ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 37, 2006-11-01 09:00

מיכאל נודלמן: אני פותח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

מיכאל נודלמן: אנחנו נמצאים בדיון מצומצם על הגדרת ניצול שואה.

מיכאל נודלמן: הקמנו צוות – ואני מודה לאנשי יד ושם ולנציגי המשרדים שונים – והתקבל ניסוח עליו אנחנו צריכים לדון, לקבל אותו או לערוך בו תיקונים.

הלית מגידו: כולנו יודעים שהחוק הזה נועד במקורו לתת הטבות לניצולי שואה שמצבם הכלכלי רחוק מלהיות טוב, כאשר בתחילה דובר על כך שנעשה תיקון בחוק ותיקי מלחמת העולם השנייה, חוק הווטראנים, ונכלול בו גם את ניצולי השואה הזכאים לאבטחת הכנסה, אבל מאוחר יותר הוחלט שראוי להקדיש לנושא של ניצולי השואה חוק שיעמוד בפני עצמו ויכלול את כל ההטבות שניתנות לווטראנים.

הלית מגידו: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות שדנה בחוק הזה כבר בכנסת הקודמת – ובכנסת הזו חל עליו דין רציפות – הטילה על צוות מצומצם לדון בלב ליבו של החוק והוא ההגדרה של מי הוא ניצול שואה.

הלית מגידו: בעניין הזה עבדנו בצורה יסודית ככל הניתן ובעדינות של ממש, וזאת מפאת כבוד האנשים והמשמעות הגדולה של העניין עצמו.

הלית מגידו: כמו שאדוני אמר, אנחנו יושבים כרגע לא במסגרת דיון רשמי של פורום כלל ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, אלא במסגרת של צוות מצומצם.

הלית מגידו: לכן אני כבר אומרת ליושבים כאן שאם יהיה רצון להוסיף דברים חדשים שאינם קשורים להגדרה של ניצול שואה, או להציע נושאים אחרים שראוי שייכללו במסגרת הצעת החוק, אין שום בעיה לעשות זאת, אבל למען הסדר הטוב אני אבקש שזה יעלה במהלך הדיון הבא שיהיה דיון רשמי של הוועדה.

הלית מגידו: אני מיד אפרט את השינויים שבאו לידי ביטוי בנוסח שלפניכם, אבל קודם אני רוצה להזכיר שבנוסח הכחול, אותו נוסח שהתקבל בכנסת הקודמת בקריאה הראשונה, החליטה הוועדה שלמעשה יהיו שתי הגדרות.

הלית מגידו: הגדרה ראשונה של מי הוא ניצול שואה, והגדרה שנייה, נוספת, של מי הוא ניצול שואה נזקק או ניצול שואה זכאי, שהוא אותו ניצול שואה שיקבל את אותן הטבות.

הלית מגידו: במלים אחרות, תהיה הגדרה עקרונית קונספטואלית של ניצול שואה, והגדרה נוספת אשר בצידה יהיו השלכות כספיות, השלכות תקציביות.

מרינה סולודקין: יש לנו חוק אחר וכאן יש הגדרה האומרת מי הוא ניצול שואה.

מיכאל נודלמן: אותה הגדרה שקיימת לגבי נכי המלחמה.

הלית מגידו: חברת הכנסת סולודקין, אני מתנצלת אבל לא ירדתי לסוף דעתך.

הלית מגידו: זו הצעת חוק שהוגשה בכנסת ה-17.

מרינה סולודקין: אנחנו הגשנו הצעה לא רק לגבי המעמד.

הלית מגידו: שלא יראו את הרנטה כהכנסה.

מרינה סולודקין: כן.

מרינה סולודקין: אנחנו מדברים קודם על כל הגדרה בהכרה, והדבר השני הוא תיקון לגבי מיסוי מצד המדינה.

מרינה סולודקין: ישבנו עם ניצולי השואה לגבי המיסוי ואני מאוד חוששת ממערכת הבריאות.

מיכאל נודלמן: היום אנחנו דנים על הגדרת ניצול שואה.

מיכאל נודלמן: הנושאים האחרים יבואו לדיון בישיבה נוספת.

הלית מגידו: הצעת החוק של חברי הכנסת נודלמן וסולודקין הוגשה בכנסת הזאת.

הלית מגידו: מפאת כללי התקנון של הכנסת אין אפשרות למזג אותן באופן רשמי, אבל אין שום בעיה להיעזר במה שכתוב כאן ולשמוע עמדות נוספות.

הלית מגידו: לגבי ההגדרות שמופיעות כאן, אנחנו בהחלט נראה חפיפה מסוימת לנוסח שמונח בפניכם.

הלית מגידו: נעזרנו לצורך הגדרת מצבי הסבל השונים גם בנכים שהוכרו על-ידי ועידת התביעות.

הלית מגידו: אני רוצה לבנות לאט לאט את ההסבר שלי וזאת כדי שאהיה ברורה ככל הניתן.

