדי שקלים.

מיכאל איתן: השאלה שלי היא, כמה בסיס של גירעון עליו אני צריך להוסיף עוד 10 מיליארדי שקלים.

ראובן ריבלין: אם תחזית גביית המס תהיה יותר גבוהה?

מומי דהן: פרופסור בן בסט הזכיר את זה קודם, וגם הנגיד הזכיר את זה, הגירעון האוטומטי ללא פעילות יזומה של הממשלה צפוי להיות 5%, והתוספת שאני מציע היא מעבר לאותם 5% תוצר.

מומי דהן: כמה נקודות קצרות שחשוב להזכיר בהקשר של גודל ההתערבות.

מומי דהן: האחת, שהכול יחסי.

מומי דהן: נכון שרמת החוב בישראל גבוהה, אבל בכל רחבי העולם המפותח החוב הממשלתי צפוי לגדול, כך שמבחינה השוואתית זה משפיע על דירוג חברות האשראי, שכמובן מביאות את זה בחשבון, זה לא שישראל מתנהגת באופן חריג, היא מתנהגת כפי שמתנהגים גם במדינות אחרות.

מומי דהן: דבר מעניין נוסף במשבר הזה, שהוא פחות שכיח במשברים אחרים, שהוא חשוב מאוד בהקשר הזה – המחיר של גיוס ההון של הממשלה, שבדרך כלל במשברים אחרים עולה, במקרה של ישראל הוא ירד, גם במקרה של ארצות-הברית, זה אומר שיכולת התמרון של הממשלה בהקשר של הגדלת החוב יותר גדולה מאשר בתנאים אחרים של משבר.

מומי דהן: מחיר של גיוס ההון בישראל ירד, אפילו ירד בצורה יפה בעקבות המשבר, מהסיבה הפשוטה שהאג"ח הקונצרני הפך להיות זבל בעיני חלק מהאנשים והם רואים באג"ח הממשלתי מקלט בטוח לכספיהם.

חיים אורון: זה גם משפיע על מחזור החוב.

מומי דהן: בוודאי, זה משפיע על מחיר מחזור החוב.

מומי דהן: כדי שהפעילות הזאת תהיה אפקטיבית הממשלה צריכה להצהיר הצהרת כוונות לגבי מה שהיא תעשה עם סיום המשבר.

מומי דהן: לטעמי, היא צריכה להצהיר שעם סיום המשבר הממשלה תחזור לאיזון תקציבי.

מומי דהן: אני בעד ממשלה מעורבת יחסית בתחומי החינוך יותר מהממוצע, וכמובן גם עם מסים יותר גבוהים, אבל אני בעד איזון תקציבי, וזה בהחלט משתלב בעניין.

מומי דהן: הצעה קונקרטית לגבי הכנסת וכמובן גם לגבי הממשלה- - -

ראובן ריבלין: איזון תקציבי מחייב ריסון תקציבי.

חיים אורון: או העלאת מסים.

חיים אורון: אתם מתעלמים כל הזמן מהפקטור הזה, הוא לא קיים בדיון, זה או או.

חיים אורון: יש שלושה אלמנטים: זה גירעון, זו הוצאה וזה מסים, זה לא שניים.

חיים אורון: ביבי שכנע אתכם שזה שניים, זה שלושה.

ראובן ריבלין: רציתי להבין אם ריסון תקציבי מחייב, זאת אומרת, אם התפיסה שלו שהפחתת מסים מועילה למשק, או אם העלאת מסים יכולה להיות גרועה למשק.

ראובן ריבלין: איזון תקציבי מחייב לפעמים ריסון, אלא אם אתה אומר שניקח הכול.

מומי דהן: אני אעמוד בפיתוי ולא אכנס לשאלת מידת ההתערבות של הממשלה, אני רוצה בכל זאת להתרכז במשבר.

מומי דהן: כדי שהמדיניות הזאת תהיה אפקטיבית, צריכה להיות הצהרת כוונות שהתוספת של הגירעון איננה משהו שיישאר איתנו אחרי סיום המשבר, אלא אנחנו חוזרים למדיניות תקציבית אחראית, וכדי לשלם דמי רצינות, אני אציע הצעה קונקרטית, שאולי כאן פחות יאהבו אותה, והיא לאסור לחלוטין על חקיקה פרטית שהיא בעלת אופי תקציבי, אולי באותה מסגרת גם הממשלה תרסן, אולי אפילו יותר מזה, את השימוש בחוק ההסדרים, ולעשות סוג של עסקת חבילה בין הכנסת לבין הממשלה, שהכנסת מוותרת על הצעות החוק הפרטיות- - -

חיים אורון: אתם כולכם חיים בטעות.

חיים אורון: אין חקיקה פרטית בכלל.

חיים אורון: יש רק חקיקה ממשלתית בכיסוי של חקיקה פרטית, אחרת אין לזה רוב בכנסת.

מומי דהן: אנחנו מסכימים.

ראובן ריבלין: זאת דעתו, אלה גם דברים שנוגעים לנשמת אפה של הדמוקרטיה.

מומי דהן: אני רוצה להגיע לדרך ההתערבות הרצויה.

מומי דהן: כיוון שחלק מהדברים כבר נאמרו על ידי פרופסור אבי בן-בסט אני אקצר ואגיד בכותרות.

מומי דהן: דרך ההתערבות הרצויה צריכה להיות זמנית, בעלת מכפיל תעסוקתי גבוה של מניעת נזקים ארוכי טווח, ושהיא מציבה אותנו על אדן זינוק יותר טוב בעת היציאה מהמשבר.

מומי דהן: לסיום אציין כמה נקודות קונקרטיות, כי חלק מהדברים כבר נאמרו על ידי פרופסור אבי בן-בסט, ולחלק גדול מהדברים אני מסכים.

מומי דהן: אני רק אציין שלושה דברים קונקרטיים, ובזה אסיים.

מומי דהן: מובן שהדבר הראשון שאני מציע הוא לעשות הרחבה של ביטוח אבטלה.

מומי דהן: כדי לסבר את האוזן בהיסטוריה של משברים כלכליים בעולם, יש מאמר שיצא לאחרונה על ידי פרופסור קנת רוגוף כרמן ריינהרט, שהוא מומחה בין-לאומי למשברים פיננסיים, הוא הראה שתוספת האבטלה בממוצע במשברים פיננסיים היא 7%, כלומר, תוספת של 7% אבטלה נוספים.

מומי דהן: זה הממוצע של המשברים, והמשך שלהם הוא כחמש שנים, כלומר, האבטלה נמשכת, מרגע השפל ועד שיוצאים ממנו, בערך חמש שנים, לכן הרחבת ביטוח אבטלה כשלעצמה טובה, אבל איננה מספיקה.

ניצן הורוביץ: איפה אנחנו נמצאים בטווח הזה של החמש שנים?

מומי דהן: בקושי עברנו רבעון וחצי?

מיכאל איתן: מה שבטוח שזה עד סוף הקדנציה שלנו.

מומי דהן: זה כמובן הממוצע, יש כאלה שפחות ויש כאלה שיותר.

מומי דהן: תלוי גם במה שאנחנו נעשה.

מומי דהן: הדבר השני הוא הצעה מאוד לא פופולרית בשנים האחרונות, להגדיל את קצבת הבטחת הכנסה.

מומי דהן: כדי שיהיה ברור, זוג עם שני ילדים, הקצבה הנוכחית מבטיחה סכום שהוא מחצית מהכנסת קו העוני, כלומר, הקצבה הזאת מכניסה אותו עמוק לתוך העוני, כיוון שלאבטלה, גם המרחיבים ביותר לא יתנו מענה אם המשבר הזה יימשך מעבר לפרק זמן של שישה חודשים, וככל הנראה זה יימשך יותר מאשר שישה חודשים.

מומי דהן: לכן חשוב לתת מענה גם בהקשר של הבטחת הכנסה.

מומי דהן: הדבר האחרון שאני מציע במסגרת ההצעה להרחבה פיסקלית הוא לחזק את היתרון היחסי של ישראל, והמשמעות הקונקרטית של זה היא הגדלה משמעותית ביותר של תקציב המחקר של המדען הראשי והמחקר שנעשה באוניברסיטאות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מעביר את רשות הדיבור לפרופסור עומר מואב.

עומר מואב: תודה רבה שהזמנתם אותי.

עומר מואב: הסכמתי בגדול עם עיקרי הדברים שנאמרו עד כאן, ולכן אני אנסה לגעת בנקודות קצת שונות.

עומר מואב: מה שמטריד אותי כאזרח ישראלי זה דווקא הטווח הארוך, הייתי אומר אפילו קיומה של מדינת ישראל בטווח הארוך.

עומר מואב: מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה את הלוקסוס של פשיטת רגל כמו, נניח, איסלנד, כי זה יהיה הסוף שלנו.

עומר מואב: הייתי רוצה שתהיה פה מדינה כזאת שגם הילדים שלי יבחרו לחיות בה וגם הנכדים שלי, שעוד אינם, למי שהיה ספק.

עומר מואב: כשאני חושב על מה שבאמת מעניין אותי, הטווח הארוך, ואני לא מתעלם, אני אדבר על זה, על המצוקות של הטווח הקצר, בעיקר כי אמרתי שאני מסכים עם הדברים שנאמרו כאן קודם, זה שיכול להיות שמשבר, בהרבה מקרים, זו הזדמנות לפריצת דרך ודווקא ליציאה, לשיפור ולחשיבה מה כן אפשר, איך לנצל את המשבר הזה כדי לצאת ממנו יותר חזקים, וזה מה שאני רוצה לדבר עליו.

עומר מואב: בטווח הקצר כולנו מבינים שהיכולת שלנו להגיד שממשלת ישראל יכולה להוציא את המשק הישראלי מהמיתון זאת פשוט שטות, אי אפשר, אפשר להקל על המיתון, וצריך להקל על מי שנפגע מהמיתון, ולכן להגדיל דמי אבטלה.

עומר מואב: מי שבעיקר נפגע מהמיתון אלה המובטלים, אבל יש אנשים חלשים שלא עובדים בכלל, שחיים מקצבאות והם גם נפגעו.

עומר מואב: אומנם אין קיצוץ בקצבאות, אבל יש פחות כספים של תורמים, עמותות וכן הלאה.

עומר מואב: האמת היא שאני ברגשות מעורבים, אני האחרון שיגיד שהממשלה צריכה לנהל מדיניות רווחה דרך עמותות פרטיות, אני חושב שזאת תהיה שטות.

עומר מואב: להגדיל קצבאות בתקופה כזאת אולי צריך, אבל איך תבטיחו לי שאחר כך תחזרו לקצבאות סבירות?

עומר מואב: באופן כללי אני מסכים לחלוטין עם מה שהדוברים הקודמים אמרו, וצריך להגיד את זה בצורה ברורה, בזמן מיתון צריך לשחרר את החגורה, אבל בזמן של צמיחה דווקא צריך להדק את החגורה, כדי שתהיה רזרבה לזמן מיתון.

עומר מואב: אני חייב לקרוא לכם משהו שכתבתי ב"ידיעות", בסוף 2007, עוד לא היה מיתון על הפרק, לא ידענו לפחות: "הניסיון רומז לכך שבעתיד, אולי בעוד מספר חודשים, אולי שנים, מיתון יגיע, אז יוחלף הוויכוח הפופולרי על מה עושים עם העודפים המצטברים בקופת המדינה, בוויכוח פחות נעים, היכן מקצצים בזמן שהקופה הולכת ומתרוקנת".

עומר מואב: משק בריא, שיודע שמיתון יגיע, ותמיד יש מיתון באופק, ואני לא מתיימר שחזיתי את המיתון הזה או את עוצמתו, ידעתי שיום אחד יגיע מיתון, צריך להתכונן למיתון הזה, ונטל החוב הציבורי על המשק הישראלי הוא נטל כבד שלא מאפשר לנו בזמן מיתון לעשות מה שהיינו רוצים לעשות, וזה הרחבת החגורה בצורה מאוד נדיבה, ולא 10 מיליארדי שקלים או 20 או 30 מיליארדי שקלים.

עומר מואב: לצערי, מכיוון שאנחנו נמצאים בסיטואציה כזאת שהרחבה בלתי אחראית יכולה לסכן את היציבות הכלכלית של מדינת ישראל, סכנה שאסור לנו להסתכן בה, אני נאלץ להצטרף לעמדתו של מומי דהן, ואולי הייתי אפילו טיפה יותר שמרן, אבל זה ויכוח שבו, להודות על האמת, אנחנו לא יודעים, אנחנו לא יודעים אם בעוד שנתיים החוב הציבורי יהיה 95% תוצר או 100% תוצר, זה יהיה הבדל דרסטי כזה.

עומר מואב: הנקודה המרכזית היא, שאנחנו צריכים לחשוב על ההמשך, איך אנחנו מגיעים למיתון הבא, ויהיה עוד מיתון – נצא מהמיתון הזה ויבוא עוד אחד – עם חוב ציבורי קטן יותר.

עומר מואב: לעניין הזה אני מצטרף מאוד לאמירות של גבייה של יותר מסים, ביטול פטורים, באופן כללי, בניגוד אולי לאבי בן-בסט ולמומי דהן, אנחנו כן צריכים לרדת בשיעור המס.

עומר מואב: שיעור המס הממוצע בישראל הוא אומנם לא גבוה במיוחד, אבל הפרוגרסיביות של המיסוי בישראל היא גדולה – נטל המס על בעלי ההכנסה הבינונית-גבוהה, עמוד התווך של הכלכלה הישראלית, אנשים שיש להם האפשרות לקחת את חפציהם וילדיהם ולהגר, והם עושים את זה, ואני מודאג מהתהליך הזה, נטל המס על הקבוצה הזאת- - -

חיים אורון: אתה צודק לגבי בעלי ההכנסה הבינוני-נמוך.

חיים אורון: נטל המס על בעלי ההכנסה הבינונית-נמוכה עד ה-20,000 שקלים הוא גבוה.

חיים אורון: מעבר ל-20,000 שקלים הוא עומד בכל ההשוואות הבין-לאומיות.

עומר מואב: לא.

עומר מואב: נטל המס בישראל על שני העשירונים העליונים בהתפלגות ההכנסה הוא הרבה יותר נמוך מאשר בשבדיה, אבל כשאנשים משלמים מסים הם לא רק שואלים את עצמם כמה הם משלמים, אלא גם מה הם מקבלים בתמורה.

