הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 154, 2008-09-10 11:00

ליה שמטוב: בוקר טוב לחברי הכנסת גדעון סער, חברת הכנסת קולט אביטל.

ליה שמטוב: כל המשתתפים, המוזמנים וגם לצופים בערוץ הכנסת.

ליה שמטוב: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה לקידום מעמד האישה.

ליה שמטוב: הנושא על סדר היום הוא בחינת מצוקת נשים כגורם לרציחתם של הילדים לידם.

ליה שמטוב: לפני שנתחיל את הישיבה אני מבקשת מכל הנוכחים לקום לדקה דומיה לזכר הילדים שנרצחו.

ליה שמטוב: (הנוכחים קמים לדקת דומייה)

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: הנושא שנדון היום הוא נושא מאוד רגיש, כואב וחמור.

ליה שמטוב: עברו כבר שבועיים מהמקרים שקרו ואני כאם וכאזרח במדינת ישראל וכחברת כנסת שואלת את עצמי, איך יכול להיות שאישה, אמא לילדים, רצחה את הילד שלה.

ליה שמטוב: מה גרם לה לעשות את זה, מה עבר לה בראש באותם רגעים.

ליה שמטוב: איך יכולה בכלל אישה שנושאת את הילד שלה ברחמה 9 חודשים, שמגדלת אותו, שמלטפת אותו, שמנשקת אותו, שרוצה שלילד הזה יהיה טוב בחיים – היא זאת שרוצחת.

ליה שמטוב: זה בכלל לא טבעי שאדם יכול לרצוח ובמיוחד את הילד שלו, בכלל להרים יד על מישהו.

ליה שמטוב: התאספנו היום לבדוק למה זה קרה.

ליה שמטוב: זה קרה מתוך איזושהי מחלה או מתוך איזושהי הפרעה.

ליה שמטוב: איפה פספסנו, איפה החברה שלנו?

ליה שמטוב: אולי אנחנו אדישים לנושא?

ליה שמטוב: איפה גורמי משרד הרווחה?

ליה שמטוב: יכול להיות שגם הם לא הצליחו לזהות את הבעיות האלה.

ליה שמטוב: אם פונדקאית יודעת מראש כאשר היא נכנסת להריון שתצטרך למסור את הילד שלה אחרי הלידה ובמקרים רבים היא לא מוכנה לוותר על הילד, ואילו פה האישה שילדה את הילד הורגת את מה שהכי חשוב בשבילה בחיים.

ליה שמטוב: הזמנו לדיון גורמים מהמשרד לביטחון פנים, ממשרד הרווחה, ממשרד הבינוי והשיכון, מהמשרד לקליטת העלייה ואנחנו רוצים לשמוע, אולי יש כבר איזה שהן תשובות לשאלות שלנו, ואם אין אז מה צריך ומה כדאי לעשות.

ליה שמטוב: לפני שאתן את זכות הדיבור למוזמנים ולמשתתפים אולי חברי הכנסת רוצים להתייחס, בבקשה.

קולט אביטל: תודה רבה גברתי היושבת-ראש.

קולט אביטל: אני חושבת שהנושא הוא מספיק חמור כדי להצדיק התכנסות דחופה כזאת גם בימי פגרה ולכן אני רוצה להודות לך על כך.

קולט אביטל: כמוך וכמו יתר אזרחי מדינת ישראל אני כואבת את מה שקורה, לא מוצאת תשובות למה שקורה ולכן בנוסף לכל הגורמים שמנית כאן היום, הייתי רוצה לנסות לקבל קצת יותר תשובות מגורמי משרד הבריאות, מגורמי בריאות הנפש.

קולט אביטל: ידוע שנשים אחרי לידה נכנסות לפעמים לדיכאון פוסט הריוני.

קולט אביטל: ידוע שחלק מהדיכאונות האלה יכולים להגיע מאוחר יותר.

קולט אביטל: אני לא יכולה להתבטא על כך בידיעה שלמה אבל אני מניחה שאֵם שמגיעה למצב שבו היא אלימה כלפי ילד או רוצחת ילד איננה נמצאת בקו בריאות הנפש, משהו השתבש אצלה.

קולט אביטל: זה לא מצב טבעי.

קולט אביטל: לכן בנוסף לכל אותם דברים שעליהם נדבר, אם מדובר על תגבור מערכת הרווחה או אם מדובר על צורך בהקמת יחידות במשטרה וכל מה שנוגע לאכיפת החוק – הייתי רוצה שנקדיש קצת יותר זמן, אם ניתן, לכל נושא המניעה.

קולט אביטל: אלו הם סימני המצוקה של אם כשהיא מגיעה למצב מהסוג הזה?

קולט אביטל: כיצד ניתן להילחם בהם או להיחשף אליהם ומה חברה אזרחית יכולה וצריכה לעשות מבלי לפלוש יותר מדי לתחום הפרט?

קולט אביטל: אני יודעת את כל מה ששמענו באמצעי התקשורת בכל אותם ימים.

קולט אביטל: היכן נדלקת נורה אדומה ושכנים או קרובי משפחה צריכים להתריע והיכן ישנה פלישה לתחום הפרט?

קולט אביטל: לכן הייתי רוצה שננסה להבין קצת יותר את כל אותם גורמים שמניתי כדי לדעת באיזו צורה ובאיזה מובן ובאילו כלים ניתן לעזור גם לאמהות שמגיעות למצב כזה.

ליה שמטוב: תודה רבה לחברת הכנסת קולט אביטל.

ליה שמטוב: הצטרפו אלינו חברי כנסת נוספים ואתם רואים שהנושא באמת חשוב וכואב.

ליה שמטוב: חבר הכנסת חנין, בבקשה.

דב חנין: יש לי שאלה אבל אני לא יודע מי מהגורמים המקצועיים יכול להתייחס אליה.

דב חנין: על פני הדברים אנחנו רואים מהנתונים שיש בפנינו תמונה מאוד מדאיגה.

דב חנין: אני מתייחס לנתונים של המועצה הלאומית לשלום הילד על העלייה הנוספת במספר הילדים שהם קורבנות להתעללות.

דב חנין: בשנת 2007 לא פחות מ-41,091 ילדים היו קורבנות להתעללות.

דב חנין: זו עלייה של יותר מ-3000 מקרים לעומת 2006 ועלייה של פי 2 אם אנחנו משווים את הנתונים מלפני עשור, ב-1997.

דב חנין: זאת אומרת, יש תופעה חברתית מאוד מדאיגה שקורית בחברה הישראלית.