גיטה קויפמן: קיימות הגבלות בזמן ואנחנו מבקשים שלא תהיה הגבלת זמן.

גיטה קויפמן: אנחנו מבקשים שבמדינה שלנו נדאג להם.

מיכאל נודלמן: זה קשור להגדרה?

הלית מגידו: זה בהחלט קשור להגדרה.

הלית מגידו: ההגדרה לא רק כוללת את זהות האדם ואת סוג או הסבל שהוא עבר, האם הוא היה בגיטו או במחנה ריכוז, אלא כמובן גם את האלמנט הכרונולוגי, הוא היה צריך לשהות בארץ מסוימת בתקופה מסוימת, ואכן התעוררה שאלה מאוד כבדה והיא ממתי אנחנו רואים ארץ מסוימת כארץ עוינת, האם אנחנו רואים כניצול שואה גם את אותו אדם שהספיק לברוח מן התופת.

גיטה גויפמן: לא לזה התכוונתי.

גיטה גויפמן: בהגדרה לפי סעיף 2 מדובר שהייה במחנות ריכוז במשך שישה חודשים.

הלית מגידו: הנוסח שמונח בפניכם כן דורש שאדם שיבקש לקבל את ההטבות ישהה בגטו או במחנות, אבל אין כל דרישה למשך הזמן שהוא צריך לשהות בו.

הלית מגידו: מבחינת הנוסח כרגע השהייה של יום אחד במקום שכזה תקנה לו את הזכאות לקבל את ההטבות, וזה בנבדל ממה שבאמת קבוע בקרן התביעות שם מדובר על מספר חודשים כזה או אחר.

יצחק זיו: נקודה נוספת היא עד איזה תאריך.

הלית מגידו: כמובן.

הלית מגידו: דוגמה נוספת שרציתי להסב את תשומת ליבכם אליה, היא השוני שיש בנוסח שלפניכם לעומת הנוסח שהתפרסם בכחול למשל בעובדה שבנוסח הכחול מדובר על אנשים ששהו במסתור באותה תקופה.

הלית מגידו: הוועדה הסבה את תשומת ליבנו שאנשים מסוימים לא שהו במקום מסתור ככזה אלא חיו תחת זהות בדויה מפאת אותה סכנת חיים שריחפה מעליהם.

הלית מגידו: הנוסח הזה מביא לידי ביטוי את המצבים בהם אדם שהיה אדם נרדף, היה יהודי וחי תחת זהות בדויה.

הלית מגידו: עשינו קשר סיבתי בין החיים שלו תחת הזהות הבדויה או בין החיים שלו במקום מסתור עם אותה סכנה שנשקפה לחייו בשל היותו אדם נרדף.

הלית מגידו: לא רצינו להחיל את ההגדרה על הפחד מהפצצות או חלילה נניח מאיזה שהם עניינים פליליים או סכסוכים שגרמו לכך שנשקפה סכנה מסוימת לחיי אותו אדם.

הלית מגידו: במסגרת הצוות המצומצם שמענו את נציגי ניצולי השואה והרחבנו את ההגדרה על-מנת שתהיה מדויקת ככל הניתן.

הלית מגידו: לא עשינו הרחבה לשם הרחבה, לא צמצום, לא שיקולים תקציביים ולא שיקולים אחרים, אלא עשינו זאת כדי להגיע להגדרה הטובה ביותר והמדויקת ביותר מבחינה היסטורית.

הלית מגידו: בעניין הזה נעזרנו רבות בדוקטור רוברט רוזט מ"יד ושם" שהעשיר אותנו מבחינת רוחב היריעה ההיסטורית.

הלית מגידו: אני רוצה להסב את תשומת ליבכם, מעבר לנושא שהזכרתי בקשר למקום מסתור והזהות הבדויה, למה שמופיע בעמוד השני בקשר לשהות של ניצול שואה במחנה כפייה.

הלית מגידו: קיבלנו הערות מעורך-דין ירח שקול, שהוא היועץ המשפטי של הלשכה לשיקום נכים, שהסב את תשומת ליבנו לכך שלמינוח מחנה כפייה בעצם אין כל משמעות כי אם מדובר במחנות שעבדו בהם עבודות כפייה, הרי שהכנסנו כבר את העבירה הזאת כבר כאן.

הלית מגידו: אני רוצה להדגיש שחלילה לא מדובר בהכרח באדם שהוא עצמו נאלץ לעבוד בעבודות כפייה, אלא מספיק שאותו אדם שהה במחנה שכזה.

הלית מגידו: כלומר, גם אם הוא עצמו לא עבד בעבודות כפייה, אלא נכפו עבודות כפייה על אחרים באותו מחנה, אזי אותו מחנה ייחשב כמצב של סבל.