עומר מואב: במובן הזה, במדינת ישראל אנחנו כל כך עסוקים בבעיות ביטחוניות ובחלשים והעניים, הפקרנו את המעמד הבינוני.

עומר מואב: המעמד הבינוני הוזנח לחלוטין.

עומר מואב: עם כל זה, אסור להוריד מסים בצורה דרסטית.

עומר מואב: ולכן כל מיני הצעות חוק שהתבטאתי כנגדן עוד לפני המשבר, של הכרה במשכנתה כהוצאה לצורכי מס, הכרה בטיפול בילדים כהוצאה לצורכי מס, אלה הצעות חוק נוראיות, אסור להעביר אותן גם משיקולים כלכליים, גם משיקולים חברתיים, הן עושות אי צדק חברתי, בוודאי שהן יפגעו בגביית המסים בצורה חמורה מאוד.

עומר מואב: בטווח הקצר צריך להבחין בין הגדלת הביקושים המצרפיים דרך תצרוכת לבין הגדלת הביקושים המצרפיים דרך השקעה, כמו המדען הראשי, הבנייה וכן הלאה.

עומר מואב: מה היתרון של ההשקעה?

עומר מואב: היתרון הוא שזה תורם גם לטווח הארוך, לא רק לטווח הקצר.

עומר מואב: מובן שיש פה שאלה, כפי שאמרתי קודם, ואני מודע לדילמה הזאת, עם מעט גמישות שיש לממשלה, איך אנחנו גם עוזרים למי שנפגע, גם משקיעים, גם חושבים על הטווח הארוך.

עומר מואב: היכולת של הממשלה לתפקד בגלל החוב הציבורי הגדול נפגעה בצורה קשה.

עומר מואב: שתי בעיות מרכזיות שאני חושב שפוגעות מאוד בתפקוד של כלכלת ישראל באופן כללי, וודאי כאשר יש נטל על הכלכלה הישראלית בימים כתיקונם, הרי שבימים של משבר הנטל הזה חמור יותר.

עומר מואב: ראשית, ופה עכשיו אני אפסיק להיות נחמד, אם הייתי נחמד עד עכשיו, וארגיז הרבה אנשים, האיגודים המקצועיים בישראל, הוועדים החזקים, ההסתדרות – מחקרים אמפיריים מראים בצורה חד-משמעית שככל שיש לאיגודים החזקים יותר כוח, יש פגיעה בתהליך של יצירת תעסוקה במשק.

עומר מואב: אני חושב שהיה צריך להקטין את הכוח של העובדים, של ההסתדרות במונופולים הציבוריים.

עומר מואב: מדברים פה על זה שאולי היתה טעות להפריט כל כך הרבה, כן, אני בעד הלאמה, אני בעד החזרה לידיים ציבוריות של גופים שבתהליך זוחל הופרטו.

עומר מואב: הופרטו – הועברו לידיים פרטיות, לידיים של העובדים.

עומר מואב: דיבר קודם אבי בן-בסט על ביטול הפטור מקרן ההשתלמות.

עומר מואב: נניח שהממשלה תחליט על זה, האם היא מסוגלת לבצע את זה היום?

עומר מואב: פה אני קצת חורג מתפקידי ככלכלן, אבל יש פה אפילו מצב של פגיעה בדמוקרטיה.

עומר מואב: כאשר יש אדם, עופר עיני, שאין לי שום דבר נגדו, להפך, אני חושב שהוא משתמש בכוח שיש לו באחריות ובתבונה, אבל לא סביר שאדם שהוא לא נבחר ציבור, יהיה לו כוח בתחומים מסוימים יותר מאשר לממשלה הנבחרת.

שלי יחימוביץ': הוא נבחר.

עומר מואב: הוא לא נבחר על ידי.

נחמן שי: הוא נבחר על ידי ציבור מסוים.

עומר מואב: הוא נבחר על ידי ציבור מסוים, הוא לא מייצג את הציבור הישראלי.

שלי יחימוביץ': הם מאורגנים בבחירות דמוקרטיות.

חיים כץ: מה שהוא אמר זה הדבר היחיד שמרגיז אותך?

חיים כץ: תני לא לדבר.

חיים כץ: שירגיש טוב, שידבר חופשי.

שלי יחימוביץ': הדברים האלה נשמעים כל כך קיצוניים והזויים עד שבחרתי לא להתייחס אליהם.

חיים כץ: הוא חי באקדמיה.

חיים כץ: שיעמוד מול המפוטרים, שיידע מה זה חברה, שיראה איך מפרנסים, שיראה איך מייצרים.

שלי יחימוביץ': לא התעמתתי איתו אידיאולוגית, אבל כשהוא טועה בעובדות, הוא טועה בעובדות, אין מה לעשות.

חיים כץ: אתה מבין מה זה ועד ששומר על מקום עבודתו של עובד.

שלי יחימוביץ': בחזונו, כולנו עובדי קבלן, ואז תהיה לנו מדינה נפלאה...

מיכאל איתן: רבותי.

חיים אורון: היה פה פאנל מונוליתי כזה, אז עומר מואב קצת שובר את המונוליתיות.

חיים אורון: מה קרה?

עומר מואב: חברים נכבדים, הזמנתם אותי לא כדי להיות נחמד, אלא כדי שאני אגיד מה שאני חושב.

שלי יחימוביץ': בסדר, גם אנחנו לא חייבים להיות נחמדים.

עומר מואב: בסדר, אבל תנו לי לדבר.

מיכאל איתן: חברים, אפשר להתקדם?

מיכאל איתן: אני רק מבקש לציין עד כמה צדקת שרק תקפת את אותו בעל שררה וכוח, תראה מה שקרה כאן.

מיכאל איתן: בבקשה.

חיים כץ: לא קרה כלום.

עומר מואב: מטבע הדברים, את ההערות שלי על דמוקרטיה אני לא אומר ככלכלן, אלא כאזרח ישראלי, אפשר ולגיטימי לחלוק על דברי.

עומר מואב: המחקרים האמפיריים מראים חד-משמעית שאיגודים מקצועיים אכן דואגים, ודואגים היטב לעובדים המאוגדים, אכן הם מקטינים אפילו פערים בקרב העובדים המאורגנים--

שלי יחימוביץ': לכן צריך לשאוף שכולם יהיו מאוגדים, וכך יהיה שוויון.

עומר מואב: --מאחר שאי אפשר שכולם יהיו מאורגנים- - -

שלי יחימוביץ': תנסה להקים ועד בחברות שמירה ואבטחה--

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יחימוביץ, אנחנו חייבים לאורח שלנו גם לתת איזו הגנה.

שלי יחימוביץ': --ותראה אם זה וולונטרי.

עומר מואב: בכל מקרה, זאת נקודה אחת שצריך לדבר עליה.

עומר מואב: הנה, חברת חשמל, אין שום אפשרות לעשות שום דבר, העובדים שולטים בצורה מלאה על נכס של הציבור הישראלי, הם עכשיו בעיצומים שעולים למשק 1.5 מיליוני שקלים.

עומר מואב: החוב של חברת חשמל הוא חוב של מדינה קטנה, ואנחנו כולנו נממן את זה בסופו של דבר.

עומר מואב: החלשים, שאין להם כסף לחשמל, הם יממנו את זה, כי לממשלה יהיה פחות.

עומר מואב: הציבור בישראל נפגע מהעיצומים התכופים בנמלי הים והאוויר, ואני לא אומר ללכת לאמריקה או לבריטניה, לכו למערב אירופה ותלמדו איך שם התמודדו עם הבעיות האלה – חופש השביתה בגופים חזקים כאלה, עם כוח כל כך גדול, הוא מופרז בישראל בהשוואה לדנמרק, בהשוואה לגרמניה, בהשוואה לצרפת.

עומר מואב: סוגיה אחרת לגמרי, שאולי יותר חמורה בעיני.

עומר מואב: לישראל יש בעיה שלא מאפשרת לה לסגור את הפער עם מדינות המערב, וזה, שיעור נמוך של השתתפות בכוח העבודה.

עומר מואב: האוכלוסיות החלשות בישראל הן גדולות ורבות, זאת עובדה, אפשר להתווכח מה הסיבה, והאוכלוסיות החלשות בישראל גדלות בקצב מהיר יותר מהאוכלוסיות התומכות.

עומר מואב: הנתמכים גדלים בקצב מהיר מהתומכים.

עומר מואב: זה לא מצב בר קיימא.

עומר מואב: גם החרדים וגם הבדואים מבינים שזה לא מצב בר קיימא, וצריך למצוא לזה פתרון.

עומר מואב: אם בימים כתיקונם אפשר להמשיך הלאה משיקולים קואליציוניים כאלה ואחרים, לפחות בימים כאלה צריך למצוא לדבר הזה פתרון.

עומר מואב: האוכלוסייה החרדית במדינת ישראל לא חיה חיים טובים, זה לא מצב שטוב גם להם, ודאי שלא טוב לנו שצריכים לממן את זה, וצריך לעשות צעדים אמיצים, לדעתי הגיע הזמן, ולנצל את המשבר הזה, למשל, לפטור את החרדים משירות צבאי ולאפשר להם ללכת לעבוד.

עומר מואב: היום אנחנו יורים לעצמנו ברגל, מצד אחד, אסור להם לעבוד כי הם בשירות צבאי, ואז אנחנו צריכים לממן אותם.

עומר מואב: אני אסכם את דברי מאחר והזמן הקצר והרגזתי מספיק.

חיים כץ: קח את הזמן שלי, תמשיך, אני נהנה ממך.

עומר מואב: תודה רבה.

שלי יחימוביץ': לדעתי, דיברת מעט מדי...

אורית נוקד: התייחסת לגירעון?

עומר מואב: אמרתי שאני מסכים בתווך של הדברים שנאמרו קודם.

חיים אורון: זה היה הדבר הכי- - -

עומר מואב: אני לא יכול להיות בלתי עקבי.

עומר מואב: לאורך כל השנים אני טוען שצריך להדק קצת את החגורה בזמנים טובים, כדי שיהיה לנו לזמנים רעים.

עומר מואב: עכשיו זמנים רעים, וצריך קצת לשחרר.

עומר מואב: זה הדבר הנכון לעשות, אין מה לעשות.

עומר מואב: הדברים מאוד מורכבים, יש פה ושם, על השולחן, הצעות נכונות וטובות, ויש הצעות שנשמעות טוב, אבל הן מאוד מאוד בעייתיות.

עומר מואב: הוזכר כאן קודם המפגש של נתניהו עם הטייקונים, ועלו כל מיני הצעות שצריך מאוד-מאוד להיזהר לגביהן, ואולי זה דווקא לא עלה שם.

עומר מואב: למשל, הרעיון שהמדינה תיתן ביטוח של 80% על הנפקת אג"ח מאוד-מאוד בעייתי, הוא יכול להוביל לקטסטרופה, כי בסופו של דבר העירבון הזה ימומש, כי זה יממן אג"ח זבל, וכבר ימצאו את התרגילים איך לעשות את זה.

עומר מואב: האפשרות היחידה להתגבר על כל התרגילים האלה היא, לעשות הלאמה מלאה של שוק ההון.

עומר מואב: אפשר לעשות את זה, השאלה אם זה מה שאנחנו רוצים.

עומר מואב: הזכיר פה קודם חבר הכנסת ריבלין את הצנע.

עומר מואב: זאת דוגמה נהדרת למצב חירום שגורם לצעדים.

עומר מואב: הצנע, למרות הנוסטלגיה, בדיעבד היה ברור שהוא כישלון טוטלי, הוא לא עשה את מה שהיה צריך לעשות, הוא גרם נזק אדיר לכלכלה, כי היה שוק שחור.

עומר מואב: כוחות השוק חזקים יותר מהביורוקרטיים.

נחמן שי: משהו קרה מאז.

עומר מואב: זאת רק דוגמה.

עומר מואב: אף אחד לא מציע היום לחזור לצנע, אני רק מביא את זה כדוגמה.

עומר מואב: יש תחושה שחייבים לעשות משהו, ויש פניקה, ועושים דברים, ובסוף לא מבינים שזו שטות.

עומר מואב: כשמניות הבנקים קרסו ב-1983 והממשלה הצילה את המשקיעים, האמת, לא היה לי כסף, אז לא השקעתי, ובאותו רגע שהממשלה הצילה את המשקיעים, הבנתי שעכשיו, ב-10, 20, 30, 40 השנים הבאות אני אצטרך לממן את זה מהמסים שאני אשלם.

עומר מואב: המסר שלי הוא לעשות, אבל להיות נורא זהירים.

עומר מואב: אסור לנו לעשות טעויות קטלניות.

עומר מואב: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לפרופסור מואב.

ראובן ריבלין: אני מבקש לאפשר את רשות הדיבור לגברת לאה אחדות מהחוג לכלכלה במרכז האקדמי רופין.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי היקרה.

לאה אחדות: תודה.

לאה אחדות: אני אנסה לא לחזור על דברים שנאמרו, לפחות כדוברת אחרונה בפאנל הזה.

לאה אחדות: מומי דהן דיבר על שאלות האם להתערב ובאילו אופנים להתערב, ואותו דבר גם אבי בן-בסט, אבל מבחינת המאפיינים של ההתערבות הממשלתית יש מאפיין אחד שהוא חשוב מאוד, זה העיתוי הנכון של ההתערבות במצבי חירום, מעבר לכך שההתערבות צריכה להיות מסיבית, אם כי צריך שחלק ניכר ממנה יהיה מוגבל בזמן, וההתערבות גם צריכה להיות מגוונת.

לאה אחדות: תמיד צריכה להיות אפשרות לאמץ צעדים נוספים במידת הצורך.

לאה אחדות: המאפיין של המשבר הנוכחי, מאחר שאנחנו מעריכים שהוא יישאר כמה רבעונים, התמרוץ הפיסקלי, זאת אומרת, הרחבת ההוצאות, או לחילופין הפחתות מסים, ישפיעו.

לאה אחדות: רצוי להגדיל במימון את החלק של הרחבת ההוצאה, מאחר שיש גם פרק זמן ממושך שבו אפשר יהיה להרחיב את הביקושים.

לאה אחדות: מה הן הדרכים הטובות ביותר?

לאה אחדות: כבר דיברו עליהן.

לאה אחדות: ראשית כול, להגדיל את ההוצאה הציבורית על מוצרים ושירותים.

לאה אחדות: לדרך הזאת יש השפעה מידית.

לאה אחדות: מובן שלא לעשות קיצוצים בתוכניות קיימות.