דב חנין: מעבר כמובן לשאלות על המקרים הקשים שכולנו שמענו ונחשפנו אליהם, ישנם פה נתונים מאוד מדאיגים, משהו מאוד גרוע קורה בחברה.

דב חנין: מפילוח של הנתונים על אותם 41,000 מקרים עולה כי 29% נוגעים בהתעללות פיזית, 11% בהתעללות מינית, 31% בהזנחה, 12% בהתעללות נפשית.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על למעלה מ-40,000 ילדים שהם קורבנות התעללות אנחנו מדברים על תופעה חברתית, ולא על איזה שהם מקרים יוצאי דופן או על איזושהי בעיה שצריכה טיפול נקודתי.

דב חנין: אנחנו מדברים על משהו מערכתי שכנראה לא מתפקד באופן נכון בכלל בחברה הישראלית ומחייב טיפול שורש והיערכות הרבה יותר רצינית ממה שאנחנו עושים כרגע.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין על כל מה שאמרת ועל הנתונים שהצגת.

ליה שמטוב: יכול להיות שהיום נקבל את התשובות ונראה מה אנחנו כחברי כנסת יכולים לסייע.

ליה שמטוב: המשרד לביטחון פנים, מר עודד מזרחי, בבקשה.

עודד מזרחי: ערכתי בדיקה של הנתונים דרך מערכות המחשוב המשטרתיות שלנו ודרך קציני החקירות הוותיקים שנמצאים במחוזות, כאשר כל מקרה ומקרה זה ה-100% באותה משפחה והוא מקרה מזעזע.

עודד מזרחי: משנת 2003 ועד היום היו 8 מקרי רצח של ילדים על-ידי הוריהם או על-ידי אחיהם, כמו למשל אח בירושלים שרצח את אחיו וזרק אותו מהחלון.

עודד מזרחי: אלה הנתונים, כאשר ב-2008 אנחנו רואים את העלייה.

עודד מזרחי: ב-2008 אנחנו עדים ל-3 מקרים.

יצחק קדמן: יש כל שנה בין 5 ל-6 מקרים בממוצע בעשור האחרון.

עודד מזרחי: אני מדבר על מקרי רצח של ילדים על-ידי הוריהם או על-ידי האח במקרה אחד.

עודד מזרחי: המשטרה כמובן מטפלת בכל מקרה בחומרה כמו שאתם עדים לזה.

עודד מזרחי: כל מקרה נלקח ברצינות הראויה ומטופל עד תום.

עודד מזרחי: הוא נבדק גם מול גורמי הטיפול, גם מול גורמים פסיכיאטרים שקובעים את שפיותו של הפוגע עד להבאת התיק לפרקליטות והלאה לבית-המשפט.

ליה שמטוב: אתה יכול אולי להתייחס למקרים הספציפיים, מה שמותר לפרסם?

עודד מזרחי: אציג חלק מהנתונים על מה שפורסם.

עודד מזרחי: ב-2003 סב לקח את נכדתו, רצח אותה ברכב והתאבד.

עודד מזרחי: היא הייתה בת שבע וחצי, היא הייתה אוטיסטית.

עודד מזרחי: במכתב שהוא השאיר כתב שהוא רצה להפסיק את הסבל שהמשפחה עוברת.

עודד מזרחי: דוגמא נוספת, ב-2006 אב מנצרת רצח את בנו בן השש והתאבד.

עודד מזרחי: בדרום בשנת 2005 אישה מרהט רצחה בעקבות קנאה את הבן של האישה השנייה.

עודד מזרחי: שני המקרים האחרונים של האמהות שהטביעו את הילדים הם מקרים מחרידים כמו גם המקרה של הילדה שנזרקה לירקון ועדיין מחפשים אחריה.

עודד מזרחי: המקרה של הקנאה בין האחים בירושלים שאח זרק את אחיו מהחלון.

עודד מזרחי: אלה המקרים שנבדקו.

דב חנין: יש לי שאלה שמאוד מטרידה אותי.

דב חנין: חלק מהמקרים שנחשפנו אליהם לאחרונה, ככל שאני מבין לפני הטרגדיה האחרונה הטרגדיות הקודמות לא היו כל-כך ידועות, או לא היו ידועות לכל הרשויות ולכל הגורמים המקצועיים.

דב חנין: אני מאוד מוטרד מהמספרים שמוצגים כאן שהם מאוד גבוהים כשלעצמם, אבל אלה המספרים המדווחים.

דב חנין: אלה המספרים כאשר הילד כבר הגיע לשירותי הרווחה והוא מקוטלג כקורבן התעללות.

דב חנין: אני שואל את עצמי מי מהגורמים המקצועיים שנמצאים איתנו היום יש לו יכולת להעריך את ההיקף של התופעה בכלל.

דב חנין: האם יש איזה שהם פרמטרים מקצועיים?

נאדיה חילו: ישנם היום כ-300,000 ילדים בסיכון, מתוכם 240,000 רשומים בלשכות הרווחה.

נאדיה חילו: 38,041 זה מספר הילדים שמטופלים על-ידי חוק פקידי סעד, כלומר שעברו פגיעות פיזיות מאוד חמורות.

נאדיה חילו: זה לא אומר שהילדים שבסיכון לא נפגעים אף הם מאלימות, אבל הם לא מוכרים.

נאדיה חילו: כלומר, גם אם מוכרים לנו היום 41,000 ילדים שעברו התעללות לפי חוק הנוער ונמצאים במצב של סכנה וסיכון, אני יכולה להעריך שכגודל המספר הזה ישנם גם אלפים שלא מגיעים לידיעת הרשויות ולא מטופלים.

נאדיה חילו: החמור ביותר הוא שמתוך המספר הזה, 83% מתוך אלה שמטופלים על-ידי פקידות סעד עברו פגיעות בתוך המשפחה, התעללות על-ידי אבא או אמא או אחים או כל הגורמים ביחד.

נאדיה חילו: תעיד חברתי פקידת הסעד הראשית שזה המקרה החמור ביותר, כאשר הפגיעה בתוך המשפחה.

שלמה מולה: הדיון הזה חשוב אבל יש לי כמה תהיות.

שלמה מולה: רק השבוע דנו בהעברת תקציב של 20 מיליון שקל לתוכניות לטיפול בילדים בסיכון.

שלמה מולה: משרד הרווחה אמר שלא יהיה מסוגל להוציא לפועל את התוכניות.

שלמה מולה: עבודת המשטרה באירועים מסוג זה היא בסופו של דבר עבודת קצה.