הלית מגידו: ההתלבטות העיקרית שהייתה לנו נבעה מכך שתשומת ליבנו הוסבה לכך שישנם שטחים בנקודת זמן כלשהי, אבל בעתיד, בשלב מאוחר יותר, הפכו להיות ארץ עוינת, אבל עוד בטרם מהפיכתו של השטח לארץ עוינת, יש לראות את האנשים ששהו בו כניצולי שואה.

הלית מגידו: אנחנו התלבטנו התלבטות ארוכה וממושכת עד כמה ללכת אחורה מבחינה כרונולוגית, טרם הפיכתו של אותו שטח לארץ עוינת, האם במקרים מסוימים מדובר כבר על שנת 1933, אז עלה לשלטון השלטון הנאצי, או שמא אנחנו מדברים על ספטמבר 1939, אז באופן רשמי פרצה מלחמת העולם השנייה, שהרי הפיכתם של שחים מסוימים לארץ עוינת, לא הייתה בנקודת זמן אחת בודדת בכל אירופה אלא הייתה התפרסות, זה הלך והתרחב אל מדינות ואל שטחים נוספים.

הלית מגידו: ההגדרה של ארץ עוינת, אפילו טרם ההתלבטות שלנו, ההגדרה שהעתקנו מהחוק לעשיית דין בנאצים, אומרת שכל שטח שהיה נתון למרותה של גרמניה או למרותה של מדינת ציר, כולו או מקצתו – כלומר, אפילו מקצתו – באופן אוטומטי רואים אותו כארץ עוינת.

הלית מגידו: עדיין נדרשנו לראות כניצול שואה לא רק אדם ששהה בארץ עוינת אלא גם אדם ששהה בשטח שהפך בשלב מאוחר יותר לארץ עוינת.

הלית מגידו: גם אם הוא עזב.

הלית מגידו: מספיק שבנקודת הזמן הוא שהה באותו שטח שמאוחר יותר הפך לארץ עוינת, כבר נקודת הזמן היחידה ההיא תכיר בו את הזכאות להיחשב כניצול שואה.

זאב אלקין: אבל לא ניצול שואה זכאי.

הלית מגידו: לא ניצול שואה זכאי.

הלית מגידו: ניצול שואה זכאי הוא רק ניצול זכאי אשר מתקיימים בו שני אלמנטים: ראשית, האלמנט של ההכנסה, האלמנט הכלכלי, שהוא חייב להיות אדם שזכאי להבטחת הכנסה.

הלית מגידו: ושנית, האלמנט של סבל, כלומר, הוא היה צריך לשהות, ולו יום אחד, בגטו, במחנה שעשו בו עבודות כפייה, במחנה ריכוז, או תחת מסתור, או תחת זהות בדויה בשל הסכנה שנשקפה לחייו כאדם נרדף.

הלית מגידו: אני רוצה להפסיק כאן כדי שנוכל לשמוע את ההערות.

משה פיאנקו: אני ניצול מחנה ריכוז דכאו, גטו קובנר, ושבע שנים אני מטפל בנושא.

משה פיאנקו: אני הייתי בליטא.

משה פיאנקו: אני פונה לראש-הממשלה ולחברי הכנסת לסיים את הנושא.

משה פיאנקו: יש שלושה מיליארד, יש חוב לניצולי שואה, יש ביטוח מגרמניה, אני יודע שאצל מר פלוג יש הגדרה לפיה יש 250 אלף ניצולים, אבל אצלי יש שישים אלף אנשים.

משה פיאנקו: במקצועי אני כלכלן.

משה פיאנקו: כבוד ראש-הממשלה, כבוד חברי הכנסת, מספיק עם כל הוועדות.

משה פיאנקו: אני כל שבוע בכנסת ואני עוסק בנושא הזה במשך שבע שנים.

משה פיאנקו: יש בסוכנות בניין שם מקבלים פעם בשנה אלפיים שקלים והם חושבים שבזה הם עוזרים לעולים החדשים.

משה פיאנקו: אני רוצה שתדעו שבחודש הזה הלכו לעולם הבא עשרה אנשים שהיו במחנה הריכוז דכאו.

משה פיאנקו: שר האוצר חושב שגם הוא עזר, אבל אני יודע מה הייתה עזרתו.

נח פלוג: אני חושב שהניסוח של ניצול שואה זכאי הוא ניסוח טוב מאוד.

נח פלוג: זה בדיוק אותו ניסוח כמו שניסחו בגרמניה אלה שקיבלו עבודות כפייה, פרט לסעיף 1 פה שהוא יותר רחב.

נח פלוג: שם קיבלו בדיוק לפי אותם הקריטריונים רק לנושא אלה שחיו במסתור ובאי-ליגאליות - גטו, מחנה עבודה, מחנה ריכוז - וכאלה קיבלו בארץ 56 או 57 אלף איש.

נח פלוג: כאן מר פיאנקו צודק.

נח פלוג: הקבוצה הזו היא במעגל הראשון.

נח פלוג: אם מישהו ברח מלודג' או ורשה לביאלוסטוק ואחר-כך המשיך בבריחתו, הוא ניצול שואה.