לאה אחדות: הדרך השנייה היא הגדלת ההכנסה הפנויה של הצרכנים, ואנחנו מגדילים את ההכנסה הפנויה באמצעות תשלומי העברה או, לחילופין, בהפחתות מסים.

לאה אחדות: אני אחזור לסוגיית המסים, כדי שמישהו לא יחשוב פה שאני בעד הפחתת מס.

לאה אחדות: כאשר אנחנו מדברים על גודל ההתערבות של הממשלות בעולם, רק ב-2009 הממוצע של חבילות ההתערבות, גם מצד ההוצאה וגם מצד הפחתת המס, עמדו על כ-1.5% של תוצר, אבל קיימת שונות גדולה בין מדינות, והוצאתי מאיזה מסמך של מכון ברוקינגס כמה דוגמאות כדי לסבר את האוזן, אני אוכל גם להעביר את זה לחברי הכנסת, כמה חבילת הסיוע של 2009 ו-2010 בין המדינות G20 ב-20 המשקים הגדולים ביותר.

לאה אחדות: אני אתחיל בארצות-הברית, ששם הצעדים הפיסקליים כוללים גם הרחבת הוצאות וגם הפחתת מסים, ואני גם אגיד באיזה מובן מפחיתים מסים.

לאה אחדות: היא מגיעה פחות או יותר ל-6% תוצר.

לאה אחדות: תוצר של 2008, כי זה בסיס ההשוואה.

לאה אחדות: סין היא קרוב ל-5% תוצר.

לאה אחדות: לעומת זאת יש לנו הרבה מדינות שהן בסדר גודל של 1.5% תוצר, אבל יש גם מדינות באירופה, למשל איטליה וצרפת, שהן בהיקף הרבה יותר קטן, בסביבות ה-0.5% תוצר.

לאה אחדות: השאלה היא גם בתוך ההוצאה, מהו התמהיל בין הפחתות מסים להרחבות הוצאה, וגם פה קיימת שונות גדולה בין המדינות.

לאה אחדות: בחוק שאובמה העביר באמצע פברואר בארצות-הברית, וגם חבילת הסיוע שהיתה ב-2008, התמהיל הוא שליש על הפחתות מסים, שני שלישים הוצאה.

לאה אחדות: לעומת זאת, בגרמניה ובאנגליה יש שיעור גבוה יותר של הפחתות מסים, ותיכף אני אומר איזה סוגים של מסים, כאשר הממוצע הכללי ב-G20, הוא פחות או יותר שני שלישים, שליש, כאשר השליש זה מסים.

לאה אחדות: איזה מסים מורידים?

לאה אחדות: ראשית כול, מורידים מסים שמשפיעים על ההכנסה, ממקדים גם את המסים וגם את תשלומי ההעברה באוכלוסיות יחסית חלשות, שמשתמשות בתוספת של ההכנסה הפנויה שלהם כדי להגדיל את הצריכה.

לאה אחדות: בוודאי שלא משפרים או מפחיתים מסים לבעלי הכנסה גבוהה.

לאה אחדות: לא רק זאת.

לאה אחדות: למשל, לפי המלצות קרן המטבע הבין-לאומית רצוי שממשלות יאמרו איזה צעדים הן ינקטו אם המיתון יימשך או יחמיר.

לאה אחדות: גם ארצות-הברית וגם אנגליה, הצעדים שהן התחייבו עליהם בהמשך הם להכביד את נטל המיסוי על בעלי הכנסה גבוהה, כי שם הנזק לרצון שלנו להמריץ את הביקושים הוא מועט ביותר.

לאה אחדות: איזה מסים?

לאה אחדות: מסים שנותנים זיכויי מס.

לאה אחדות: זיכויי מס על זה שעבדת בעבודה שאינה משתלמת, זיכויי מס לבעלי הכנסה נמוכה במסגרת מס הכנסה שלילי, שהוא מאוד-מאוד רחב בארצות-הברית, הנחה בתשלומי מס בריאות בגרמניה, פטור ממס למובטלים על דמי אבטלה.

לאה אחדות: אלה ממקדים.

לאה אחדות: גם אם אתה רוצה להפחית את המס, אתה ממקד אותו באוכלוסיות שיש בהן כדי להגדיל את התצרוכת, וגם כדי לסייע לרווחה.

לאה אחדות: המצב בישראל הוא אחר.

לאה אחדות: ראשית כול, מ-2004 אנחנו במסלול רב שנתי של הפחתות מסים, ולכן אני לפחות מסכימה עם מה שאבי בן-בסט אמר, שלא צריך, כמו ההמלצה של בנק ישראל, שרק ב-2010 אם יסתבר שהמשבר קשה מאוד, אז לעצור את הפחתת המס של 2010, אלא כבר היום להחליט שלא מפחיתים יותר את המסים ולא מעמיקים את הגירעון, אלא מאפשרים לממשלה להוציא את הסכומים הנדרשים.

לאה אחדות: זאת הסוגיה הראשונה שרציתי לעמוד עליה.

מיכאל איתן: נתת כמה דוגמאות לרמות ההתערבות השונות ב-G20.

מיכאל איתן: מתוך מה שלמדתי פה היום אנחנו צריכים ליצור איזה מפתח שמדבר על רמת ההתערבות בהתאמה לגודל החוב, זאת אומרת, לא דינם של 1.5% בסדר חוב כזה לסדר חוב כזה.

מיכאל איתן: כשמדברים על חוב, מה החוב של האמריקנים באחוזים מהתוצר?

לאה אחדות: אני יכולה להעביר את המסמך לחברי הכנסת מפאת קוצר הזמן.

לאה אחדות: המסמך הזה נותן את נקודת המוצא – מהו החוב ב-2008, מהו הגירעון התקציבי ב-2008, מה תהיה ההוצאה ב-2009 ומהי החבילה המצרפית ב-2009 ו-2010.

לאה אחדות: אני מוכנה להסתכל במספר ולומר שהחוב בארצות-הברית ב-2008 במונחי תוצר היה סדר גודל של 61%, כאשר הגירעון היה קצת מעל 3%.

חיים אורון: ב-2009 הם כבר במקום אחר לגמרי.

לאה אחדות: ההנחה היא, כמו שהנגיד אמר, לפחות לפי כל מה שמצוי במסמכים שיצאו אחרי שהחוק של אובמה התקבל, שיגיעו לסדר גודל של 10% עד 11% תוצר של גירעון.

ראובן ריבלין: 12%.

לאה אחדות: בתהליך ארוך טווח מובן שחלק- - -

חיים אורון: רציתי להעיר הערה.

חיים אורון: מדברים על גירעון כאחוז מהתוצר ובנתונים שלנו אחוז הגירעון הוא אחוז מהתקציב.

אבי בן-בסט: לא, מהתוצר.

אבי בן-בסט: הנגיד ואני דיברנו על 5%.

חיים אורון: אנחנו מדברים כל הזמן על תוצר?

אבי בן-בסט: כן.

אבי בן-בסט: האינדיקטור הוא כל הזמן מהתוצר.

לאה אחדות: אני רוצה לפנות לסוגיה השנייה שהיא גם יותר קרובה ללבי, על רשת הביטחון החברתית.

לאה אחדות: צריך להתוות כמה עקרונות לפעולה במגבלת המשאבים שניצבת לפנינו.

לאה אחדות: אבי בן-בסט גם נגע בזה, אם כי דעתי קצת שונה.

לאה אחדות: ראשית כול, אנחנו צריכים לתת בהקצאת המשאבים עדיפות לאנשים שאין להם כסף, אין להם עבודה, הם מובטלים.

לאה אחדות: גם אם אנחנו רוצים מאוד לסייע לעובדים בשכר נמוך בדרכים שונות, עדיין, בסדרי העדיפויות של השימוש בהרחבה תקציבית, צריך להפנות אותם בעיקר לאנשים המובטלים, וגם בקרב המובטלים אפשר להחליט על סדרי עדיפויות.

מיכאל איתן: האם האוריינטציה שלנו בצורת הסיוע לא צריכה להיות מוכוונת לעידוד תעסוקה בישראל?

מיכאל איתן: תיאורטית, נניח שאני יודע שעל כל שקל שאני נותן למשפחה במצוקה אני מעודד יבוא ולא מעודד ייצור מקומי, כי מוצרים מסוימים בסיסיים יש בהם מרכיב של יבוא, ואני מעודד יבוא.

מיכאל איתן: לעומת זאת, אני נותן לסקטור אחר או מזרים כספים בצורה יותר מתוחכמת לעידוד צריכה, ואני יכול לכוון שהצריכה תהיה מכוונת בסופו של דבר ליצירת מקומות עבודה כאן בישראל.

מיכאל איתן: האם יש דבר כזה או זה סתם דמיון פרוע?

לאה אחדות: אני דווקא חושבת שאם מפחיתים מסים או מגדילים הוצאה, ממקדים את זה באוכלוסיות שהנטייה השולית שלהם לצרוך גדולה, כי אז ההשפעה של זה על הביקוש היא דווקא כשמרכיב היבוא לא כל כך גדול בהכרח בצריכה של האוכלוסיות האלה.

מיכאל איתן: השאלה, אם לא יכול להיות סיוע למשל באמצעות ואוצ'ר (שובר התחייבות), זו אומנם ביורוקרטיה, ואולי אני ממציא כעת את דב יוסף מחדש, אבל כולנו יודעים את המטרה.

מיכאל איתן: המטרה היא שמצד אחד נוציא את הכסף הציבורי, והיינו רוצים שכל שקל כזה יביא להגדלת הייצור, זאת מילת המפתח, לא סתם להגדלת הצריכה.

מיכאל איתן: אם נגדיל צריכה ונעודד ייצור במקומות אחרים, לא עשינו שום דבר.

ראובן ריבלין: הגדלת צריכה כדי להפעיל את המשק.

מיכאל איתן: כדי להפעיל יבוא?

מיכאל איתן: כדי לעודד את הסינים?

לאה אחדות: אתה ממריץ ביקושים.

חיים אורון: יש מרכיב גדול של שירותים, שהוא פה, יש מרכיב גדול של מזון, שהוא פה.

חיים אורון: לא תעשה T-Shirt יקר בישראל, ולא תביא מסין T-Shirt ב-10% יותר בזול, ותגיד שיקנו חולצה ב-100 שקלים במקום בעשרה שקלים.

אבי בן-בסט: אתה רוצה לעודד תעסוקה, מי שמועסק – יצרוך.

אבי בן-בסט: מה אכפת לנו מה הוא ייצר.

אבי בן-בסט: האם מה שהוא ייצר יימכר לחוץ-לארץ או יימכר בשוק המקומי?

מיכאל איתן: נגיד שקונים חולצות מיובאות, אני נותן את הכסף, הוא מייבא את החולצות, ולא עשיתי כלום מבחינת המטרה.

ראובן ריבלין: הצריכה מתמודדת לא עם יצירת המקומות, אלא הצריכה נגד מיתון.

מיכאל איתן: יש כאן אנשי מקצוע, דווקא אותם רציתי לשמוע.

אבי בן-בסט: אנשים יהיו מועסקים, הם יצרכו.

עמי צדיק: השאלה, מה המכפיל המקומי.

עמי צדיק: יש כאלה שטוענים שהמכפיל המקומי גבוה מאוד – 3%-2%, יש כאלה שטוענים שהוא פחות מ-1%, כלומר, כל גידול בהוצאה הממשלתית בכלל לא תורם לביקוש המצרפי.

מומי דהן: באופן בסיסי קשה מאוד לעשות את ההנדסה הזאת, אבל בהחלט, כפעילויות מסוימות, אנחנו יודעים שלמשל תשתית היא בעלת מכפיל תעסוקתי נמוך מאוד בישראל, ולכן הייתי שם אותה בסדר עדיפות נמוך.

נחמן שי: בגלל העובדים הזרים.

אבי בן-בסט: זה מה שחשוב, המכפיל התעסוקתי.

ראובן ריבלין: המרכיב של העבודה הוא לא המרכיב העיקרי.

לאה אחדות: אני ממשיכה.

לאה אחדות: במגבלת המשאבים, לתת עדיפות למובטלים מהסיבה הזאת.

לאה אחדות: גם אם באופן עקרוני אני תומכת בתוכנית מס הכנסה שלילי, אני לא מתלהבת מההקדמה שלה ל-2009 אם ממילא היא צריכה להיות מבוצעת ב-2010, והייתי מעדיפה להעמיק את השיפורים בביטוח אבטלה.

לאה אחדות: בנוסף לביטוח האבטלה יש לנו מערכת הבטחת הכנסה, שאסור לנו להסתיר אותה, והיא מוקצית.

לאה אחדות: מאחר שיש אוכלוסיות שאינן זכאיות לביטוח אבטלה, אנחנו צריכים גם למצוא פתרון לסייע לאוכלוסיות שמשתלבות במערכת הבטחת ההכנסה לפחות כפתרון זמני בהגדלת הקצבה.

לאה אחדות: כשאנחנו מדברים על הנדיבות של מערכת האבטלה יש לנו שני פרמטרים מרכזיים, ואני בטוחה שהדברים יבואו לשולחן הוועדה בימים הקרובים: האחד, מי זכאי בכלל, והזכאות נקבעת על פי תקופת הכשרה, כמה חודשים עבדת בפרק זמן מסוים, והפרמטר השני הוא לאיזה פרק זמן משלמים לך דמי אבטלה.

לאה אחדות: בשני הפרמטרים האלה הנדיבות של מערכת ביטוח האבטלה בישראל היא מהנמוכות ביותר, אם לא הנמוכה ביותר.

לאה אחדות: שיפור בשני הפרמטרים האלה עולה כסף, ואז איזה תמהיל של שיפור אנחנו עושים בין לאפשר ליותר מובטלים לקבל דמי אבטלה לבין לאפשר למובטלים, לאחר שהם זכאים, תקופה ממושכת יותר של קבלת דמי אבטלה.

לאה אחדות: משיקולים חברתיים אני לפחות מעדיפה להקצות בתמהיל הזה העדפה לתקופת ההכשרה, שיותר אנשים יהיו זכאים לדמי אבטלה.

לאה אחדות: משיקולים חברתיים אפשר גם להגדיל את משך תשלום האבטלה כאשר אנחנו מתחשבים, יותר ממה שקיים היום, במצב המשפחתי, למשל, במספר ילדים או במספר התלויים בפרנסתם במובטל עצמו.

לאה אחדות: לכן צריך להסתכל ולראות איך אנחנו בעצם מרחיבים תוך חיזוק השיקולים החברתיים בעת משבר זה.