שלמה מולה: אם לא נטפל במניעה או בטיפול בילדים בסיכון בצורה מערכתית לא נוכל להגיע ליעדים שאליהם אנחנו רוצים להגיע כחברה.

שלמה מולה: הנתונים שמתוארים פה מזעזעים.

שלמה מולה: כל אחד מאיתנו צריך ללכת הביתה ולחשוב מה קורה בסביבה, בחברה שבה אנחנו חיים.

שלמה מולה: דבר שני, אי אפשר לצפות לפתרון כאשר עובד סוציאלי אחד צריך לטפל ב-400 או 500 תיקים, ובנקודות הקצה אפילו ביותר.

שלמה מולה: כל מערך הרווחה נמצא בתהליך קריסה.

שלמה מולה: גם על הנקודה הזאת ובמיוחד בנושאים שקשורים לנושא של ילדים בסיכון אנחנו צריכים להביע את דעתנו כמחוקקים, כיוזמים.

שלמה מולה: אי אפשר להפריד את הנושאים האלה של טיפול בנוער בסיכון בעבודת הריצ'ינג אאוט שצריך לקיים.

שלמה מולה: אם פקיד סעד או עובד סוציאלי לא יגיע למשפחה ולא תמיד ידווח ולא יתפנה לזה ואם עובדת סוציאלית לא תתפנה לחיפוש האפשרויות – זה לא יקרה.

שלמה מולה: בסיפור של רוז בנתניה שזעזע כל אחד מאתנו, אם העובדת הסוציאלית לא הייתה מגישה תלונה ולוחצת על המשטרה לבדוק – הסיפור היה נמשך עוד שבוע, שבועיים, או אפילו חודש או 3 חודשים ואת הראיות שנאספו אולי אפשר היה לטשטש ולעולם לא היינו מגיעים אליה.

שלמה מולה: כולם יודעים מאיפה אני בא, מאיזו קהילה אני בא והסיכונים, הקשיים ידועים לכל אחד מאתנו.

שלמה מולה: הייתי דווקא רוצה לשמוע על התוכניות לטיפול בילדים בסיכון שמשרד ראש הממשלה מעורב בהן אינטנסיבית.

שלמה מולה: איפה זה עומד?

שלמה מולה: הייתי רוצה שנדבר מהיום והלאה איך אנחנו יכולים לעשות יותר ולא רק ללכת לחפש נתונים סטטיסטיים, תודה.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: לכבוד זה התאספנו היום.

ליה שמטוב: קראנו היום כתבה ב"ידיעות אחרונות" על ילד בן 8 מנצרת עילית שהגיע לתחנת המשטרה וטען שאמו הרביצה לו, וראו על גופו את סימני האלימות.

ליה שמטוב: מגורמי הרווחה הייתה תגובה שהם בכלל לא מכירים את המקרה הזה והם אף פעם לא פנו לעובדת סוציאלית.

ליה שמטוב: אלו מקרים שעובדי סעד לא מכירים.

ליה שמטוב: אבל מקרים שכן מכירים, מקרים כמו המקרה האחרון שהיה מוכר – למה לא ראו את הסימנים?

ליה שמטוב: אולי היה איזשהו פספוס?

ליה שמטוב: אנחנו רוצים לשמוע את משרד הרווחה, חנה סלוצקי, בבקשה.

חנה סלוצקי: שאלתם פה כל-כך הרבה שאלות על הנושא וגם אם נשב יום שלם לא נצליח לענות על הכול.

חנה סלוצקי: אתה מתייחס לתוכנית שמיד.

חנה סלוצקי: לא אפרט אותה, לא התכוננו להביא לכאן את החומר.

חנה סלוצקי: יש את כל התוכניות, את כל החומרים, את כל העבודה, זה באמת תחום שלם.

חנה סלוצקי: אציע למשרד שלי לבוא ולהציג בפניכם את תוכנית שמיד על כל המשמעויות שלה ולהציג מה באמת ניתן.

חנה סלוצקי: ציינת בצדק את המשמעות של העלייה במספר הדיווחים.

חנה סלוצקי: אין ספק שאנחנו נמצאים בעלייה.

חנה סלוצקי: כמו שצוין כאן, שירותי הרווחה, גם העובדים הסוציאליים וגם פקידי הסעד שהם שמקבלים את הדיווחים, לא מסוגלים לעמוד במעמסה ולעמוד בנטל הכבד והקשה, גם רגשית וגם פיזית.

חנה סלוצקי: אני מאוד מסכימה איתך.

חנה סלוצקי: כל ההתנהלות שלנו של ביקורי בית, של יציאה למשפחות, ולא רק של עובדים סוציאליים.

חנה סלוצקי: אני רוצה לציין פה שאנחנו מדברים על מניעה.

חנה סלוצקי: העובדים הסוציאליים הם לא הגורם הראשון שמגיע לילדים.

חנה סלוצקי: יש בתי-חולים, יש תחנות אם וילד, יש את כל הקבוצות, גם החינוך, גם הבריאות וגם הרווחה.

חנה סלוצקי: כלומר יש גורמים בקהילה שמגיעים לילדים בשלבים מאוד מוקדמים.

חנה סלוצקי: אם לא יהיה התיאום שצריך להיות בין כל הגורמים, אם לא תהיה העברת המידע בזמן, כלומר אני כעובדת סוציאלית יכולה להסתכל על הילד, יכולה לראות מה לא בסדר עם הילד אבל אם לא אקבל את חוות הדעת של הפסיכיאטר שהאם נמצאת בדיכאון ומה ההשלכות ומה המשמעות של הדיכאון על הילד ועל המשפחה – לא אוכל לבוא לבית-המשפט ולא אוכל להוכיח שהילד הזה זקוק לטיפול או להוצאה מהבית.

חנה סלוצקי: אי אפשר רק לראות את שירותי הרווחה ולהסתכל עליהם ולומר: יש פה גורם אחד.

חנה סלוצקי: אז אני מבקשת סליחה והגיע הזמן שכולנו נתייחס לגורמים בקהילה ולצורך בתיאומים ובשילובים.

חנה סלוצקי: יש לנו היום בעיה בנושא העברת מידע בין גורם אחד לשני.

חנה סלוצקי: לכל אחד יש חוקים קפדניים מאוד, אי אפשר להעביר מידע בלי ויתור על סודיות.

חנה סלוצקי: המשפחות לא מוכנות שהמידע יעבור.

חנה סלוצקי: מה קורה אם משפחה לא מוכנה, או אם האֵם לא מוכנה להגיע לטיפול?