נח פלוג: אם הוא לא היה בורח, הוא לא היה קיים, אבל הוא לא שריד שואה שהיה תחת הכיבוש.

נח פלוג: כך שיש כאן שני מעגלים ואנחנו מדברים על המעל הראשון, אלה שהיו במחנה ריכוז ובגטו.

יורי שטרן: אני חושב שאנחנו עושים קפיצת דרך עולמית.

יורי שטרן: בסך הכול זו פעם ראשונה במדינת ישראל שמקימים מסגרת כללית.

משה פיאנקו: האחד שטיפל בנושא הוא מר יורי שטרן וצריך להודות לו על כך.

יורי שטרן: טוב שאנחנו מגיעים לכך שאנחנו מכינים חקיקה כללית ישראלית, למרות שזה דבר שהיה אמור לקרות לפני חמישים שנים, ואני מקווה שנסיים את זה תוך זמן קצר ונעשה דבר מעשי.

יורי שטרן: בהגדרה שאנחנו מכניסים כתוצאה מהדיונים שהתקיימו בוועדה, אנחנו מרחיבים כאן אופקים וגם סוללים כאן מסלול עולמי.

יורי שטרן: מרגע שזה ייקבע בחוק שלנו, המושג של ניצול שואה יתרחב ויכלול את זה שהוא איבד את זהותו, את רכושו, את מקום מגוריו, את סביבתו וכולי.

יורי שטרן: כל זה אמנם לא מכסה את הטראומה שעברו האנשים האלה.

יורי שטרן: אם אנחנו משנים כאן קריטריון, לדעתי עושים דבר גדול.

יורי שטרן: בחקיקה הזו אני רוצה להוסיף תעודת הוקרה לניצול שואה שתבוא בצורת מענק חד-פעמי של סכום כסף מסוים.

יורי שטרן: כאשר תהיה לנו רשימה ארצית ורשמית של ניצולי שואה, כולל אלה שהיה להם מזל ועזבו את מקומותיהם, אבל עדיין הם ניצולי שואה, את הסכום הקטן הזה נוסיף לעלותו של החוק.

יורי שטרן: אני חושב שרוב האנשים רשומים ב"יד ושם".

קריאה: לא כולם.

יורי שטרן: זה בסך הכול עניין וולנטרי ויכול להיות שיהיו אנשים שלא ירצו להירשם.

יורי שטרן: צריך לתת מעמד גם לאלה שלא עומדים בהגדרת החוק.

יורי שטרן: בכנסת הקודמת הייתה הצעת חוק של מרינה סולודקין.

מרינה סולודקין: גם בכנסת הזאת.

יורי שטרן: הייתי מייחד את האנשים האלה.

מרינה סולודקין: זה מאוד נכון שאנחנו מקדמים בשנים האחרונות חוקים לגבי ניצולי השואה והסיפור עצמו מאוד מעניין כי השאלה היא למה דווקא אנחנו עושים זאת.

מרינה סולודקין: אני חושבת שבנושא הזה ייכתבו ספרים ואני מאוד ממליצה ליושב-ראש הוועדה וליועצת המשפטית לקדם את החוק הזה מאחר שהוא חוק מושלם.

מרינה סולודקין: לאחר מכן אנחנו צריכים לעסוק בחוק אחר שהוגש בכנסת ה-16 אבל מאחר וכיהנתי כסגנית השרה לעלייה, איבדתי את הזכות לקדם את החוק המדבר על מתן תעודות הכרה לניצולי שואה ופטור ממיסים.

מרינה סולודקין: אני חושבת שזה יהיה החוק השני שהוא מאוד חשוב בנושא הזה.

זאב אלקין: אני מברך את הצוות המצומצם שעבד על ההצעה, וגם את יורי שטרן, כי אני חושב שזה מאוד מאוד חשוב שתיכנס לחוק הזה הגדרה רחבה.

זאב אלקין: אני תומך בהצעתו של יורי שטרן למצוא איזשהו סעיף, ולו סמלי ביותר, ללא עלות תקציבית גדולה, כך שניצולי השואה במשמעות הרחבה יקבלו איזשהו הכרה.

מרינה סולודקין: אנחנו נותנים תעודות הוקרה לכל ניצולי השואה שמתגוררים בארץ.

יורי שטרן: מי שמקבל שקל אחד מעבר להבטחת ההכנסה, כבר לא נכנס להגדרה הזאת.

זאב אלקין: אני רוצה לוודא שאכן אני מבין נכון את אותו סעיף בו נעשה השינוי עליו את מדברת.

זאב אלקין: לפי המצב הזה מי ששהה לא בגרמניה אלא בשטחים שנכבשו במהלך מלחמת העולם השנייה, הזכאות נקבעת מרגע של תחילת המלחמה.

הילה מגידו: נכון.

זאב אלקין: ללא קשר לתקופה של השהות.