לאה אחדות: לעומת זאת הייתי משאירה לעת אחרת את חיזוק ביטוח האבטלה על-פי אלמנטים ביטוחיים.

לאה אחדות: למשל, ככל שעבדת יותר, תקבל יותר אבטלה למשך זמן ארוך יותר, שזה לגיטימי במערכות של ביטוח סוציאלי, אבל אני לא חושבת שהיום, במגבלת המשאבים ובסדרי העדיפויות, הייתי נותנת את המקום לחלק הביטוחי הזה.

לאה אחדות: בביטוח אבטלה יש דברים שהציבור אינו מכיר ואפשר להשתמש בהם כדי לסייע או להשתלב בעבודה או לתמוך ברווחה של המובטלים.

לאה אחדות: אני רוצה להביא שתי דוגמאות.

לאה אחדות: יש שני סעיפים בחוק ביטוח אבטלה שמאפשרים לאנשים שהשתלבו בשכר נמוך יותר ממה שהיה להם במשרה ערב האבטלה, לתת להם איזה מענק או השלמה.

לאה אחדות: יש שני מנגנונים שונים, אני לא אכנס פה לפירוט שלהם.

לאה אחדות: שני המנגנונים האלה, ראשית כול, הם כמעט לא מוכרים לציבור, שנית, הם נותנים העדפה דווקא לבעלי השכלה גבוהה.

לאה אחדות: למשל, אנשים מההיי-טק שפוטרו, כדאי שהם יקראו את ביטוח האבטלה.

לאה אחדות: הם יכולים להשיג עבודה בשכר נמוך מאוד, הם יכולים ליהנות משני המנגנונים האלה.

לאה אחדות: אני חושבת שצריך לעשות איזה שינוי בחוק ולמקד אותו בבעלי שכר נמוך, שבעלי שכר נמוך, שהשתכרו 4,000 שקלים לחודש, והם יכולים היום לעבוד בעבודה של 2,500 שקלים, גם אם היא עבודה חלקית, אנחנו יכולים להעלות את רמת הרווחה שלהם באמצעות מנגנון שקיים כבר בחוק, זה מצריך איזה שינוי חקיקה, לא מורכב יחסית.

שלי יחימוביץ': כלומר, לא לשלול מהם את דמי האבטלה גם כשהם מוצאים עבודה במשרה חלקית?

לאה אחדות: אין דבר כזה אם הוא מוצא עבודה, אלא את נותנת השלמה.

שלי יחימוביץ': על חשבון- - -

לאה אחדות: יש שני מנגנונים: מנגנון אחד הוא על חשבון מניין ימי האבטלה, מנגנון אחר לא, ואפשר לומר שזה לא יהיה על מניין ימי האבטלה אם אנחנו רוצים לעודד אנשים לקחת עבודות בשכר נמוך.

לאה אחדות: יש עוד שני רעיונות שיכולים לסייע לאנשים.

לאה אחדות: למשל, בהלכות נפגעי עבודה יש דמי פגיעה חלקיים.

לאה אחדות: בביטוח אבטלה אין לנו דמי אבטלה חלקיים, יש לנו דמי אבטלה חלקיים במובן שאם אדם למשל עבד בשני מקומות עבודה ופוטר מאחד מהם הוא יכול לקבל דמי אבטלה חלקיים.

לאה אחדות: בגרמניה, למשל, יש תוכנית, שלדעתי היא המסיבית ביותר מבחינת התערבות הממשלה בשוק העבודה היום, של מה שנקרא "תשלום חלקי לאבטלה".

לאה אחדות: נניח שפירמות נמצאות במצב קשה מאוד, הן לא רוצות לפטר עובדים, כי מאוד יקר אחר כך לגייס בחזרה את העובדים לאחר שהם מיומנים והשקיעו בהון האנושי, אבל הם מבקשים, כמו שאנחנו יודעים היום בהרבה מהמפעלים, לעבור לשלושה ימים בשבוע.

לאה אחדות: התוכנית שנמצאת במערכת הגרמנית מאפשרת דמי אבטלה חלקיים.

לאה אחדות: אתה לא מנתק יחסי עובד-מעביד, אתה נשאר אצל אותו מעסיק, אבל יש לך אפשרות לקבל דמי אבטלה חלקיים.

שלי יחימוביץ': זה מזכיר את התוכנית של שרגא ועופר.

לאה אחדות: זה יותר טוב מהחל"ת, כי בחל"ת יש ניתוק לא פורמלי, ואין מחויבות של המעסיק לחזור ולקבל אותך.

לאה אחדות: פה אתה נשאר אצל המעסיק, ואתה יכול, בתנאים מסוימים, לפרק זמן מאוד קצוב, להישאר אצל המעסיק ולקבל דמי אבטלה חלקיים.

לאה אחדות: כך זה מסייע לפירמות שנמצאות במצוקה זמנית לעשות בנייה מחדש של הפירמה וגם לשמור זיקה של העובדים למקום העבודה ולשוק העבודה שלהם.

לאה אחדות: לגבי "אורות לתעסוקה" – הנגיד אמר כאן משפט שלא אהבתי במיוחד, שזה שמתלוננים זה לא אומר שלא צריך לעשות תוכנית.

לאה אחדות: אני חושבת שהסוגיה הרבה יותר מורכבת מכך שאנשים מתלוננים כאשר נותנים להם עבודה במקום גמלה להבטחת הכנסה.

לאה אחדות: אני לא חושבת שזאת התופעה הנפוצה.

לאה אחדות: יש לנו "אורות לתעסוקה" שמחליף את "ויסקונסין" או את תוכנית "מהלב", וגם התוכנית של בנק ישראל מדברת על כך שצריך להרחיב אותה בפריסה ארצית.

לאה אחדות: לכנסת ולוועדת הכספים יש תפקיד חשוב מאוד בדיון עמוק וממצה בשאלה האם לפרוס את התוכנית הזאת על פני כל הארץ, כאשר אין שום מחקר מעבר לעובדה שאם אתה מפעיל תוכנית, אתה יכול לקבל השמות טובות יותר בעבודה.

לאה אחדות: אגב, אולי הערה לעומר מואב, המחקר הזה לא אומר ששירות התעסוקה לא יכול לעשות את התוכנית, הוא לא בדק בכלל את הסוגיה הזאת.

שלי יחימוביץ': הוא גם לא השווה ביניהם מעולם.

לאה אחדות: המחקר אומר: "בהינתן שיש תוכנית", אם אני משווה קבוצה שנתתי לה טיפול לקבוצה שלא נתתי לה טיפול, הרי שהתוכנית משפרת את ההשמות ואת ההשתלבות בעבודה, אבל לא נתנו הזדמנות לגופים ציבוריים להפעיל את התוכנית.

עומר מואב: אני בהחלט בעד לאפשר לשירות התעסוקה להתחרות עם הגופים הפרטיים על אותם פרוייקטים.

עומר מואב: אני לא רואה בזה שום בעיה.

עומר מואב: יש לי איזה ניבוי לגבי מה יקרה.

עומר מואב: נחיה ונראה.

שלי יחימוביץ': אני מציעה לאפשר לצה"ל להתמודד בשוק החופשי מול צבאות זרים שיוקמו כאן.

שלי יחימוביץ': ..

לאה אחדות: לגבי מה שעומר מואב אמר, באמת נהוג בארצות-הברית, כאשר הפעילו תוכניות מרווחה לעבודה, לא לתת מונופול לחברה הפרטית באותו אזור, אלא בצד החברה הפרטית פועל גם גוף ציבורי שנותן אותם שירותים.

חיים אורון: לאה אחדות, לא הצלחנו להשאיר אפילו גוף ציבורי אחד לדוגמה בארץ.

לאה אחדות: אני חושבת שאי אפשר, ואסור מבחינת המינהל התקין, לעשות פריסה ארצית בחוק ההסדרים כאשר אין אפשרות לדון בזה באופן רציני, וגם אין עוד מחקר שמראה ניתוח עלות-תועלת של התוכנית.

לאה אחדות: נניח לעובדה שיש פה סמכות לגופים פרטיים לשלול גמלה של מינימום קיום.

לאה אחדות: מבחינה כלכלית אין שום ניתוח עלות-תועלת שאומר שכדאי להפעיל תוכנית א' או ב', וראוי שהדברים יהיו.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לגברת לאה אחדות.

דניאל בן-סימון: יש לי תהיה קטנה שאני רוצה להעלות בפני המומחים, ושוב היא נוגעת למדיניות הכלכלית, פחות לפתרונות המתימטיים, לנגזרות איך פותרים את המשבר.

דניאל בן-סימון: אני לוקח את הכותרת הזאת למשל, ומיישם אותה על אמריקה – אתמול ראיתי את נשיא ארצות-הברית בהופעה מיוחדת שהוקדשה ל-AIG.

דניאל בן-סימון: 400 נוכלים בחברה הזאת חילקו לעצמם 167 מיליון דולר מתוך סיוע שהמדינה נתנה.

דניאל בן-סימון: הופיע נשיא ארצות הברית במופע מדהים של מנהיגות, הוא אמר שהכסף הזה לא יגיע לכיסים האלה.

דניאל בן-סימון: 400 איש שתרמו לפשיטת הרגל של החברה חילקו ביניהם כ-170 מיליון.

מיכאל איתן: החברה קיבלה מהמדינה 170 מיליארד.

דניאל בן-סימון: אנחנו מודל אמריקני מוקטן, שואלים את עצמנו האם להתערב, לא להתערב, ועד כמה להתערב.

דניאל בן-סימון: והנה בא נשיא ארצות-הברית ואומר: אני אגיע עד לקונגרס כדי להוציא את הכסף מהאנשים האלה, וזה דורש אפילו שינוי חקיקה.

דניאל בן-סימון: זו סיבה להתלהבות יוצאת דופן אצל אנשים שאיבדו את עולמם.

דניאל בן-סימון: אפרופו התערבות, אצלנו מחלקים בונוסים בלי חשבון, בין אם יש רווח, בין אם אין רווח, אנחנו קוראים בעיתונים כל יום, ואין אדם אחד שיוצא ואומר: רבותי, האם המצב היום מאפשר לחלק לקבוצה מסוימת שמרוויחה 5 מיליוני שקלים לשנה, 10 מיליוני שקלים לשנה, עוד בונוס?

דניאל בן-סימון: אני רק מביא דוגמה למצב הזה.

ראובן ריבלין: הנגיד נשאל על נושא זה.

דניאל בן-סימון: אני רק מעלה תהיות.

דניאל בן-סימון: המשבר הזה נוצר גם בגלל תפיסת עולם.

דניאל בן-סימון: תפיסת עולם שמחייבת חשיבה אחרת.

דניאל בן-סימון: בחמש השנים האחרונות הלכנו לכיוון חוסר התערבות כמעט מוחלט, נתנו למדינה לעשות מה שהיא רוצה, התוצאה היא 33% מתחת לקו העוני, כ-1.5 מיליוני אנשים, התוצאה פערים חברתיים-קטלניים שלא היו כדוגמתם, ואני שואל, באיזה שלב כלכלי, פילוסופי, חברתי, המדינה צריכה להגיד: די, אני חייבת לתקן לפני שהחברה מתפוצצת.

עומר מואב: התייחסתי לנקודה הזאת.

עומר מואב: שיטת הרווחה בישראל כושלת.

דניאל בן-סימון: השאלה אם המשבר הנוכחי מחייב אולי לחזור קצת למדיניות הרווחה שהיתה, זאת אומרת, לנצל את המשבר לתיקון החברה, למנוע את הסכנות של קריעת החברה בגלל אותם פערים ואותה רמת עוני.

ראובן ריבלין: השאלה ברורה.

ראובן ריבלין: אני מבין, אז אני יודע שכולם הבינו.

ראובן ריבלין: בן-בסט רוצה להשיב לך, אני רק מבקש מאוד בקצרה, כי שרגא ברוש בא וכיבד אותנו, ואנחנו חייבים לתת לו את הבמה על מנת שהוא יהיה הדובר המסכם.

אבי בן-בסט: שתי נקודות בעניין הזה, אחת שאמרתי בכותרת:

אבי בן-בסט: כן, שיטת התמריצים למנהלים שנהוגה גם בארץ וגם בעולם היא שיטה רעה, בוודאי שהיא רעה מבחינת אי השוויון, והיא רעה מאוד גם לעסקים עצמם.

אבי בן-בסט: מה השיטה הזאת אומרת?

אבי בן-בסט: בכל פעם שאתה מצליח יש בונוס גדול מאוד, אבל בכל פעם שאתה נכשל, איש לא לוקח לך איזה חלק מהבונוס.

אבי בן-בסט: היינו חייבים לעבור לשיטה שבה הבונוסים יתבססו על הצלחות רב-שנתיות או שתהיה שיטה שבהצלחה אתה מקבל, בכישלון לוקחים ממך, והדרך לעשות את זה, כי קשה לקחת, היא להפקיד את הכסף הזה בקופה לא נזילה עד לסיום תפקידו של האיש.

אבי בן-בסט: יש פתרונות לזה.

אבי בן-בסט: באותו הקשר, אני בכל זאת רוצה בנקודה אחת לחזק את ידי עומר, כי זה התקבל פה בצורה כאילו זה דבר חריג.

אבי בן-בסט: רבותי, חזקים ובעלי הכנסה גבוהה מאוד במשק יש בוודאי בקרב אותו אלפיון עליון שאתה מדבר עליו, אבל, רבותי, המונופולים הממשלתיים, לצערי הרב אני חושב כמו עומר, אינם ממשלתיים, הבעלות עליהם היא בידי העובדים, ואני אביא דוגמה פשוטה מאוד דווקא מחברת החשמל.

אבי בן-בסט: בכל חברה יש הון ויש עובדים, את ההון בחברת החשמל שמה ממשלת ישראל.

אבי בן-בסט: אתם יודעים מה התשואה שהיא מקבלת על זה?

אבי בן-בסט: פחות ממה שהיא משלמת על אגרות החוב, 3% לשנה, משום שהשכר שעובדי החברה מושכים הוא שכר יתר.

אבי בן-בסט: יש דרך לפתור את הבעיות האלה, על ידי יצירת תחרות, כמו שאגב חברת הכנסת יחימוביץ אמרה: יתחרו המפעלים הממשלתיים במפעלים פרטיים, אפשר היה לעשות זאת בנמלים, אפשר לעשות את זה בחשמל.

אבי בן-בסט: גם בתחומים הללו השכר גורם לאי שוויון גדול.