חנה סלוצקי: הפנינו אותה לטיפול בתחנת בריאות הנפש.

חנה סלוצקי: מי בדק אם היא הגיעה?

חנה סלוצקי: מי בדק מה התשובה שניתנה?

חנה סלוצקי: כלומר יש להשקיע הרבה מאוד עבודה, לא רק בתוכניות עצמן אלא בעבודה המשותפת בין המשרדים, בין הגורמים ובאמת לייצר את הדרך שבה נוכל לראות תמונה שלמה על משפחה.

חנה סלוצקי: לא רק מישהו שיראה את הילד, אלא מישהו שיראה את האמא ומישהו יראה עוד חלקים אחרים.

חנה סלוצקי: האירועים האחרונים מדירים שינה מהרבה מאוד אנשים במחשבה אם יכולנו להגיע לאותם ילדים ולמנוע את הרצח הבא.

חנה סלוצקי: ניסינו לשבת עם משרדים.

חנה סלוצקי: מנכ"ל משרד הרווחה הזמין את המנכ"לים של משרדי הבריאות והחינוך ואנחנו מנסים ליצור איזשהו תיאום ולסגור את הפערים ואת החסרים שאכן קיימים.

חנה סלוצקי: את זה ננסה לקדם ולייעל.

חנה סלוצקי: אבל לא יהיה בכך די אם לא יתגברו את העובדים הסוציאליים ולא יתגברו את פקידי הסעד ולא יעזרו בנושא הזה ולא יהיו שוטרים קהילתיים ועובדים סוציאליים קהילתיים שיסתובבו יותר בשכונות ויגיעו לאן שצריך.

חנה סלוצקי: ופה אני פונה גם לארגונים הוולונטריים, אני חושבת שלארגונים הוולונטריים בתקופתנו יש תפקיד מאוד נכבד.

חנה סלוצקי: אני לא יודעת איפה נמצאים הארגונים הוולונטריים.

חנה סלוצקי: נשים עולות יכולות להיות בודדות מאוד ולא תוכלנה להתחלק עם מישהו ואף אחד לא ישמע את קולן ואת מצוקתן כי לא תמיד אוהבים את שירותי הרווחה ולא תמיד רוצים להגיע למחלקה הסוציאלית.

זויה גורנשטיין: למה לא רוצים?

חנה סלוצקי: זאת שאלה אחרת, כי אנשים חוששים שנוציא את ילדיהם מן הבית, ואולי אם היינו מוציאים את הילדים האלה היינו מצילים את חייהם, אולי.

חנה סלוצקי: אבל איפה אתם?

חנה סלוצקי: איפה הארגונים הוולונטריים שיגיעו לאמהות האלה ולא יחכו שהאמהות יגיעו אליהם?

דב חנין: יש כל-כך הרבה ארגונים וולונטריים בארץ.

חנה סלוצקי: יש את החובות - - -

קולט אביטל: לארגונים וולונטריים אין חובה.

קולט אביטל: יש חובה למדינה.

חנה סלוצקי: נכון.

חנה סלוצקי: מבחינת החובה שלי אני לא הולכת להטיל את התפקיד שלי על אף אחד אחר אבל אם בחברה שלנו לא תהיה הערנות והאכפתיות וכל הגורמים והגופים שמציגים את עצמם היום כמי שרוצים להיות שותפים ולקחת חלק בזה – אנחנו חייבים לעבוד ביחד ולא רק לשאול איפה אתם ואיפה אנחנו.

חנה סלוצקי: אם לא נעבוד ביחד נמשיך להגיע לכאן ולהתמודד עם התופעה.

קולט אביטל: אני רוצה לשאול אותך שאלה כי את אומרת דברים מאוד נכונים.

קולט אביטל: האם אתם במשרד הרווחה הקמתם שולחן משותף או מתכוונים להקים שולחן משותף של כל אותם גורמים שאת קוראת להם גורמים וולונטריים ושל גורמים עירוניים כדי לנסות להגיע לאיזשהו תיאום עבודה?

קולט אביטל: אם אתם לא תעשו את זה אף אחד לא יעשה את זה.

נאדיה חילו: אנחנו גם המלצנו על זה בוועדה לזכויות הילד.

חנה סלוצקי: אני מסכימה אתך לחלוטין.

חנה סלוצקי: אנחנו צריכים לעשות הרבה יותר ממה שאנחנו עושים היום.

קולט אביטל: האם קראתם לכל הארגונים?

חנה סלוצקי: במשרד הרווחה אנחנו דנים עכשיו על תוכנית, התחלנו את הדיון עם המשרדים הממשלתיים האחרים ונגיע גם לדון עם הארגונים.

קולט אביטל: צריך להגיע למצב של מוניטורינג בסוף.

חנה סלוצקי: אחד הנושאים שאנחנו באמת דואגים להם, שאין מאגר שיחבר בין כל המשרדים, בין כל הגורמים, שנוכל לזהות ילדים שהגיעו לבית-חולים אחד, שעוברים ממקום למקום, מיישוב ליישוב, שנכנסים לארץ ויוצאים מן הארץ.

חנה סלוצקי: אין לנו היום יכולת לקבל את המידע הזה ולדעת מי יצא ואיך יצאו, וכך גם בתוך הארץ.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: התאספנו היום לא כדי להאשים את משרד הרווחה או משרד אחר.

ליה שמטוב: התאספנו כדי לראות מה אנחנו יכולים לעשות במשותף וכחברה בנושאים האלה ואחרים.

ליה שמטוב: היום אנחנו מדברים על רצח אבל מה שקורה עם הילדים בסיכון ובכלל הוא לא דבר שצץ.

ליה שמטוב: את מדברת על שיתוף פעולה של כל הגורמים.

ליה שמטוב: אולי מזמן כבר היה צריך להקים רשות שתרכז את כל הגורמים.

חנה שטרום כהן: כבר הייתה.

ליה שמטוב: אם יש מודל לזה אז למה לא משתמשים במודל?

שושנה גולדפינגר: כי משרד האוצר מנסה לנגח.

שושנה גולדפינגר: אני חברה במועצת הביטוח הלאומי וגם בוועדה לילדים בסיכון בביטוח הלאומי.

שושנה גולדפינגר: לוועדה הזו יש תקציב קטן של 15 מיליון ש"ח בשנה שהיא משתמשת בו כמינוף לעבודה משותפת עם הרשויות המקומיות ועם עמותות רבות שעוסקות בנושאים שקשורים לילדים בסיכון.