הילה מגידו: אין קשר.

הילה מגידו: אין דרישה לשהות מסוימת בשטח.

זאב אלקין: נקודת הזמן היא מתחילת המלחמה ועד סופה.

זאב אלקין: אם בן-אדם לא היה בשטח בתחילת המלחמה, אבל הגיע לשם שנה מאוחר יותר, אבל לפני הכיבוש, הוא עדיין נכלל במסגרת של ההגדרה הזאת.

הלית מגידו: שי יוכל להתייחס להבדל בין פיסקה 1 לפיסקה 2.

זאב אלקין: מה קורה עם אדם שהגיע תוך כדי, גם הוא זכאי?

הלית מגידו: בוודאי.

סופה לנדבר: אני רוצה לברך את היוזמים להצעת החוק, ואני רוצה לברך גם את ניצולי השואה.

סופה לנדבר: אני חושבת שניצלתם כמה פעמים, כאשר הפעם הראשונה הייתה במלחמה, והפעם השנייה היא עכשיו במדינת ישראל בעזרתה של ועדת העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: אני חושבת שכבר במשך כמה קדנציות אנחנו נלחמים בנחישות עבור החקיקה הזאת ועל כך צריך להודות לוועדת העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: טוב שסוף סוף מדינת ישראל מכירה באנשים האלה.

גיטה קויפמן: רציתי לשאול למי תינתן תעודת ההוקרה.

גיטה קויפמן: אם היא תינתן לכל ניצולי השואה, זה נראה לי מאוד מכובד.

גיטה קויפמן: אם היא תינתן רק לאנשים שיקבלו את ההטבות האלה, זה לא נראה לי.

מיכאל נודלמן: לא זו הכוונה.

מיכאל נודלמן: גם אלו שלא מקבלים הטבות צריכים לקבל תעודת הוקרה.

גיטה קויפמן: אנחנו לא רוצים להכניס תריס בין ניצולי השואה אלא להיות מאוחדות.

גיטה קויפמן: אם כן, בשלב זה רק חלק קטן מקבל את ההטבות, ואלה הם האנשים הנזקקים ביותר.

גיטה קויפמן: עכשיו אנחנו פורצים את הדרך, וזה יפה מאוד, וסוף סוף מגדירים מי זה ניצול שואה, מדינת ישראל מכירה בו ונותנת לו הטבות, דבר שעד עכשיו לא היה.

גיטה קויפמן: לכן זאת פריצת דרך ואני מודה ליורי שטרן שהיה נחוש בדעתו, לא ויתר, לא שתק ועבד ימים כלילות, ואנחנו יודעים איזה מאמצים הוא הכניס.

גיטה קויפמן: אני רוצה להביע תקווה שכמחווה ליורי שטרן, עד סוף השנה נוכל לממש את החוק הזה, כך שב-1 בינואר נתחיל לקבל את ההטבות האלה.

נח פלוג: בקדנציה הקודמת מספר חברי כנסת הגישו הצעת חוק לחוק ניצולי שואה.

נח פלוג: בהצעה ההיא דובר – כפי שהציע יורי שטרן – על מתן הוקרה לניצול שואה.

נח פלוג: חוקים דומים קיימים ברוב מדינות אירופה.

נח פלוג: את הצעת החוק הזו הגישה מספר חברים, היא באה לפני ועדת שרים לענייני חוקה, הייתה שם חוות דעת, אבל ועדת השרים לענייני חוקה הייתה נגד.

נח פלוג: אנחנו בעד זה שועדת העלייה והקליטה תיקח על עצמה את הנושא, ואנחנו מכינים הצעת חוק אחרי ההערות שהתקבלו ממשרד המשפטים, כי אני חושב שהחוק הזה יעבור בכנסת הזו.

נח פלוג: אנחנו נגיש ליושב-ראש הוועדה הצעת חוק ניצולי שואה.

נח פלוג: על הצעת החוק הזו נמנה גם חבר הכנסת הירשזון, גם חברת הכנסת קולט אביטל, וההצעה מדברת על כמה דברים, ובין היתר על הוקרה לניצולי השואה.

נח פלוג: יש לנו רשימות מלאות המגדירות מי זה ניצול שואה, רשימות שלא קיימות ב"יד ושם" שאין שם רשימות כאלה.

נח פלוג: הרשימה הזאת נמצאת בידי שלושה גופים: האוצר, כי שם יש קבוצה גדולה שמקבלת רנטות, ב"קליימס קונפרנס" וברשימת המקבלים פיצויים מגרמניה.

יורי שטרן: מה קורה לגבי אלה שהצליחו לברוח?

נח פלוג: הם נמצאים ב"קליימס קונפרנס".

נח פלוג: אלה שברחו ומתגוררים היום בארץ הם 160 אלף איש שקיבלו תשלום חד-פעמי של 5,000 מארק.