מיכאל איתן: פתחו ייצור חשמל, ולא קרה כלום.

אבי בן-בסט: לא פתחו תחרות.

אבי בן-בסט: הייצור שולי מאוד.

מיכאל איתן: גם את מה שפתחו לא הכניסו.

ראובן ריבלין: נשיא התאחדות התעשיינים, שרגא ברוש.

שרגא ברוש: אל"ף, תודה, ובי"ת, בוועדה הזאת, לפחות לחברים החדשים אני אומר, אנחנו מרגישים יותר מאשר בבית, ולכן אני גם רוצה להודות לכם על היוזמה לקיים את הכינוס החשוב הזה.

שרגא ברוש: אני חושב שהיערכות לקראת משבר היתה צריכה להיות היערכות של הממשלה, ומעורבות הכנסת בדיון המאוד משמעותי שצריך לעשות היא מאוד חשובה, בעיקר לאור העובדה שהממשלה לא עשתה כלום, ורוצים להבטיח שהממשלה החדשה תעשה.

שרגא ברוש: אני אומר את זה כהערת אגב, למרות שאני משוכנע שהיא תעשה, ותיכף אני אגע גם בזה.

שרגא ברוש: ברשותכם, אני רוצה להתחיל לא בספטמבר-אוקטובר, כשהתחיל המשבר הפיננסי, אלא בתחילת 2008, כי חלק לא מבוטל מאלה שמפוטרים בתקופה הזאת, מדצמבר ועד היום, מפוטרים לא בגלל המשבר הפיננסי, אלא כתוצאה מהמשבר הריאלי.

שרגא ברוש: למעשה התחלנו לחוות את המשבר הריאלי כבר בתחילת 2008, כמדינה ש-45% מהצמיחה שלה בא מהיצוא, ושער הדולר ירד מתחת ל-4.

שרגא ברוש: הייתי בוועדה הזאת מספר פעמים על הנושא הזה.

שרגא ברוש: ב-2006 היינו בשער דולר של 4.6, עם כושר תחרות יוצא מן הכלל, גדלנו בהיקפים דרמטיים, ההשקעות בהון גדלו במשך ארבע שנים, עד 2008 הכפילו את עצמם, גדלנו בכל שנה ב-26% כתוצאה מהגידול ביצוא שהיה בסדר גודל של 12.5% בשנה.

שרגא ברוש: ב-2007 שער הדולר היה 4.2, עם זה יכולנו לחיות.

שרגא ברוש: ב-2008 כשירדנו מתחת ל-4, התרענו.

שרגא ברוש: הכלכלנים שלנו חזו שהממוצע של 2008 יהיה 3.5, ובאנו לאוצר ואמרנו: רבותי, אנחנו הולכים למשבר לאומי משמעותי.

שרגא ברוש: מובן שלא הסכימו ולא השכילו, בעיקר להקשיב, ולמעשה לא עשו כלום.

שרגא ברוש: הגענו לספטמבר-אוקטובר 2008 כשמבחינת כושר התחרות אנחנו על הגחון.

שרגא ברוש: מדי רבעון ראינו את השחיקה ביצוא, ראינו את השחיקה ברווחיות.

שרגא ברוש: אנחנו יהודים, וטוב שכך, קיווינו שהכול יהיה יותר טוב, ולפני החגים לא מפטרים.

שרגא ברוש: הגיע המשבר הפיננסי בספטמבר-אוקטובר, ואז הבנו כולנו שברגע שהלקוחות שלנו בעולם נתקלים במשבר פיננסי, זה יגיע מהשוק הפיננסי לשוק הריאלי בעולם, ומשם זה מגיע אלינו, ומהר מאוד הגיעו הבקשות להארכת אשראי מצד לקוחות.

שרגא ברוש: כדי למכור יותר היינו צריכים להציע אשראים ארוכים יותר, זה כמובן הביא אותנו לבנקים, בבנקים קיבלנו תשובות שליליות.

שרגא ברוש: אגב, אני לא מדבר על התעשייה, אני מדבר על המגזר העסקי כולו.

שרגא ברוש: בסקר שעשינו בינואר, התשובות היו ש-70% מהנשאלים קיבלו תשובות שליליות על בקשות להגדלת כסף להון חוזר.

שרגא ברוש: אגב, 50% דיווחו לנו שהתבקשו לחזק ביטחונות להלוואות שכבר היו בפירמות, ולחלק נכבד מהם לא היו הביטחונות.

שרגא ברוש: באוקטובר פנינו לממשלה ואמרנו שהיות ואנחנו משוכנעים שהנזק הזה יגיע אלינו מכיוון השוק הריאלי, הרעיון שלנו היה פשוט להקים קרן של מיליארד שקל בכל הבנקים, הבנקים הסכימו למנף את זה פי חמישה, קרי, להלוות 5 מיליארדי שקלים, ואת הכסף חשבנו שצריך לתת לעסקים עד 100 מיליוני שקלים, זה מה שבארץ נקרא "עסקים קטנים ובינוניים".

שרגא ברוש: זה היה צריך להיות קל, וכל מי שבאוקטובר לא נמצא בדיפולט, לא בפיגור בהלוואות קיימות, לא באיזה תהליך משפטי עם הבנקים, לא במחלקת אשראים מיוחדים, יכול היה להגיע לבנק ולקבל הלוואה לחמש שנים – שנה ראשונה גרייס, פלוס ארבע שנים החזר בגובה של 16% מהמחזור השנתי שלו.

שרגא ברוש: למה 16%?

שרגא ברוש: הערכנו אז שהירידות במכירות יהיו בין 30% ל-40%, מי שיורד במכירות לא קונה את חומר הגלם, וזה בערך 40% מהמוצר, הוא צריך לממן את היתרה אם הוא לא רוצה מיד לפלוט עובדים ומיד להתחיל לעשות את כל השינויים, ואז הוא היה צריך סכום מסוים בכדי לעבור את השנה הזאת, קיווינו אז שזה יהיה שנה אחת, 2009.

שרגא ברוש: דרך אגב, אף אחד לא אמר שזה לא נכון, אבל לצערי הרב התמזמזו עם זה עד ינואר.

שרגא ברוש: בינואר הוציאו מכרז, לא הסכימו לתת את הכסף לכל הבנקים, כאשר הכוונה היתה לתת 100 מיליוני שקלים לאותם בנקים שיזכו במכרז.

שרגא ברוש: על מה המכרז?

שרגא ברוש: מי ממנף יותר.

שרגא ברוש: אמרנו: חבר'ה, כל הבנקים הסכימו למנף פי חמישה.

שרגא ברוש: על מה יש לדבר?

שרגא ברוש: – לא, מכרז.

שרגא ברוש: עשו מכרז, הבנקים במכרז מינפו פי חמישה.

שרגא ברוש: תוך כדי המכרז היה ברור שרק הבנקים הקטנים הולכים על זה, הגדילו את הסכומים, בסופו של דבר הממשלה שמה קרן של 230 מיליוני שקלים.

שרגא ברוש: יש קרן של 1.3 מיליארד שקל, הקרן הזאת נמצאת בשלושה בנקים: 600 מיליוני שקלים בבנק אוצר החייל, 400 מיליוני שקלים בבנק מרכנתיל ו-300 מיליוני שקלים בבנק הפועלים.

שרגא ברוש: אין שום פרופורציה בין המקום שנמצא הכסף לבין המקום שנמצאים אנשי העסקים, זה פשוט לא עובד ביחד.

שרגא ברוש: התוצאה, שעד הרגע הזה עסק אחד עוד לא קיבל כסף מאף אחד מהבנקים האלה, הביורוקרטיה עוד טוחנת – יש נהלים, מכינים ספר עבה של תוכנית עסקית.

שרגא ברוש: איזה תוכנית עסקית צריך להכין היום?

נחמן שי: מי צריך להגיש תוכנית, העסקים שמתמודדים על ההלוואה?

שרגא ברוש: הם צריכים ללכת ל-BDI, ב-BDI מכינים תוכנית עסקית, BDI עובר, נותן המלצה לבנק, ובסוף הבנק מחליט מי כן ומי לא.

שרגא ברוש: עכשיו, במארס, כשמתחילות להגיע הבקשות לבנקים, אני מטפל עכשיו במפעל שנדחה, ש-BDI אישר.

שרגא ברוש: למה הוא נדחה?

שרגא ברוש: כי הוא מייצר את התעלות של מיזוג האוויר והוא בענף מסוכן – בענף הבניין.

שרגא ברוש: אני מודיע לכם שהיום כל הענפים מסוכנים.

שרגא ברוש: יש לו בעיה שנייה, יש לו שעבוד שוטף לבנקים שהוא עובד אתם, אז הבנקים המלווים לא מוכנים להיות בנחיתות.

שרגא ברוש: זה היה ברור לנו באוקטובר.

שרגא ברוש: הגענו למארס כדי לדון בבעיה הזאת?

שרגא ברוש: אי אפשר לתת לו כסף, הוא בענף מסוכן, בענף הבניין, ויש לו שעבוד שוטף לבנקים.

שרגא ברוש: כמוהו כולם, כל מי שיפנה לבנקים, יהיה שם.

שרגא ברוש: זאת אומרת, זה איך לא לתת כסף, כאשר ברור לכולם שמצוקת האשראי זה הנושא המרכזי.

שרגא ברוש: הדבר השני, וציינתי פה, ירידת הביקושים.

שרגא ברוש: כבר היום הגענו לזה, סדר גודל של 30%-20%.

ראובן ריבלין: כמה מתוך הקרן הזאת בכל זאת כבר נוצל?

שרגא ברוש: עד הרגע לא יצא שקל אחד.

נחמן שי: בגלל החלוקה בין הבנקים?

שרגא ברוש: לא.

שרגא ברוש: עד ינואר החליטו שעושים מכרז.

שרגא ברוש: עשו מכרז.

שרגא ברוש: הבנקים הגישו 161 הערות למכרז.

שרגא ברוש: רבותי, אם למכרז מתקבלות 161 הערות, עדיף לגרוס את המכרז.

שרגא ברוש: תיקנו את המכרז כך שיצא ילד דפקטיבי, שעכשיו צריך להתמודד איתו--

ראובן ריבלין: אישרנו את הקרן הזאת בספטמבר.

ראובן ריבלין: אז אמרו לנו שעד אוקטובר, מקסימום דצמבר כבר יעברו את כל- - -

שרגא ברוש: --יותר מזה, רק 40 עברו את BDI, הגישו עד לפני שבועיים 400.

שרגא ברוש: גם לא פשוט להגיש את הפורמט.

שרגא ברוש: קראתי השבוע לאחד היועצים, כי התפתח ג'וב חדש – יועצים בלהגיש את הניירות.

נחמן שי: מה עם הקרן שואלת חברת הכנסת זוארץ?

שרגא ברוש: זו קרן לעסקים בינוניים.

שרגא ברוש: אם זה לא היה שלנו, הייתי יושב פה והיתה שמחה לאיד, אבל זה שלנו.

שרגא ברוש: עם הבנקים נפגשתי באוקטובר ובנובמבר, שר האוצר נפגש איתם לפני כשלושה שבועות.

שרגא ברוש: נפגשתי עכשיו עם אחת החברות של היועצים, שפיתחו ג'וב חדש – דרך אגב, זה מעודד תעסוקה, יש ג'וב חדש של יועצים בשביל להגיש את הטפסים – למרות שאני נגד התופעה, אבל פשוט צריך להגיש את המאזן ולקחת את הכסף.

שרגא ברוש: קראתי ליועצים כדי לשמוע ולהבין היכן הבעיות, אחד מהיועצים הביא לי דוגמה לספרים שהוא כותב, הוא רצה להראות לי כמה הוא רציני.

שרגא ברוש: חבר'ה, ספר כזה לוקח חודש לכתוב.

שרגא ברוש: ועסק נדרש ליועץ, נדרש לספרים, ומישהו צריך לעבור על הספרים, אפילו לא בעיון, ולתת אשראי, ובסוף מגיעים לשאלה אם הבנק רוצה לתת לענף הבניין כסף או לא, כי בסמכותו של הבנק להגיד שהוא לא נותן, ובזה נגמר כל הדיון.

שרגא ברוש: לכן הכסף חייב להיות בכל המערכת הבנקאית.

שרגא ברוש: אני אגיד עוד דבר שלי נראה טבעי, אבל זה מה שאומרים לי מנהלי הבנקים.

שרגא ברוש: החלוקה של הכסף היתה לפי היחס של הבנק בשוק העסקי.

שרגא ברוש: למשל, סתם לדוגמה, בנק לאומי – 30%.

שרגא ברוש: בנק לאומי רוצה להקטין את הסיכון של עצמו, ברגע שהוא מספק את הכסף הנוסף לחברות, הרי הוא מגדיל את הסיכוי שגם ההלוואות הקודמות יחזרו.

שרגא ברוש: מה המדינה נתנה?

שרגא ברוש: ערבות מדינה.

שרגא ברוש: זאת הבעיה המרכזית, הביטחונות.

אברהם מיכאלי: לפי מה נקבעה החלוקה?

שרגא ברוש: המכרז קבע את זה.

שרגא ברוש: אם הכסף היה הולך לכל המערכת הבנקאית, למערכת הבנקאית יש ערבות מדינה 70%, היא היתה מזרימה את הכסף לעסקים, בעלי עסקים היו מתמודדים עם הבעיות האמיתיות, איך להגביר את המכירות, איך לטפל בעניין ולא בכל בוקר לדבר עם הבנק ולפתור את הבעיה של הצ'קים שכן ישולמו או לא ישולמו, וכך העסק היה הולך.

שרגא ברוש: אני לא משוכנע שהיום הסכומים האלה יספיקו, אבל אז על זה דיברנו.

שרגא ברוש: בשיחות שהיו לי עם ראש הממשלה המיועד ועם אורי יוגב הם בהחלט רואים חשיבות מרכזית, וגם רואים סיכון נמוך מאוד למדינה לא בכסף מזומן, אלא בערבויות מדינה.

שרגא ברוש: והערבות זה אחד מהדברים שפותר את הבעיה, כי בערבות לבנקים, בערבות לעסקים, לא צריך כסף מזומן.

שרגא ברוש: אמרתי מאוקטובר שסביר שכל הכסף יחזור, הדיפולט שלא במיתון פחות מ-1% בבנקים, הבנקים צפו דיפולט של 3%.

עמי צדיק: יש מגבלה על ערבות מדינה, 10% מהתקציב.