שושנה גולדפינגר: השנה היינו צריכים להילחם בכנסת על נפשנו, על התקציבון הקטן הזה כי משרד האוצר רצה לבטל אותו.

שושנה גולדפינגר: חברי כנסת טובים עזרו לנו וזה עבר עכשיו בקריאה ראשונה בתמיכה של 90 חברי כנסת.

שושנה גולדפינגר: אנחנו מחכים לקריאה שנייה ושלישית כדי שלא יבטלו את הקרן הזו שהיא מנוף לחיבורים מהסוג הזה.

שושנה גולדפינגר: יושבים בוועדה הזו נציגי אגף שח"ר במשרד החינוך, נציגי הרווחה, נציגים של גופים אחרים ומובילים פרויקטים עם מצ'ינג, גם עם עמותות אחרות כמו קרן רש"י ואחרים שעוזרים במימון של הפרויקטים האלה.

שושנה גולדפינגר: אנו מבקשת מכם כחברי כנסת, 15 מיליון שקל זה מעט.

שושנה גולדפינגר: זה בדיוק אותו שולחן שדיברנו עליו שהזכירה נציגת משרד הרווחה שיוצר את השותפות עם המגזר השלישי, עם המגזר של העמותות.

שושנה גולדפינגר: אני חושבת שזה מודל מצוין, מודל שעובד היטב וצריך לעודד אותו ולפתח אותו יותר.

שושנה גולדפינגר: אני נמצאת פה גם בכובע אחר של ארגון מתנדבים שעובד עם המגזר החרדי באופן ישיר ומהווה מין גשר בין השכנה, שלשמחתנו במגזר שלנו פותחת את הדלת למצוקה של השכנה שלה, ובין הגופים היותר מקצועיים באגף הרווחה ובעמותות כמו "עזר מציון" או "עזר ליולדת" – גופים ועמותות שאמונים על תמיכה ראשונית כאשר צצות הבעיות שהזכירה חברת הכנסת קולט אביטל, של דיכאון אחרי לידה, עמותות שיודעות להפנות לעזרה לילדים עם נכויות, ילדים עם צרכים מיוחדים, כדי שאותה אישה לא תרגיש כל-כך לבד.

שושנה גולדפינגר: בנינו מודל שמדבר בשפה של המגזר החרדי ומתייחס לצרכים המיוחדים.

שושנה גולדפינגר: אנחנו מדברים על מצוקה אצל נשים צעירות בגלל ריחוק מהמשפחה.

שושנה גולדפינגר: הם גרים בפריפריה, הדירות במרכז יותר יקרות והם מרוחקים מההורים.

שושנה גולדפינגר: "עזר ליולדת" מאגדת נשים באותה שכונה כדי לתת תמיכה יחד עם רבניות ועובדות סוציאליות לנשים אחרי לידה.

שושנה גולדפינגר: המטרה לאתר בהקדם בעיה של דיכאון לאחר לידה.

שושנה גולדפינגר: העמותה שלנו "מרכז מידע לבריאות האישה" שותפה לפרויקטים האלה, לקשר הזה בין הקהילה לבין האישה שמחפשת עזרה מאותן עמותות.

שושנה גולדפינגר: דיברתי לפני הישיבה עם נשים מארגונים אחרים, כמו למשל ארגוני עולים, ונמשיך את הקשר אחר כך כי אני חושבת שהמודל של המעטפת של התמיכה שמתייחסת ספציפית למגזר מסוים הוא מצוין ואפשר לנסות ללמוד מתוך המודל שלנו ולהעתיק למודלים אחרים.

דב חנין: גברתי יושבת הראש, אני רוצה לומר כמה מילים בהמשך לדברים החשובים שנאמרו כאן על הקרן לילדים ונוער בסיכון.

דב חנין: אכן, גברתי יושבת הראש, זה אחד המפעלים היפים שמעוררים התפעלות עצומה אצל כל מי שקצת מכיר את המערכת הזאת.

דב חנין: בכסף ציבורי מאוד מצומצם, הייתי אומר אפילו כסף ציבורי דל, הקרן הזו מצליחה למנף פעילויות בהיקף מאוד גדול.

דב חנין: למרבית הצער משרד האוצר שם עליה עין רעה וחושב שדרך כבשת הרש הזאת אפשר אולי לפתור את כל בעיות התקציב של מדינת ישראל.

דב חנין: לפיכך אני חושב שהייתה פה התגייסות מאוד יפה בכנסת.

דב חנין: חברת הכנסת נאדיה חילו שנמצאת אתנו, אני ועוד חברי כנסת יזמנו הצעת חוק בנושא הזה והצלחנו להעביר אותה בתמיכה מאוד מסיבית בכנסת בקריאה טרומית ובקריאה ראשונה.

דב חנין: אני מנצל את ההזדמנות שנמצאים פה מסביב לשולחן הרבה גורמים שעוסקים בנושא, המשימה שלנו היא המשימה הבאה.

דב חנין: אנחנו צריכים לעשות כל מאמץ ולהשלים את החקיקה הזאת מייד כשהכנסת מסיימת את הפגרה כי אחת המטרות של החקיקה הזאת היא לגרום לכך שהקרן הזאת תפסיק להיות בת ערובה של משרד האוצר במסגרת דיוני התקציב.

דב חנין: אם אנחנו מגיעים שוב לדיוני התקציב וחוק ההסדרים זה יהיה שוב חלק ממקח וממכר של האוצר עם משרדי הממשלה האחרים וזו בדיוק התוצאה שרצינו למנוע.

דב חנין: אנחנו רוצים להבטיח את המשך פעילותה התקינה, המסודרת והיפה של הקרן הזו.

דב חנין: הכסף הציבורי שניתן כאן הוא רק חלק קטן מהמשמעות של המעורבות הציבורית כי גם גורמים שמעורבים בעניין, ואני יודע את זה כי שוחחתי איתם, באים ותורמים לפרויקטים כאלה לא רק מכיוון שהמדינה נותנת איזשהו כסף ראשוני אלא מכיוון שהעובדה שהמדינה מעורבת נותנת להם תחושה שזה רציני, שיש פיקוח, שזה נמצא במסגרת.

דב חנין: לכן זה כלי כל-כך חיוני וכל-כך דרוש.

דב חנין: אני מקווה שנצליח להבטיח אותו בכנסת כפי שצריך.

נאדיה חילו: תודה רבה גברתי היושבת-ראש.

נאדיה חילו: אני חושבת שזה מאוד חשוב שאת יוזמת את הדיון הזה.