נח פלוג: יש לנו את הרשימה של 98 או 99 אחוזים שהם ניצולי השואה.

יורי שטרן: עדיף לקחת את אותם חברי כנסת שהזכרת ולהחתים אותם על תיקון להצעת החוק וכולנו נתמוך בה.

יורי שטרן: אם זה ייעשה כך, הצעת החוק תוכל לעבור בקריאה שנייה ושלישית.

רוברט רוזט: אם אנחנו מדברים על הוקרה לניצולי שואה, בתוך החוק ישנו העניין של ועדת הציון שבאה כדי לתת אות לאלה שלחמו נגד הנאצים אבל היא עוסקת בניצולי שואה.

רוברט רוזט: הנציגים בוועדת הציון, הם לאו דווקא האנשים שיכולים לקבוע מי הוא ניצול שואה.

רוברט רוזט: לפי דעתי יש מקום לחבר את הרעיון הזה של מתן הוקרה לניצול השואה עם העניין כאן, כאשר במקום ועדת ציון תהיה ועדה אחרת שתתאים יותר.

רוברט רוזט: אם כן, אני מציע לערוך שינוי בנושא ועדת הציון.

יורי שטרן: מדובר על שישים מיליוני שקלים נכון ללפני שנה, אבל הסכום כבר לא נכון לשנה זו.

משה פיאנקו: יש ניצולי שואה בהגדרה א', ב', ו-ג'.

משה פיאנקו: ניצולי שואה בהגדרה א' מקבלים 4,000 שקלים, ניצולי שואה בהגדרה ב' מקבלים ממשרד האוצר 3,000 שקלים, ומי שהגיע אחרי שנת 1960, מקבל 1,300 שקלים.

משה פיאנקו: בסעיף זה יש לכלול עוד כמה נקודות.

משה פיאנקו: לגבי תשלום ארנונה – שתי קבוצות מקבלות 68 אחוזים.

משה פיאנקו: שבועיים חופשה – שתי קבוצות מקבלות חופש לתקופה של שבועיים.

משה פיאנקו: אני יכול לשבת עם כמה אנשים, ויש לי חומר רב, ולדון בנושא.

מיכאל נודלמן: אני חושב ששאלות כאלה כבר עלו.

יורי שטרן: אדוני היושב-ראש, יש לנו שני מסלולים מרכזיים.

יורי שטרן: המסלול האחד הוא לקחת את חקיקה של שנת 1953, שזה היה הכי נכון לעשות, אבל כאן מדובר בסכומים אדירים ואין לנו שום סיכוי להשיג אותם.

יורי שטרן: המסלול השני הוא ללכת לדוגמה מינימליסטית של ותיקי מלחמת העולם השנייה, ואת זה לקחנו.

יורי שטרן: לא יהיה נכון ללכת למשהו רחב.

מיכאל נודלמן: נכון.

מיכאל נודלמן: אם נעשה כך, יתקיימו במשרד האוצר דיונים שנים על גבי שנים.

יורי שטרן: יכול להיות שכדאי להכין איזו פורמולה לגבי ועדת ציון.

שי סומך: פניתי לשר המשפטים וזה נמצא על שולחנו.

שי סומך: מסתמן כנראה שמשרד האוצר הוא זה שיהיה אחראי על החוק.

שי סומך: אני אומר את הכול בכפוף להחלטת שר המשפטים, ואני כרגע מדבר כמובן על עמדת הממשלה.

שי סומך: עמדת הממשלה היא כנראה שמשרד האוצר יהיה אחראי על החוק.

שי סומך: אני לא רוצה לומר דברים לפרוטוקול כי עדיין אין החלטה, אבל מסתמן איזשהו פתרון.

מיכאל נודלמן: זה קשור בנושא האחריות?

שי סומך: אני לא רוצה לומר דברים שעדיין שר המשפטים לא החליט לגביהם.

שי סומך: אני יכול לומר לכם דברים בשיחה לא פורמאלית, אבל אני לא רוצה לומר לפרוטוקול דברים שאני לא מוסמך ל ומר אותם.

שי סומך: כנראה שיהיה פתרון.

שי סומך: הנושא מונח על שולחנו של שר המשפטים ואני מניח שלקראת הדיון הבא תהיה החלטה.

יורי שטרן: החקיקה הזו נמשכת שנים ואני לא רוצה להשאיר מצבים פתוחים, היכן שאפשר לסגור אותם תוך כדי.

יורי שטרן: אם עבור כל סעיף נכין חקיקה נוספת, זה ייקח שנים.

מיכאל נודלמן: אחר כך נצטרך לערוך תיקונים.

גיטה קויפמן: אם לא נמצא את הדרך, לא נצא מזה ונשב עוד שבע שנים, ומי יודע היכן נהיה בעוד שבע שנים.

מיכאל נודלמן: קיימת כאן מסורת לערוך בכל חוק תיקונים.

מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים להעביר את הבסיס ואחר-כך יוזמות לתיקון.

מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים לברר האם ניתן להסדיר כאן את נושא תעודות ההוקרה.

יורי שטרן: לפחות באיזשהו רמז.

יורי שטרן: נקבע למשל שתוך חצי שנה או משהו יהיה בסיס לחוק.

יורי שטרן: כך שבעתיד כל העבודה תצטמצם ולא נתחיל אותה מהתחלה.

הלית מגידו: בסדר.

הלית מגידו: לגבי הערתו של חבר הכנסת אלקין.

הלית מגידו: אני רוצה להדגיש לפרוטוקול ולומר שניצול שואה מוגדר כרגע כתושב ישראל השייך לקבוצה מועדפת שהתקיים בו אחד מאלה.

הלית מגידו: התנאי הראשון הוא שהוא שהה ולו יום אחד בארץ עוינת ואנחנו יודעים מהי ארץ עוינת.

הלית מגידו: העניין השני הוא שהוא שהה עוד קודם לכן באחד משני השטחים שמפורטים בהגדרה.

הלית מגידו: המשמעות היא שאדם שהה לדוגמה בגרמניה החל משנת 1933, מאז עליית השלטון הנאצי.

הלית מגידו: לגבי מדינות ציר, הכוונה היא שהוא שהה ולו יום אחד במדינת ציר, מהרגע שבו התחילו להנהיג את מדיניות הרדיפות.

הלית מגידו: לגבי שטחים נוספים, שטחים שהיו נתונים למרותה של גרמניה או למרותה של מדינת ציר, אנחנו מסתכלים כרונולוגית ממועד פריצת מלחמת העולם השנייה.

הלית מגידו: מאוד חשוב לי לומר את הדברים, כדי שתבינו את הדיפרנציאציה.

הלית מגידו: לשאלתה של חברת הכנסת לנדבר בקשר לעלות.

הלית מגידו: בשעתו, כאשר החוק עבר, דובר על סדר גודל של 22 אלף תושבי ישראל שהחוק יחול עליהם והאוצר העריך את זה בכ-65 מיליוני שקלים.

הלית מגידו: מטבע הדברים, ולצערנו, מדובר באוכלוסייה שהולכת ומצטמצמת.

הלית מגידו: בעקבות בקשתו של אדוני אני ארצה להוסיף את עניין תעודת ההוקרה או תעודת ההכרה – ונמצא לזה נוסח מדויק – ואז יכול להיות שהאוצר יטען שיש תוספת מסוימת, ואפילו לא גדולה, של תקציב.

זאב אלקין: זה נכנס במסגרת העלות המשוערת של החוק.

זאב אלקין: היות והחוק נמשך, לצערנו מספר המקבלים של התעודה מצטמצם.

מיכאל נודלמן: אם הם לא יסכימו, נצטרך למחוק ואחר-כך ללכת לזה.

קריאה: הם לא מסכימים לכל הצעת החוק.

הלית מגידו: לדעתי העמדה הרשמית של הממשלה היא לא לתמוך בחוק.

הלית מגידו: בחוק הווטראנים יש היום סעיף שמדבר על הכרה, הוא קובע שכאשר אדם עומד בקריטריונים של היותו ותיק מלחמה, ניתן לו אות זיכרון בצירוף תעודה, והאות הזה ניתן לו על-ידי אותה ועדת ציון.

הלית מגידו: יש ויכוח לגבי זהות חברי ועדת ההכרה.

הלית מגידו: שמעתי הערות והשתכנעתי שמכיוון שמדובר בכספים של המדינה, בהחלט ראוי שזו תהיה ועדה שהיא ועדה ממשלתית כאשר בראשה יעמוד נציג של משרד ממשלתי.

הלית מגידו: מטבע הדברים אני חושבת שצריך להיות שם נציג של "יד ושם", כי בידיהם כל המסמכים, המידע והידע ההיסטורי עליו דיברנו.

הלית מגידו: שר המשפטים צריך להמליץ לנו מי צריך להיות חברי ועדת ההכרה, כמו גם האחריות לביצוע החוק.

הלית מגידו: אלה שתי שאלות שהועלו בדיונים קודמים ואנחנו ממתינים לתשובת משרד המשפטים.

יורי שטרן: משרד המשפטים יכול לנקוט עמדה חיובית גם אם הממשלה מתנגדת?

הלית מגידו: על-פי החוק משרד המשפטים מחויב לסייע לנו בניסוח ושי עושה את העבודה שלו במסגרת החובה הזו.

הלית מגידו: כל סיוע שהוא נותן לנו, או כל סיוע של נציגים אחרים, לא מעיד על תמיכה ממשלתית.

הלית מגידו: הוא נותן לנו עצות מקצועיות שמאוד מסייעות לנו, אבל מכאן ועד לומר שהממשלה תומכת, הדרך מאוד מאוד ארוכה.