שרגא ברוש: זה המחוקק עשה.

שרגא ברוש: יותר מזה, זו הלוואה לחמש שנים, זה פתרון שמשחרר את העסקים לעבודה ולהתארגנותם למצב החדש, ואין ספק שצריך להתארגן אליו.

שרגא ברוש: דבר נוסף, אני חושב כמו כל מי שעיניו בראשו, שכל תקופת משבר היא גם הזדמנות, והיתרון שלנו, תצחקו או לא, שאנחנו קטנים.

שרגא ברוש: 45% מהצמיחה שלנו בשנים הגדולות של הצמיחה באו מהיצוא.

שרגא ברוש: 97% של היצואנים במדינת ישראל עושים 20% של היצוא.

שרגא ברוש: בואו נעזוב לרגע את ה-3% של היצואנים שעושים 80%, כי התעשייה האווירית, אם יצטרכו לסייע לה, יהיה לכך פתרון אחר, אם יצטרכו לסייע לטבע, יהיה לכך פתרון אחר, אם יצטרכו לסייע למישהו אחר מסדר הגודל הזה, זה פתרון אחר.

שרגא ברוש: בואו נתעסק לרגע ב-97% שמעסיקים את רוב העובדים, שמייצרים ביחד רק 20% של היצוא.

שרגא ברוש: הם לא צריכים להיפגע, הם יכולים להמשיך למכור, כי יצואן של מיליון דולר, שיש לו שוק אין-סופי מול עיניו, כי חוץ מכימיקלים, מי שלא יודע, אנחנו כמעט לא פקטור, כל מדינת ישראל, בשום דבר – דרך אגב, אלה יצואנים של עד 10 מיליון דולר – אנחנו צריכים בסך הכול לאפשר להם להגיע ללקוחות.

שרגא ברוש: היה מצב שהיו 100 לקוחות ו-100 ספקים.

שרגא ברוש: נשארו 100 ספקים, מספר הלקוחות ירד ל-70, עכשיו כולם דופקים על דלתם של אותם 70 לקוחות.

שרגא ברוש: בואו נספק להם מה שחסר להם, בעיקר חסר להם אשראי, והבעיה של האשראי בעולם פי כמה יותר גדולה מהבעיה של האשראי אצלנו, כי שם גם התמוטטו בנקים, שם גם אין כסף.

שרגא ברוש: אצלנו יש פחד לתת, שם אין כסף.

שרגא ברוש: לכן כל אחד שהיה רגיל לתת לצורך העניין 60 יום אשראי, אם הוא יבוא ללקוח שלו ויגידו שהוא נותן לו 180 יום אשראי, הוא ימכור, ולא מישהו אחר.

שרגא ברוש: מה שהוא צריך זה ביטוח סיכוני סחר חוץ.

שרגא ברוש: מה קורה בסיכוני סחר חוץ?

שרגא ברוש: גמרנו סקר, נתנו לי את התוצאות הראשונות, עוד לא גמרנו לעבד אותו.

שרגא ברוש: פנינו ל-400, קיבלנו עד היום 70 תשובות.

נחמן שי: 400 יצואנים מה-97%?

שרגא ברוש: מכל מיני, גם כי"ל בפנים.

שרגא ברוש: לא גמרנו לעבד את הסקר, אבל 50% מהעונים בסקר ביטלו עסקאות יצוא בגלל בסס"ח (ביטוח סיכוני סחר חוץ), הכול בתקופה מספטמבר ועד היום.

שרגא ברוש: 46% ביטלו להם מכסות עד כדי 50%, והממוצע הוא 30%.

שרגא ברוש: ביטול מכסות זה פר לקוח.

שרגא ברוש: אתה מבטח לקוח-לקוח.

שלי יחימוביץ': רק אתה מטפל בביטוח סיכוני סחר חוץ וכבר- - -

שרגא ברוש: בוודאי, כי מהביטוח אני מקבל כסף מהבנק גם היום.

שרגא ברוש: אם אני בא עם פוליסה של בסס"ח, היום אני מקבל כסף.

שרגא ברוש: ברגע שהפוליסות מצומצמות – אין.

שרגא ברוש: השיחות שלי עם בסס"ח הן יומיומיות.

שרגא ברוש: דיברתי על זה עם החשכ"ל, יש לזה פתרונות.

שרגא ברוש: שוב, זו ערבות מדינה שצריכה לבוא, בחלק מסוים, במקום מבטחי המשנה.

שרגא ברוש: אם קשה לה לעשות את זה עם בסס"ח, שזה הפך להיות גוף פרטי, והיא לא יודעת עד כמה הוא יכניס את המדינה לברוך ויוציא את עצמו מהברוך, אפשר לעשות את זה עם "אשרא", שהיא החברה הממשלתית, שלכאורה היא לזמן הארוך, אבל מותר לה, במניפסט שלה, ברגע של כשל שוק או כשהחשב הכללי מחליט על זה, יש שם הגדרה מתי, ואין ספק שאנחנו בתקופה הזאת, להיכנס גם לזמן קצר.

שלי יחימוביץ': זאת החלטה של החשב הכללי?

שרגא ברוש: כן.

שלי יחימוביץ': דיברתם על זה עם נתניהו?

שרגא ברוש: דיברתי גם עם נתניהו – תיכף אני אגיד לך מה הוא אומר – גם עם החשב הכללי, והוא גם לא פוסל את זה.

שרגא ברוש: דרך אגב, הלוואי שבארבעת החודשים האחרונים היתה הידברות שיש בשבועיים-שלושה האחרונים.

נחמן שי: השתפרנו.

שרגא ברוש: לא השתפרנו.

שרגא ברוש: כנראה שאנחנו כל כך עמוק בבוץ, שגם הם כבר לא יודעים מה לעשות.

שרגא ברוש: בכל מקרה, מבינים שאם ניתן ל"אשרא" ערבות מדינה בסכום כזה או אחר, "אשרא" תהיה מסוגלת לתת ביטוחים, אנחנו נעשה עסקאות יצוא.

שרגא ברוש: לכן אם נדבר על היום שאחרי, ברגע שנמשיך למכור את היצוא שלנו, ואפילו אולי נגדל, שער הדולר, תודה לאל, השתפר, מחירי חומר הגלם ירדו, כלומר, מהבחינה הזאת אנחנו בסדר, הבעיה שהלקוחות נעלמו.

שרגא ברוש: אז בואו עכשיו נרוץ אחרי הלקוחות, ואנחנו נמכור את ה-70% או את ה-60% שמוכרים ולא מישהו אחר ממדינה אחרת.

שרגא ברוש: הפתרון הוא בביטוח אשראי.

שרגא ברוש: זה פותר חלק מבעיית המימון.

שלי יחימוביץ': מה אמר לכם על זה נתניהו?

שרגא ברוש: אם לא אכפת לכם, בסוף אני אספר על נתניהו.

שרגא ברוש: זה בהחלט מעודד.

שרגא ברוש: כתעשיין אני מעדיף להיות אופטימי, אם לא אכפת לכם להשאיר את זה לסוף.

ראובן ריבלין: כל ישיבת ועדת הכספים בזמן שנתניהו היה ראש האופוזיציה, היינו מתחילים במשפט האומר: נתניהו אשם בכול, ואחר כך היינו ממשיכים.

שלי יחימוביץ': מה שנכון.

נחמן שי: לא תמיד זה היה בלתי נכון.

אברהם מיכאלי: זה השתנה.

שלי יחימוביץ': מה נעשה עכשיו כשהוא ראש ממשלה?

ראובן ריבלין: אל תדאגי, אל תדאגי, הוא ייתן לך הרבה סיבות.

ראובן ריבלין: ..

שרגא ברוש: רבותי, הדבר הבא זה האג"חים הקונצרניים.

שרגא ברוש: האג"ח הקונצרני, למי שלא מבין זה נשמע איזה משהו שהטייקונים לקחו את הכסף והשקיעו בלאס-וגאס – היו גם כאלה – אבל 50% מהאשראי במשק היה אשראי חוץ בנקאי, שהאג"חים הם חלק משמעותי בזה, ויש גם כסף שבא מבנקים זרים.

שרגא ברוש: האג"חים האלה בפרינציפ בנויים על כך שחלק להחזרה וחלק למחזור, אין מה לדבר, לא על זה ולא על זה.

שרגא ברוש: אני מכיר חברות שכל הסכום שהן גייסו באג"ח יש להן בקופה.

שרגא ברוש: לצורך העניין יש חוב של 200 באג"חים ויש לו בקופה את ה-200, אבל האג"ח נסחר ב-50%.

שרגא ברוש: יש פה משהו לא רציונלי שיכניס את העסק הזה לפניקה מטורפת, ובפניקה הזאת יהיה קשה כמובן למחזר, קשה יהיה לגייס מחדש וכן הלאה.

שרגא ברוש: היתה הצעה שגם אותה הצענו, אני חייב לומר שלא אנחנו גיבשנו, גיבשו אותה פורש בנק ישראל, פורש משרד האוצר ושניים שמובילים את שתי חברות ההשקעות הגדולות, מגדל וכלל.

שרגא ברוש: הם גיבשו את זה בתוך שעה, והם לא המציאו את הגלגל.

שרגא ברוש: הם אמרו דבר פשוט: נעשה מדד תל בונד חדש, ובמדד הזה יהיו אותן חברות שהממשלה רוצה לעזור להן – קרי, אותו אחד שגייס פה כסף והשקיע בלאס-וגאס, כנראה שהממשלה לא רוצה לעזור לו – והמספר 100 יהיה הממוצע שהאג"חים נסחרים היום, והמדינה תמכור אופציות פוט לשלוש שנים, לכל מי שירצה לקנות אופציות על המדד הזה, ותבטיח לו את המחיר של היום.

שרגא ברוש: מתי היא עלולה להפסיד?

שרגא ברוש: אם בעוד שלוש שנים המחיר ירד מתחת למחיר של היום.

שרגא ברוש: באותו דיון אמרו שני אלה שמנהלים את בתי ההשקעות הגדולים בארץ: אם יש אופציה כזאת, מחר בבוקר אנחנו מתחילים לרכוש, כי אנחנו מוסדים, אנחנו קנינו את האג"חים האלה כשהם היו בתשואה של 15%, כי חשבנו שאנחנו קונים מציאה, היום שזה ב-50%, אנחנו צריכים להעלות את התשואות.

שרגא ברוש: אנחנו נתחיל לקנות.

שרגא ברוש: הממשלה לא רוצה לשמוע.

שרגא ברוש: אגב, ההצעה היום של גושן דומה מאוד לעניין הזה.

שרגא ברוש: ובמקום זה הם מתעסקים עכשיו בהקמת קרנות, ולשים 5 מיליארד, וזה עוד לא זז, וגם שם מכרזים.

שרגא ברוש: מה שאמרתי קודם על אופציות פוט זה לא שום דבר, אתה פשוט מאוד עושה מדד תל בונד חדש, מוציא אופציות פוט, המדינה גובה כסף גם על האופציות, ושלום על ישראל, העסק מתחיל לעבוד בשוק חופשי.

שרגא ברוש: בכל מקרה, בעיית האג"חים היא בעיה שחייבת פתרון ומהר.

אבי בן-בסט: אופציות כדאי לתכנן היטב.

אבי בן-בסט: חלק מהבעיות הגדולות בשווקים הפיננסיים בעולם זה ממכשירים מתוחכמים.

שרגא ברוש: אם אין אופציה לא לעשות כלום, עכשיו נמצא את האופציה מה לעשות.

אבי בן-בסט: אני מוטרד מאופציה שתוכננה בשעה.

שרגא ברוש: עזוב את זה.

שרגא ברוש: זה עיקרי הדברים?

שרגא ברוש: הרי זה לא האופציה ולא התוכנית ולא כלום.

שרגא ברוש: אבל אם יושבים מספר אנשים שמצד אחד מעורבים בשוק העוני, מצד שני- - -

מיכאל איתן: אופציות שמתוכננות בשעה בדרך כלל מטילות את הסיכון על גורם שלא שותף לתכנונן.

שלי יחימוביץ': הם בטח חשבו על זה קצת קודם.

שרגא ברוש: אני לא רוצה להגיד את שמות האנשים שישבו שם.

שרגא ברוש: האמינו לי, כולם מכובדים, כולם יודעים מה הם מדברים.

שרגא ברוש: אם לשעה היו מתווספות עשר שעות אחרות, היה יוצא מזה משהו.

שרגא ברוש: לא חשוב, יכול להיות שזה לא הפתרון הכי טוב, אבל היה עובד כבר כמה חודשים, היה זז משהו, זה הדבר הכי חשוב.

שרגא ברוש: מה עוד צריך לעשות?

שרגא ברוש: – השאלה הראשונה זה תקציב המדינה.

שרגא ברוש: כשהכנסת תבוא לאשר תקציב מדינה, ואני חושב שהממשלה החדשה, ראוי שתגיש לפחות מסגרת תקציב רב-שנתית, ואני לא רואה שנתיים, אני רואה שלוש שנים.

שרגא ברוש: אין לי ספק שבשנה השוטפת יצטרכו להעלות את הגירעון בצד ההוצאה.

ראובן ריבלין: מה יהיה בשנה הבאה?

ראובן ריבלין: אתה רוצה תכנון לשלוש שנים, כשהעתיד לא ברור לחלוטין.

שלי יחימוביץ': בהצבעה אחת לשלוש שנים?

שרגא ברוש: אני לא מדבר על תקציב פרטני לשלוש שנים, אני מדבר על מסגרת, ובוודאי מסגרת שתתייחס לגג ההוצאה, כי אני בהחלט רואה את גג ההוצאה, כשאנחנו חוזרים למסלול של צמיחה, יורד חזרה בשנה השלישית.

שרגא ברוש: אני עוזב שנייה את הבעיה שנוצרה בהכנסה, אני לא חושב שזה נורא אם מדברים על פריצה בהוצאה בטווח הקצר, על מנת לאפשר למשק לפעול, ואת הכסף הזה מיעדים למנועי צמיחה, שתיכף נדבר עליהם, כאשר יודעים מראש שכאשר המשק חוזר לתוואי של צמיחה, שמים גג של הוצאה, 1.7%, לא משנה כרגע מה גג ההוצאה, ומכניסים את עצמנו חזרה לתוואי.

שרגא ברוש: לבסוף, בואו נזכור שמה שחשוב זה היחס חוב-תוצר, וליחס חוב-תוצר יש מונה ומכנה.