נאדיה חילו: אנחנו בוועדה לזכויות הילד יזמנו כבר דיון אחד והיום ביחד עם ועדת הפנים והגנת הסביבה יתקיים דיון נוסף בנושא.

נאדיה חילו: לצערי, מאז המקרה של הילדה הראשונה היו מקרים נוראים שני ושלישי, ואני לא בטוחה שלא יהיו עוד מקרים באותו סגנון.

נאדיה חילו: מצד אחד החשיפה התקשורתית מביאה להעברת דיווח ולתלונות ויש לנו סטטיסטיקות, אבל מצד שני המופרעות הנפשית של אמהות או של משפחות ששומעות פרטי פרטים של הרצח, וראינו את אותו סגנון, מהווה טריגר למופרעות נפשית ומקל לעבור את הגבול הדק ששומר את המשפחות.

נאדיה חילו: מאז המקרים האחרונים אני מקבלת טלפונים אישיים ומכתבים, את זה אני אומרת לד"ר יצחק קדמן, אני מניחה שגם אתה מקבל, גם מהורים, גם מאנשי מקצוע.

נאדיה חילו: הבוקר בחרתי להביא משפט של אמא שכתבה לי וביקשתי שתכתוב כי רבות פשוט מדברות איתי, הן אומרות: "גם אנחנו חשבנו על זה.

נאדיה חילו: אנחנו מטפלות בילדים, אנחנו במצוקה, גם אנחנו חשבנו לפגוע בילדים שלנו".

נאדיה חילו: יש לי מכתב של אֵם לילד אוטיסט בן ארבע, וכולנו יודעים מה זה אוטיסט ומה הצרכים שלו, זה מכתב בכתב ידה: "הייתה תקופה שחשבתי לפגוע בשם של הילד, אלעד שמו וגם בעצמי והייתי בסערת רגשות.

נאדיה חילו: חשבתי מי יטפל".

נאדיה חילו: יש לה עוד שני ילדים.

נאדיה חילו: "עלתה בי המחשבה הזאת לפחות פעם ביום".

נאדיה חילו: זה פשוט לא יאומן.

נאדיה חילו: ואז היא אומרת: "לא עשיתי זאת רק בשל מעורבות של פסיכולוגית מהמכון להתפתחות בקופת חולים מכבי שמנעה ממני את המעשה".

נאדיה חילו: כמובן המכתב הזה ארוך ומפרט את כל ההתלבטות, את חוסר האונים, מראה את הקושי של אותה אֵם ואמהות אחרות לקבל את המטריה של ההגנה.

נאדיה חילו: המכתב מראה את הקשיים בהתמודדות עם ילדים חריגים.

נאדיה חילו: מי שהולך לסטטיסטיקות, בישיבה הקודמת של הוועדה שלנו ד"ר קדמן הביא לנו נתונים, ואני מניחה שגם גב' סלוצקי יודעת אותם, על ההתעללות בילדים שהם חריגים שההתמודדות איתם יותר קשה.

נאדיה חילו: הם בעצם אוכלוסייה יותר פגיעה.

נאדיה חילו: שמענו את נציגי משרד הרווחה ומשרד החינוך ואולי כל אחד עושה וממלא חלק מהאחריות שלו, ולחלק אחר צריך להקדיש עוד חשיבה איך לשפר, אבל החברה כולה, וצריך להגיד את זה חד-משמעית, העמותות למיניהן, ואני מסתכלת כמובן בעיקר על האחריות הממשלתית, לא עושה מספיק בענייני ילדים.

נאדיה חילו: אני הולכת להגיד דבר יותר קשה.

נאדיה חילו: אני חושבת שהחברה בכלים שהיא נותנת לנו היום באמצעות כל המשרדים משאירה כמה טריטוריות שהן בעצם ריקות.

נאדיה חילו: הטריטוריות האלה ריקות ולפיכך החברה לדעתי מתעללת אף היא בילדים.

נאדיה חילו: החברה שותפה לפשעים שמתבצעים כנגד ילדים.

נאדיה חילו: חייבים לפתור את זה.

נאדיה חילו: יש קבוצת ילדים שלא רשומה באף מקום.

נאדיה חילו: ילדים נכנסים לארץ ויוצאים מן הארץ.

נאדיה חילו: יש מחלקות משפטיות, יש מחלקות בין לאומיות, היו שותפים, היה ידוע.

נאדיה חילו: יש מחלקות למשמורת על הילדים האלה.

נאדיה חילו: למה זה לא עבר?

נאדיה חילו: איפה זה נתקע?

נאדיה חילו: איפה זרימת האינפורמציה הזאת?

נאדיה חילו: איפה הוועדות הבין משרדיות?

נאדיה חילו: איפה הדרכת הורים?

נאדיה חילו: הצעתי כבר הצעת חוק ואני קוראת לכל החברים להציע אותה הצעה או להצטרף להצעה שהנחתי להכשרת הורים.

נאדיה חילו: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שחלקה לא מוכר.

נאדיה חילו: השאלה איך היא תהיה מוכרת ואיך בטיפות חלב יוכלו לסייע.

נאדיה חילו: משרד האוצר מקדיש חשיבה כל שנה, סיעור מוחות איך לבטל את טיפות החלב ואיך לפגוע באחיות.

נאדיה חילו: את אותו פוטנציאל חשיבה חייבים להקדיש לשאלה איך לתגבר את טיפות החלב, שם נוצר המגע הראשוני בין המדינה להורה והקשר אינו סטיגמטי אלא אוניברסלי.

נאדיה חילו: נרצה או לא נרצה, הקשר עם הרווחה הוא קצת סטיגמטי, ואני מגיעה מהרווחה, שאף אחד לא יטעה, אבל יש הורים שאומרים כאשר הם עוד בשלב ראשוני, בדיכאון: אנחנו לא רוצים לגשת לרווחה.

נאדיה חילו: למה בבתי-חולים אין עובדות סוציאליות ופסיכולוגים שיאתרו את הנשים בדיכאון?

נאדיה חילו: זה מתחיל כבר שם פעמים רבות.

נאדיה חילו: למה אין הדרכת הורים?

נאדיה חילו: כל מקצוע צריך הדרכה, כולם משלמים כדי להשתתף בקורסים כמו סידור פרחים, היי-טק, קוסמטיקה, אנשים צורכים שירות של כל מיני קורסים ומשלמים עבורם, אז שיצרכו את השירות של קורס להורוּת.

נאדיה חילו: אמרו לי: מי יממן את קורס ההורות?

נאדיה חילו: שההורים יממנו, הם מממנים את כל הקורסים.