הלית מגידו: יש בידי את ההחלטה מיוני 2006, בה הם מסכימים להחלת דין הרציפות בכפוף לסיכום שהושג בין סיעות הקואליציה לבין סיעת ישראל ביתנו במסגרת דיוני התקציב לשנת 2006.

יורי שטרן: הם התבלבלו בין שני החוקים, בין החוק הזה לבין המשך חוק הווטראנים.

יורי שטרן: הם חשבו שזה אותו החוק.

מיכאל נודלמן: גם בחוק הווטראנים יהיו שינויים.

מיכאל נודלמן: נשארו רק ארבעים אחוזים מבין הווטראנים.

הלית מגידו: יש עוד שתי נקודות.

הלית מגידו: אמרתי, אבל אני רוצה להבהיר את דברי, שאין אפשרות בשלב הזה לשלב הצעות חוק פרטיות, גם אם הן עברו קריאה טרומית, שכן התקנון קובע ששילוב של הצעות חוק בשלבי חקיקה שונים יכול להיעשות רק אם הצעת החוק עברה קריאה טרומית לפני שהצעת החוק המתקדמת עברה קריאה ראשונה.

הלית מגידו: לגבי הסתייגויות שרוצים להכניס.

הלית מגידו: כמובן שאנחנו בשלב שבו הצעת החוק עומדת בפני קריאה שנייה ושלישית, וזו הנקודה בה ניתן להגיש הסתייגויות.

הלית מגידו: הסתייגויות הן הצעות שהועלו בוועדה ולא התקבלו.

הלית מגידו: כלומר, אם חברי כנסת רוצים שיתקבלו הסתייגויות, הם צריכים להגיע לכאן ולנמק אותן.

הלית מגידו: זה לא יכול להיות כלאחר יד, רק מכיוון שהוועדה רצתה באופן יותר חשאי להכניס נושאים נוספים להצעת החוק.

יורי שטרן: אני מקווה שיושב-ראש הוועדה יכנס אותנו למשך זמן קצר, כדי שנוכל להגיש הסתייגויות.

יורי שטרן: אם מדובר בהסתייגות שכולם מסכימים לה?

הלית מגידו: אם זה משהו שכולם מסכימים עליו, זה לא הסתייגות אלא זה משהו שהוא חלק מן החוק.

הלית מגידו: אם יש נושא מסוים שרוב חברי הוועדה מבקשים לשנות אותו, לא מדובר בהסתייגות אלא זה משהו שייכנס בנוסח החוק.

הלית מגידו: כמובן שאז, כמו בהסתייגות, אנחנו נחשפים לטענת נושא חדש מטעם אחד מנציגי הממשלה.

הלית מגידו: לטעמי לא ראוי בשלב הזה להרחיב את היריעה לגבי נושאים שבכלל לא נדונו לא בכנסת הקודמת ולא בכנסת הזו, כמו עניין הארנונה שהועלה כאן.

הלית מגידו: אני מבחינה טקטית לא הייתי נוקטת בשיטה הזאת, ואני לא חושבת שזה נכון לעשות את תהליך החקיקה בצורה כזאת.

יורי שטרן: אנחנו יכולים כאן לסמן את הכיוון?

הלית מגידו: בהחלט.

הלית מגידו: אם למשל הישיבה הבאה תהיה ישיבה רשמית של הוועדה, אני אבחן את הנושא הזה של ההכרה ואני אביא נוסח שתוכלו להחליט עליו ותאמרו לי אם אתם רוצים להכניס אותו או לא.

הלית מגידו: נשמע למשל הערות ממשרד האוצר לגבי העלות הכרוכה בזה.

הלית מגידו: משרד המשפטים יעלו את השאלה לגבי חברי ועדת ההכרה.

הלית מגידו: צריך לקחת בחשבון שאותה ועדת הכרה תידרש לדון בהרבה יותר בקשות במקום אותם עשרים אלף בקשות.

מיכאל נודלמן: אני רוצה שהחוק הזה ייכנס לתוקף לקראת שנה הבאה.

הלית מגידו: זה ברור.

הלית מגידו: ככל שנסיים את הדיון מהר יותר, כך הצעת החוק תוגש מהר יותר לקריאה שנייה ושלישית.

משה פיאנקו: רציתי להביא למר נודלמן ארבעה ילדים ניצולי אושוויץ, אבל לא קיבלתי אישור לכך.

מיכאל נודלמן: אני מבקש סליחה, אבל גם אתה צריך לבקש סליחה.

מיכאל נודלמן: אני נגד כאשר צועקים על עובדים.

מיכאל נודלמן: אתה יכול לצעוק עלי, אבל אין לך זכות לצעוק על עובדי מדינה.

מיכאל נודלמן: אנחנו לא מצביעים.

מיכאל נודלמן: אני מודה על העבודה שלכם.

מיכאל נודלמן: אם תרצו להוסיף משהו, אנחנו מוכנים לשמוע ולשקול.

מיכאל נודלמן: תודה רבה לכולם.