שרגא ברוש: גם אמרתי את זה בשנה שעברה שהיה לנו עודף, מעבר למה שתכננו, של 10 מיליארד.

שרגא ברוש: באתי לאוצר ואמרתי: קחו 2 מיליארד מתוך ה-10 מיליארד, ובואו נאיץ את המו"פ, ואת היחס חוב-תוצר נקטין כתוצאה מזה שעל פני שנתיים-שלוש נגדיל את התוצר.

שרגא ברוש: אז לא ידענו על המשבר הזה.

שרגא ברוש: אני חייב לומר שבכירי האוצר שהתנגדו לזה אז, ואמרו שנחזיר הכול, אמרו שאם היינו עוסקים במציאות פוליטית אחרת שאכן הכסף הזה היה מיועד לשם, למקום שאתה מתכוון, נדון על זה, אבל היות ויתחילו לקרוע אותו לחתיכות, ולבסוף הוא לא יגיע למקומות האלה, יותר טוב להחזיר את החוב.

מיכאל איתן: עדיין מה שעלה כאן, וגם את זה למדתי היום, שאחת הבעיות הקשות של מדינת ישראל בשנים האחרונות זה חוב גדול מדי ביחס לתוצר.

מיכאל איתן: אם רוצים להקטין אותו, זו היתה פעולה נכונה.

מיכאל איתן: למה אתה בא אליהם בטענות?

אבי בן-בסט: היה יכול להיות היום מצב יותר גרוע.

שרגא ברוש: אני חושב אחרת.

שרגא ברוש: נניח שתכננתם בתקציב החזר חוב מסוים, ונוצר עודף הכנסות במסים של 10 מיליארד שקלים, ואמרתם שנקטין יותר מהר את החוב ממה שתכננו- - -

ראובן ריבלין: אנשי האוצר צדקו, כי כל 2 המיליארד היו הולכים למקומות אחרים.

שרגא ברוש: זאת בדיוק הבעיה.

שרגא ברוש: אני אומר שאם 2 המיליארד האלה היו הולכים כולם למו"פ, בלי דיון, בשנה הבאה ובעוד שנתיים, היינו מקבלים את התוצר שלא נקבל.

מיכאל איתן: זה לא ודאי.

שרגא ברוש: ודאי לגמרי.

מיכאל איתן: אם זה היה ודאי, הדברים היו פשוטים.

מיכאל איתן: אנחנו רואים מה קורה במו"פ.

שרגא ברוש: תנו לי לדבר.

שרגא ברוש: אתם רוצים להתווכח איתי, נעשה ויכוח.

מיכאל איתן: רק תגיד לי את המחיר.

מיכאל איתן: כמה אתם מציעים?

שרגא ברוש: כל דולר השקעה במו"פ מביא 15 דולר יצוא.

שרגא ברוש: אתם רוצים לערער על זה, אפשר לערער על זה ולעשות קצת פחות מ-15 דולר, אבל דבר אחד בטוח, אם בארבע-חמש השנים האחרונות צומצמו ההשקעות במו"פ רק בתקציבי המדינה ב-5 מיליארד שקלים, שכל שקל כזה גורר לפחות עוד שקל אחריו, אני אומר לכם שאנחנו נשלם על זה מחיר יקר בצמיחה בעוד שנה, בעוד שנתיים, בעוד שלוש שנים.

שרגא ברוש: אתם יכולים להתווכח כמה שאתם רוצים, לא נוכל להוכיח שאנחנו צודקים או לא צודקים.

שרגא ברוש: ייגמר המשבר, היצוא יגדל, נגיד: יופי, הוא גדל.

שרגא ברוש: אף פעם אנחנו לא יודעים בכמה הוא יכול היה לגדול.

שרגא ברוש: אם יש פה מנוע ביצוא זה מו"פ, הטכנולוגיה, החדשנות, לזה אין לנו תחליף.

שרגא ברוש: לכן אני חוזר ואומר שביחס חוב-תוצר היה צריך להשקיע, אבל זה חלב שנשפך, חבל לדבר על זה היום.

שרגא ברוש: היום תצטרכו להגדיל את ההוצאה.

שרגא ברוש: אני לא חושב שסך כול הגירעון צריך לגדול יותר מאשר 6%, אולי 6.5%, וחלק לא מבוטל מזה כבר יבוא מגירעון בהכנסות, ולכן צריך לראות מה התחזיות אומרות.

שרגא ברוש: צריך לחלק את זה כך: אחד, חלק גדול ומסיבי צריך לבוא בערבויות, שזה לא תקציבי- - -

ראובן ריבלין: כל ערבות היא תקציבית.

שרגא ברוש: אני אומר לך שבאגף התקציבים כבר מוכנים לראות את הצד השני, מה שהם לא מוכנים בתנאים רגילים.

שרגא ברוש: הם כבר אומרים: תלוי איך מסתכלים על זה.

שרגא ברוש: כשהם אומרים: תלוי איך מסתכלים על זה, כנראה שהם יודעים מה הם אומרים.

עמי צדיק: זה לא נקבע בהוצאה.

שרגא ברוש: זו לא הוצאה.

שרגא ברוש: מקסימום, אם הם רוצים, הם יכולים לתקצב את הדיפולט שהם חוזים שיהיה.

שרגא ברוש: ערבויות זה דבר אחד, זה יכול לשחרר פקק רציני מאוד גם בביטוח סחר חוץ, גם באשראי לכל המגזר העסקי.

שרגא ברוש: דבר שני.

שרגא ברוש: אני חושב שההוצאה סך הכול, הגירעון, צריך להיות בסדר גודל של 6.5%-6%, לא יודע כמה זה ייתן בהוצאה, ייתן 3 מיליארד, ייתן 2.5 מיליארד, ייתן 3.5 מיליארד, זו לא הנקודה.

שרגא ברוש: יצטרכו לעשות עוד משהו בהסטות פנימיות, מאותם מקומות שאני לא אומר שהם לא חשובים, אבל שאפשר בטווח הקצר לקחת משם, והם לא מעודדי צמיחה.

שרגא ברוש: הם חשובים, אבל הם לא לטווח המידי, אפשר אותם לדחות לשנה הבאה.

שרגא ברוש: דבר נוסף שצריך לעשות זה קניות הממשלה.

שרגא ברוש: צריך להגדיל את הביקושים גם בשוק המקומי, והממשלה יכולה להשפיע בשני כיוונים, האחד זה תשתיות, ועוד דקה נדבר על תשתיות, והשני זה קניות הממשלה.

שרגא ברוש: יש מכרזים, ובמכרזים אני לא צריך לספר לכם שיש חוקים איך זוכים במכרז.

שרגא ברוש: יש הרבה מדינות שאין לנו איתן הסכם גומלין, אני כבר לא מדבר על זה שיש מדינות שיש לנו איתן הסכמים שכרגע מחליטות להעדיף את התוצרת שלהן, קרי, מדינה קטנה, ארצות-הברית.

שרגא ברוש: נעזוב את זה.

שרגא ברוש: אם אני רוצה להיות אפילו יותר צדיק מהאפיפיור, אני אומר שנעזוב את המדינות שיש לנו איתן הסכמי גומלין, יש מדינות רבות שאין לנו איתן הסכמי גומלין, ואז צריך לקרוא ליצרן המקומי שיתמודד במכרז, ולהגיד לו: תשווה את המחיר וקח את העבודה.

שלי יחימוביץ': זה מה שאמרתי.

שרגא ברוש: אני שמח.

שרגא ברוש: אף פעם לא היו לנו חילוקי דעות.

שלי יחימוביץ': כמו הטקסטיל הביטחוני.

שרגא ברוש: נכון.

שרגא ברוש: היום זה הזמן הקלסי, ואני כבר לא מדבר על מתן העדפה של 15%, אני מדבר על אותו מחיר שיתנו לו את ההזדמנות הראשונה.

שרגא ברוש: דבר שני, להגדיל מכרזים שקיימים.

שרגא ברוש: במקום שאני יודע שיש יצרן ישראלי שזכה במכרז, ועל-פי תקנות החשכ"ל אפשר להגדיל את המכרז ב-20% או ב-30%, אז נגדיל אותו ב-200% אם צריך את הסחורה, ולא נלך למכרז נוסף.

שלי יחימוביץ': זה דורש שינוי חקיקה?

שרגא ברוש: חלק זה הוראות של החשכ"ל.

שלי יחימוביץ': יכולה עכשיו לצאת הוראה של החשכ"ל לכל משרדי הממשלה, שירות המדינה וכן הלאה להוציא מכרזים קודם כול בארץ, ובלבד שזה לא פוגע בהסכמי סחר?

שרגא ברוש: כן.

שלי יחימוביץ': זאת אומרת, אפשר לעשות את זה מהיום להיום.

שלי יחימוביץ': כמה מקומות עבודה זה מייצר?

שרגא ברוש: אני לא יכול להגיד לך, אני לא יודע.

עמי צדיק: כל המכרזים הממשלתיים זה בערך 25 מיליארד שקלים לשנה.

שרגא ברוש: 40 מיליארדי שקלים, הקניות האזרחיות של הממשלה.

שרגא ברוש: זה הרבה כסף, זה המון כסף.

שרגא ברוש: יש מה לעשות בתחום הזה, ולספק הרבה מאוד עבודה.

עומר מואב: הבעיה היא שהמציאות מעט יותר מורכבת מאשר אנחנו מעודדים את היצרנים המקומיים.

עומר מואב: ביבוא אנחנו פוגעים במקומות עבודה ביצוא בלי קשר להסכמים.

עומר מואב: צריך לחשוב על הביקוש למטבע חוץ.

עומר מואב: זה יוריד את שער החליפין.

ראובן ריבלין: מיד תהיה פעולת תגמול.

עומר מואב: בלי קשר אפילו לפעולת תגמול, דרך שערי חליפין.

שרגא ברוש: אני מסכים עם מה שעומר מואב אומר, ואני גם מסכים עם מה שרובי ריבלין אומר, ולא טוב לעשות את זה כשיטה, אבל לפעמים, כאשר אנחנו נמצאים בחירום, ולזמן מוגבל, וגם לא הייתי עושה סיפורים, אלא בשקט מתחיל להעדיף ולספק מקומות עבודה.

שרגא ברוש: דבר נוסף זה תשתיות – בתשתיות יש שני ערכים, האחד ארוך טווח, ואין מה לדבר, אנחנו רוצים לפתח כלכלה, אנחנו בפיגור בתשתיות.

שרגא ברוש: אין לי גם ספק שיש פרויקטים מתוך אותם 21 מיליארד מפורסמים שכבר אושרו, שבהם יש משמעות לעבודה עברית.

שרגא ברוש: הייתי לוקח את אלה שיש בהם משמעות לעבודה עברית.

חנין זועבי: מה זאת אומרת "עבודה עברית"?

מיכאל איתן: ישראלית, חנין זועבי.

מיכאל איתן: זו רק טעות בטרמינולוגיה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זועבי, כשאומרים: עם ישראל, מתכוונים לכל אזרחי ישראל.

חנין זועבי: "עבודה עברית" זה מונח שיש לו משמעות ספציפית.

שלי יחימוביץ': כשאנחנו מדברים על טקסטיל זה בעיקר במגזר הערבי.

חנין זועבי: כשמדברים על עבודה עברית, זה קודם כול לא עבודה עברית.

ראובן ריבלין: בזמנו זה היה נכון מאוד.

שרגא ברוש: גברתי, היות ואני מעסיק לא מעט ערבים ובשכר לפחות כמו היהודים, ויש לי סגן מנהל מפעל פלסטיני ב-15,000 שקלים לחודש--

חנין זועבי: אז יש לך אחד.

שרגא ברוש: --יש לי 120 כאלה.

שרגא ברוש: התכוונתי לעבודה ישראלית.

ראובן ריבלין: עבודה עברית זה דימוי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בשארה השתמש לפחות שש פעמים בעבודה עברית במובן הישראלי.

ראובן ריבלין: הוא אמר: מה שאתם קוראים לו "עבודה עברית".

חנין זועבי: זה כבר שונה.

ראובן ריבלין: גם הסכמתי אתו.

שרגא ברוש: בכל מקרה, תשתיות, באותם פרויקטים עתירי עבודה ישראלית, צריך לקחת, והביורוקרטיה עוצרת אותם.

שרגא ברוש: חשבתי כבר מזמן שצריך לעשות בדיוק מה שעשו בחוצה ישראל ובניצן, לשים אותם בחוק פרויקטים לאומיים, ולשים שם חמישה פרויקטים או עשרה פרויקטים, כמה שיאותרו, לקבוע את לוחות הזמנים לביצוע.

שרגא ברוש: אני יודע דבר אחד, הביורוקרטים לא פועלים נגד החוק, וכשיש מועד עד מתי צריך לחתום, עד המועד הזה זה יהיה חתום.

ראובן ריבלין: חוק המכרזים קובע במפורש מתי המדינה פטורה ממכרז.

ראובן ריבלין: סעיף קטן (יד) אומר שכל פרויקט לאומי יכול להיות פטור ממכרז.

ראובן ריבלין: שר האוצר צריך להכריז על זה.

שרגא ברוש: צריך לבחון את הפרויקטים, יש רשימה של 21 מיליארדי שקלים, שהכסף כנראה בתקציב או מתוכנן, וצריך להוציא אותם לדרך, לפחות אלה שתורמים לעבודה.

שרגא ברוש: חוק עידוד השקעות הון – ים של מלים נאמרו פה על החוק הזה, ואני פטור היום מלדבר על התועלת שבו.

שרגא ברוש: יש כרגע במרכז ההשקעות בקשות מעבר לאלה שאפשר לתת אותם ב-300 מיליוני שקלים שאישרתם, בעוד 4 מיליארד שקלים.

שרגא ברוש: מרכז ההשקעות דיבר עם 100 המפעלים האלה שרוצים להשקיע ביחד את 4 מיליארד השקלים, שמייצרים 10,000 מקומות עבודה, שתלויים במיליארד שקלים של המדינה בחוק הזה.

שרגא ברוש: אם המדינה תחליט להקציב מיליארד שקלים בחוק, יוצאים 4 מיליארד שקלים של השקעות עם 10,000 מקומות עבודה, והמפעלים מסומנים עם שמות: תמנע, פיניציה ומי שאתם רוצים, שם-שם, מפעל-מפעל.

שרגא ברוש: ולכן כרגע, מבלי להיכנס לוויכוח אם החוק הזה טוב או רע, אם הוא תרם או תורם, כרגע הוא חיוני, כי אני לא מכיר עוד מיליארד שקלים שיוצאים לייצר 10,000 מקומות עבודה.