נאדיה חילו: אם תהיה בעיה של האוצר הביטוח לאומי ייכנס ויממן.

נאדיה חילו: לא מזיק שמשפחה תשלם 400, 500, 600 שקל ותקבל את הכלים הראשונים איך להתמודד עם הילדים.

נאדיה חילו: זה עוד פן, אך זה לא יפתור את הבעיות.

נאדיה חילו: יש 300,000 ילדים בסיכון.

נאדיה חילו: מי מטפל בהם?

נאדיה חילו: אני יודעת כמה תיקים מונחים על שולחנם של העובדים הסוציאליים.

נאדיה חילו: הבוקר התקשרו אליי בעניין אֵם שברחה עם שני ילדיה.

נאדיה חילו: אנשים מתקשרים ופעמים רבות אין לי תשובות.

נאדיה חילו: אומרים, האמא לקחה את שני הילדים וברחה, מה לעשות?

נאדיה חילו: והם מתקשרים ולא עונים להם.

נאדיה חילו: דיברה אתי אֵם בבית-חולים ואמרה: התביישתי, הייתי במצוקה, לא ידעתי איך לדבר, חשבתי שאני חריגה בעניין הזה.

נאדיה חילו: שיהיו פלקטים בבתי-חולים במחלקות יולדות.

נאדיה חילו: אם שמרגישה כך – זה לגיטימי, תפיצי את מה שיש לך, תדברי על המצוקה שלך.

נאדיה חילו: אחרי שאת יוצאת שבית-החולים ידווח למחלקה הסוציאלית באזור המגורים, שידווח לטיפת חלב.

נאדיה חילו: ילד שנכנס למשמורת ומתעוררים ויכוחים בין מקום למקום כמו במקרה של רוז, הוא היה מוכר, המחלקה המשפטית הבין-לאומית הייתה שותפה לעניין הזה.

נאדיה חילו: היום נקיים דיון עם ועדת הפנים והגנת הסביבה כדי לנסות לבדוק.

נאדיה חילו: מישהו ידע שהילדה הזאת במשמורת, בוויכוח, שהיא לא הובאה סתם אלא היה ויכוח בין האב לאם.

נאדיה חילו: מישהו ידע שהוציאו אותה אחרי שחזרה.

נאדיה חילו: למה זה לא דווח?

נאדיה חילו: למה המקרה הזה לא הובא למערכות הרגילות ונבדק?

נאדיה חילו: איפה המקרים הנוספים?

נאדיה חילו: הילדים האלה לא נמצאים בגנים או במעונות, ששם אני יכולה עוד קצת לישון בשקט ולהגיד: הגורמים המקצועיים יזהו, יש איזו מסגרת.

נאדיה חילו: אבל אנחנו מדברים על חתך מאוד צעיר.

נאדיה חילו: הפשע הרבה יותר גדול שם כי אנחנו לא רק אמורים לטפל, אנחנו אמורים לזהות ואנחנו אמורים להגיע לילדים האלה ואנחנו אמורים לשמש להם פה ואנחנו אמורים לחשוף, וזה לא נעשה.

נאדיה חילו: והמשאבים עבור הילדים משנה לשנה קטֵנים.

נאדיה חילו: מ-2002 ועד היום התקציב שמדינת ישראל מקצה לילד בכל התחומים הולך ונהיה יותר מצומצם ומסייע לפחות ופחות ילדים, ואין ועדות בין משרדיות.

נאדיה חילו: קראתי להקים את הוועדה כי חייב להיות טיפול הוליסטי מערכתי כולל שישלב את כל המערכות.

נאדיה חילו: יושבים פה אנשי מקצוע מכל השירותים שאני מאוד מכבדת, כל אחד בטריטוריה שלו וכל אחד באחריות שלו, אך כשמדובר על הילדים אין חיבורים.

נאדיה חילו: אולי הגיע הזמן לחשוב גם על בייבי סיטרים כמו שיש בארצות-הברית, לאמהות לילדים בגילאי שנה-שנתיים, גם אם הן לא עובדות, אם הן במצוקה נפשית, שיוכלו לשים את הילד למשך שלוש ארבע שעות ואז לקחת אותו, ובאותו מקום גם האם תקבל התייחסות.

נאדיה חילו: ראיתי פרויקט כזה.

נאדיה חילו: צריך להקדיש לכך חשיבה.

נאדיה חילו: לא מספיק שהחברה מביאה זוועה.

נאדיה חילו: האחריות שלנו לא מתחילה ומסתיימת בכעס שלנו, וכולנו כעסנו, ובזוועה שלנו, וכולנו הזדעזענו, ובהתבטאות שלנו שזה חמור ומזעזע, וכל אחד חיפש את המילים היפות והקשות שיוכל להתבטא בהם.

נאדיה חילו: האחריות שלנו לא נגמרת בזה.

נאדיה חילו: אם לא נשכיל, לא רק אני, גם גברתי היושבת-ראש וכל חברי הכנסת וכל משרדי הממשלה להגיד מה אנחנו עושים, מה כל אחד עושה, כמו שגברת חנה סלוצקי הציגה פה מה המשרד שלה עושה בכלים שיש ברשותו, והיא אמרה שצריך לעשות יותר, ואני מברכת על הגישה הזאת.

נאדיה חילו: שמעתי את זה מעוד כל מיני אנשים.

נאדיה חילו: לעשות עוד כדי ליצור את המעגל האמיתי והכולל שאליו יוזרם המידע.

נאדיה חילו: זה צינור, זה צריך להיות משפך שאליו מגיעה כל האינפורמציה מכל המשרדים ומשם יוצאת במסלולים לאגפים הנכונים.

נאדיה חילו: תודה.

ליה שמטוב: תודה חברת הכנסת נאדיה חילו.

ליה שמטוב: אני רוצה לחזור לשני המקרים האחרונים.

ליה שמטוב: בשניהם אנחנו רואים שמדובר בעולים חדשים.

ליה שמטוב: במיוחד במקרה האחרון שמענו על המצוקה של המשפחה, על מצוקת הדיור, על הצפיפות, על סבתא חולה וסבא שאוסף גרוטאות ומוכר אותן, ועל בעלה שגר ממול עם אישה אחרת, והמקרה הזה כן היה מוכר לכל מיני גורמים.

ליה שמטוב: למה קרה המקרה השני?

ליה שמטוב: יכול להיות שעקב זה שהיא שמעה בתקשורת שמישהי הרגה את הילד שלה.