עומר מואב: בעבר, גם מחקר שלי וגם מחקר שלי בנק ישראל הראה בדיוק את אותה תוצאה, שהחוק הזה לא מייצר מקומות עבודה.

שרגא ברוש: לנו יש 10,000 מקומות עבודה חדשים.

שרגא ברוש: ואני מציע שלכולנו תהיה אחריות אחת, לייצר 100,000 מקומות עבודה השנה, כל היתר דמגוגיה.

שרגא ברוש: תרדו מזה.

אבי בן-בסט: לא בחוק הזה.

עומר מואב: החוק הזה לא עושה את העבודה.

שרגא ברוש: החוק הזה יודע לייצר ב-No Time מקומות עבודה בתמנע ובציפורי ובכל מקום.

שרגא ברוש: תפסיקו עם התיאוריות.

שרגא ברוש: התיאוריה הזאת הקימה את הפריפריות.

אבי בן-בסט: לא נכון.

שרגא ברוש: אני אומר לכם שכן נכון.

אבי בן-בסט: 100% מהמפעלים עוזבים בסוף תקופת ההטבות.

אבי בן-בסט: אין נושא שנחקר יותר מהנושא הזה.

שרגא ברוש: זה נושא להרבה מאוד עבודות דוקטורט ולאפס תעסוקה.

ראובן ריבלין: בעמדה זאת מחזיקים גם התאחדות התעשיינים וגם, במידה רבה, ההסתדרות כדבר שאומר שזה ייצור מקומות עבודה.

שרגא ברוש: להבדיל ממחקרים ומדוקטורטים, אנחנו יודעים להביא לוועדה הנכבדת הזאת את הרשימה השמית של 100 מפעלים עם התחייבות חתומה של המנכ"ל לקלוט 5,000 עובדים ישירים במפעלים ועוד 5,000 עובדים סביבם, כל היתר זו דמגוגיה בעיני.

שרגא ברוש: אל תתנו את הכסף, דרך אגב, את הכסף נותנים בסוף, אחרי ההשקעה.

ראובן ריבלין: אתה מתנה ואומר: אתם תסייעו במידה- - -

אבי בן-בסט: עם ה-600 מיליוני שקלים של אינטל בקרית-גת אפשר היה לעשות מבחינה ציבורית פי כמה וכמה דברים יותר מועילים.

שרגא ברוש: אני חושב שבלי אינטל בקרית-גת ודומים לאינטל היינו מדינת עולם שלישית עד היום, אבל תעזבו את זה.

שרגא ברוש: השם שיש לנו בזכות זה שאינטל פה בארץ, הערך המוסף לכל התעשייה של ההיי-טק כתוצאה מזה שאינטל קיבל החלטה להקים מפעל בישראל היא דרמטית, את זה אי אפשר אולי לכמת.

אבי בן-בסט: הוא בא לישראל, כי ישראל נתנה לו את המתנה הכי גדולה מכל המדינות.

אבי בן-בסט: הם עשו מכרז, ובאו למי שנתן את המתנה הכי גדולה.

שרגא ברוש: אז מה?

שרגא ברוש: השאלה אם רוצים פה אותם או לא.

שרגא ברוש: אם אתם לא רוצים אותם פה, לא צריך.

שרגא ברוש: לא אותם, לא את מוטורולה, לא את HP.

אבי בן-בסט: רוצים אותם בלי מתנות.

ראובן ריבלין: נשיא ההתאחדות, קיימנו פה איזה דיון.

ראובן ריבלין: בשיאו היו למעלה מ-35 חברי כנסת, ובזמני מיתון היו לפחות 11 חברי כנסת, ואנחנו לא מבקשים את הוויכוח כרגע ביניכם, אלא שאתה תביע את עמדתך.

ראובן ריבלין: שמענו את עמדתם של המקצוענים והמלומדים, שמענו את סטנלי פישר, ואני אודה לך אם תסיים.

שרגא ברוש: הדבר הבא הוא חופשה ללא תשלום – אנחנו חושבים שזה כלי שהיה צריך להיות מפותח פה מתחילת השנה הזאת, מדצמבר, בשני מסלולים.

שרגא ברוש: האחד, לאפשר להוציא עובד למספר חודשים, אנחנו דיברנו על ארבעה-חמישה חודשים, לשלם לו את שכרו על פי הקריטריונים של דמי אבטלה, ואנחנו נשלם את התנאים הסוציאליים שלו.

שרגא ברוש: לאחר אותם ארבעה-חמישה חודשים הוא יחזור חזרה אל המפעל, הוא יישאר דרך אגב ביחסי עובד-מעביד כל הזמן, וברגע שהוא יחזור, אם המצב לא ישתפר, ייצא עובד אחר לחופשה, עד שנעבור את התקופה.

שרגא ברוש: המסלול השני.

שרגא ברוש: היות ויש מפעלים שעובדים ב-Line ולא יכולים להוציא חלק מהעובדים, המשמעות שמחלקה שלמה מפסיקה לעבוד, לעשות יום בשבוע.

שרגא ברוש: כלומר זה הופך להיות 20% לרוחב במקום לאורך, ואז יום בשבוע המפעל לא עובד.

שרגא ברוש: זה קורה בהולנד, זה קורה בגרמניה, זה קורה במקומות אחרים.

שרגא ברוש: הממשלה משלמת את שכרו של העובד.

שרגא ברוש: שוב, אנחנו נשלם את התנאים הסוציאליים, והמפעל הזה, אני מקווה, אחרי המשבר יחזור לעבוד שבוע עבודה מלא, והעובדים יישארו.

שרגא ברוש: הנושא של שימור העובדים, יש לו משמעות כפולה: פעם אחת בראייה של היום שאחרי, פעם שנייה ברמה החברתית, כי הבעיה הכלכלית הזאת תהפוך בסוף להיות בעיה חברתית, שניסחב איתה עוד שנים קדימה.

שרגא ברוש: את זה חייבים לעשות.

שרגא ברוש: אני מוחה בתוקף על הניסיון של האוצר, אין לי מילה אחרת, לשחד אותי ולהגיד לי: נעשה את זה רק לתעשייה ורק עם 25 עובדים ומעלה.

שרגא ברוש: מובן שלא הסכמתי לזה.

שרגא ברוש: זה צריך להיות בכל ענפי המשק.

שרגא ברוש: במקום שעומדת בפני המעסיק אלטרנטיבה, ויש לו הזכות לפטר את העובד, ראוי שישקול את האפשרות השנייה.

שרגא ברוש: אם הוא ימצא לנכון לעשות אותה, יעשה אותה.

שרגא ברוש: דרך אגב, גם על פי החוק היום אפשר להוציא עובד לחופשה ללא תשלום, לא צריך את האישור של אף אחד.

שרגא ברוש: זה קיים היום בחוק.

עומר מואב: אז למה- - -?

שרגא ברוש: כי אנחנו רוצים לעשות פה משהו הרבה יותר מזה.

שרגא ברוש: אני יכול היום להוציא עובד מהמפעל – שלום, לך לחופשה ללא תשלום, ולבסוף לפטר אותו וכל דבר בעולם.

שרגא ברוש: מה שרצינו זה שני דברים.

שרגא ברוש: האחד, שיהיה בזה תקציב נוסף, שלעובד לא תבוזבז הזכות לדמי אבטלה בהמשך, כי היום זה על חשבון דמי אבטלה.

שרגא ברוש: השני, כדי לחייב, למי שהולך לזה, שמירת התנאים הסוציאליים, ראינו בזה ערך חשוב מאוד.

עומר מואב: זה מוגדר לכם גם כך בחוק.

שרגא ברוש: אנחנו רוצים לעשות משהו כארגון שמחייב את החברים שלו, לחתום על זה כהסכם קיבוצי ולעשות צו הרחבה ולחייב את האנשים, לא וולונטרית.

שרגא ברוש: ראינו את עצמנו כמי שנותנים פה, אבל אנחנו רואים את הערך הכללי בסוף הדרך.

שרגא ברוש: לצערי זה לא עובד.

אבי בן-בסט: אגב, גם החוק לעידוד השקעות הון הוא רק לתעשייה ולתיירות.

ראובן ריבלין: רבותי המלומדים, יש תוכנית שנקראת "תוכנית עיני" שהתקבלה על דעת התעשיינים, והיום היא נמצאת בדיון אצל מה שנקרא "המיועד לראש הממשלה".

שרגא ברוש: זה על יום חופשה.

שלי יחימוביץ': רובי ריבלין, זאת תוכנית אחרת.

שרגא ברוש: כרגע יש תוכנית של עופר עיני שכל עובד במדינת ישראל ייתן יום חופש ותהיה קרן מיוחדת.

שרגא ברוש: זה משהו אחר.

ראובן ריבלין: אתה מדבר על חל"ת ברוטציה.

שרגא ברוש: אמת.

שרגא ברוש: הדבר הבא זה ביורוקרטיה – עם כל הכבוד, ואין לי ספק שראש הממשלה המיועד ירצה לטפל בשינוי מבני בכל מיני מקומות ולנסות לפתור בעיות ביורוקרטיה וכך הלאה.

שרגא ברוש: בדרכים הרגילות, גם אם הן יהיו מהירות, התוצאות יהיו אחרי המשבר, לא מחר בבוקר.

שרגא ברוש: במה שקשור בטיפול במשבר, או שמרכזים סמכויות במקום מסוים ומפקיעים אותם ממקום אחר, או שבכל משרד נותנים למישהו את הסמכות.

שרגא ברוש: לא לחשב הכללי, לא ליועץ המשפטי ולא לאף אחד אחר, אלא לשר ולמנכ"ל, שיחליטו החלטות, יצאו לדרך.

שרגא ברוש: אין לנו תחליף.

שרגא ברוש: בהנחה שחלק מההחלטות יהיו מוטעות, עדיין כל אחד מאיתנו שמנהל עסק עושה לפחות החלטה אחת מוטעית, אבל אין דרך אחרת.

שרגא ברוש: אי אפשר למנוע את הכלים הניהוליים בעת משבר, גם לא בעת משבר זה בעיה.

שלי יחימוביץ': איזה סוג של החלטות, למשל פטור ממכרז?

שרגא ברוש: לא.

שרגא ברוש: שר ומנכ"ל מקבלים אין-סוף החלטות ביום והם חייבים לקבל סמכות, לפחות ככל שאנחנו מגיעים למשבר הזה, זה קריטי.

שרגא ברוש: דבר אחרון.

שרגא ברוש: אני לא חושב, כמה שייראה לכם מוזר, שצריך לחזור מהחלטת הממשלה על הפחתת מסים, למרות שאני יודע שיש בעיה משמעותית מאוד בגביית מסים.

שרגא ברוש: בואו נראה איך מאיצים את היצוא כדי להכניס חזרה מסים.

שרגא ברוש: ברגע שמשדרים מסר, וזה בעיקר למשקיעים, אמירה של ממשלה חייבת להיות מכובדת.

שרגא ברוש: קל להגיד שנוותר על הירידה של מס חברות, נדחה את זה בשנה, זה לא כסף גדול, וכשלא מרוויחים זה בכלל לא כסף.

שרגא ברוש: הכריזו על הפחתת תוואי המסים, יש פה כיוון מסוים, אנשים קיבלו החלטות על פי המדיניות הזאת.

שרגא ברוש: ממילא לא הולכים לעשות פה רווחים מי יודע מה בשנה הקרובה, ולכן אני לא יודע כמה כסף זה ייתן.

שרגא ברוש: מצד שני, כששוכבת ?

שרגא ברוש: אמינות של ממשלה, ובעיקר שהממשלה הבאה רוצה להמשיך את המתווה של הורדת מסים כמדיניות, אני לא מדבר אם תעשה את זה כרגע או לא תעשה, אי אפשר שיגידו שב-2014 נהיה 18% מס, ומישהו בעולם, שצריך להחליט אם להקים את המפעל פה או לא, כמו אינטל, יגיד: אלה כבר פעם אחת שינו את דעתם, הם יכולים לשנות דעתם עוד פעם.

אורית נוקד: מה אתה אומר על הקפאה?

אבי בן-בסט: אינטל לא משלם מסים.

שרגא ברוש: אינטל לא לעניין הזה, אני מדבר על משהו אחר.

אבי בן-בסט: אמרת "אינטל למשל".

אבי בן-בסט: אינטל למשל, כשהוא מקבל החלטה, הוא מקבל החלטה לשנים ארוכות קדימה, וכל משקיע חוץ שמגיע לישראל בוחן מספר מקומות.

אבי בן-בסט: עם כל הכבוד לנו שאנחנו ארץ זבת חלב ודבש, רבותי, הוא צריך סיבות אמיתיות בשביל להשקיע פה.

ראובן ריבלין: או שהוא יאמר: משנים את דעתם, או שהוא יאמר: אנחנו מבינים את המצב כרגע.

שרגא ברוש: אני חושב שהסיכון גדול, והתועלת בכסף, לדעתי, בשנה הבאה תהיה קטנה מאוד.

ראובן ריבלין: יציבות תמיד תורמת להשקעות חוץ, אין על זה ויכוח.

שרגא ברוש: אלה דברי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, בזה תם הדיון.

ראובן ריבלין: אנחנו יושבים כאן משעה 11:00, ואני מבקש להודות בשם יושב-ראש הכנסת בפועל, בשם יושב-ראש הכנסת המיועד ובשמי ליושב-ראש הזמני של ועדת הכספים המיועדת.

ראובן ריבלין: ..

שלי יחימוביץ': הצעה לסדר.

שלי יחימוביץ': אני מציעה את שרגא ברוש לכהונת שר האוצר.

ראובן ריבלין: הדבר יישקל על ידינו ונחליט בבוא העת.

ראובן ריבלין: אני מבקש להודות מהסוף להתחלה לשרגא ברוש, על שהואיל לבוא, אני מבקש להודות ללאה אחדות, לפרופסור עומר מואב, לדוקטור מומי דהן, לפרופסור אבי בן-בסט ולנגיד בנק ישראל, פרופסור סטנלי פישר, אשר הואילו לבוא, להחכים את חברי הכנסת ולהביע את עמדותיהם, הרהוריהם, הערותיהם והצעותיהם, ועל כך יבורכו.

ראובן ריבלין: אני מבקש להודות לכולכם ולהודיע על כך שתם סדר-היום בישיבה זו.

ראובן ריבלין: הישיבה נעולה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.