נאדיה חילו: אנשי מקצוע, ואני מרגישה לעצמי כאשת מקצוע מומחית לתחום הגיל הרך, והרבה פסיכולוגים אמרו שהפרסום של פרטי פרטים – ואני לא מאשימה פה את התקשורת – למוחות מעוותים, אנחנו מדברים על מוחות מעוותים ועל אישיות ונפש חולנית – עבורם זה טריגר.

נאדיה חילו: שלושת הילדים נרצחו באותה שיטה.

נאדיה חילו: זה לא במקרה.

נאדיה חילו: לכן הפרסום של התקשורת בעניין הזה צריך להיות עם מגבלות, לא לפרסם פרטי פרטים.

ליה שמטוב: נכון, כי האישה חשבה בדיוק כך: לא רק אני אלא גם מישהי אחרת עשתה את זה, עוד מישהו חשב על זה.

ליה שמטוב: מה שאני רוצה עכשיו לעשות לא רק אני חושבת עליו.

ליה שמטוב: הייתי רוצה לשמוע את גברת שרה כהן מן המשרד לקליטת העלייה, בבקשה.

שרה כהן: אני מבקשת בתחילת דברי להקדים ולומר שאני מבקשת להיזהר מאוד ביצירת הקשר שבין המקרים האלה ובין נושא העולים.

שרה כהן: בשני המקרים מדובר באנשים שהם ותיקים בארץ, שעלו ב-1993 וב-1997.

שרה כהן: אנחנו לא מדברים על אוכלוסייה שהגיעה בעת האחרונה.

שרה כהן: קל מאוד ליצור חיבור אך צריך להיזהר בזה מאוד.

שרה כהן: יחד עם זה, אנחנו לא מתעלמים מהיקף הצרכים שקיימים בקרב אוכלוסיות שעוברות ממדינה אחת לאחרת, אוכלוסיות מקרב העולים שמגיעים למדינת ישראל.

שרה כהן: מזה כמה שנים אנחנו עורכים במשותף ביחד עם המועצה לשלום הילד שנתון שמשקף את תמונת המצב של ילדים עולים בישראל, בדיוק כדי שנוכל לקבל תמונת מצב על מאפייני הצרכים והיקפם בקרב אוכלוסיית הילדים העולים.

שרה כהן: אנו ערים לזה גם מתוך הנתונים שמופיעים בשנתון, ולקראת חודש פברואר אנחנו אמורים להוציא את העותק המעודכן השלישי של השנתון.

שרה כהן: אנו ערים להיקף גבוה יותר של אוכלוסיות של ילדים עולים שנמצאים בטיפול של פקידי סעד לחוק הנוער.

שרה כהן: אנו ערים בהחלט למצוקות שקיימות בקרב משפחות עולים שהם הורים לילדים.

שרה כהן: אנו נמצאים כעת בתהליך משותף ביחד עם משרד הרווחה, עם השירות לילד ולנוער וביחד עם גברת חנה סלוצקי, כדי לקיים חשיבה משותפת שתוביל לכיוון של התערבויות אפקטיביות יותר, גם בהתייחסות לצרכים של ההורים.

שרה כהן: אחת מהנחות העבודה שלנו שהאוכלוסייה, בעיקר זו שנמצאת פחות שנים בארץ, בעיקר זו שפחות מכירה ודוברת את השפה, זקוקה ליותר ידע וליותר אוריינטציה לגבי החקיקה במדינת ישראל.

שרה כהן: אנחנו יוצרים כרגע מהלך לאור ניסיון חיובי שיש לנו עם עמותה מקרב האוכלוסייה העולה.

שרה כהן: מדובר בעמותה שנקראת "פורום הורים עולים" שהתמחתה בסיוע למשפחות של הורים שנקלעים למצבי מצוקה שונים.

שרה כהן: כבר היום אנו עושים איתם פעולה משותפת בליווי של הורים של בני נוער שהם עוברי חוק.

שרה כהן: גם כאן היה לא מעט קושי בקשר עם המשטרה ובהבנה של החקיקה.

שרה כהן: אנחנו רואים שבשלב שיש ליווי ותמיכה של ההורים יש הפחתה של הניכור מול המערכת ונכונות רבה יותר לקשר ולשיח עם פקידי הסעד ועם קציני מבחן, על אף שבחלק מן המקרים יש תחושה שמנסים להתנכל להם.

שרה כהן: אנחנו נמצאים בשלבי פעולה מתקדמים יותר באותה תוכנית, בשותפות עם "אשלים".

שרה כהן: אני מקווה שנוכל לצאת לדרך בתוכנית הזאת עוד השנה.

שרה כהן: זה כיוון אחד.

שרה כהן: דבר שני שאני רוצה לציין, שכחלק משמעותי מאוד מתוך התוכניות שאני מקיימת במסגרת שירות הרווחה במשרד נושא ההורים מבחינתי מקבל משקל שווה לנושא העבודה עם אוכלוסיית הילדים ובני הנוער.

שרה כהן: כאשר אני בוחנת את מרבית התוכניות שפיתחנו בשנים האחרונות, ההורים הם קהל יעד שעומד בפני עצמו ולא רק כנספח.

שרה כהן: יש לנו תוכניות שמכוונות להורים.

שרה כהן: בכל תוכנית שאנחנו עושים לגבי כל התנהגויות הסיכון בקרב ילדים ובני נוער עולים, ההורים הם חלק אינטגרלי מהתוכנית.

שרה כהן: גם באשר למניעת שימוש לרעה באלכוהול ובסמים יש לנו תוכנית שמבוצעת גם בקרב ההורים, גם בקרב הילדים ויוצרת גם את ה-setting המשותף של ההורים ושל הילדים.

שרה כהן: את מרבית התוכניות אנו עושים עם עמותות ועם ארגונים כי אנו סבורים שיש להם ערך מוסף שבא מתוך ההכרות עם האוכלוסייה והירתמות שלא תסולע בפז בקשר ובהפחתת המתחים שבין האוכלוסייה העולה ובין מערכות השירותים.

שרה כהן: אני רוצה לסיים במשפט אחד בהתייחס לתוכנית הלאומית לילדים ולנוער בסיכון, תוכנית שמיד.

שרה כהן: אני מסכימה מאוד עם גברת חנה סלוצקי שנכון להביא לכאן את יושב-ראש התוכנית ולשקף את העשייה כולה, אך מכיוון שאני נציגת המשרד לקליטת העלייה במטה ההקמה של התוכנית ואני נוטלת חלק שוטף בתוכנית עצמה, הייתי יושבת-ראש ועדת המשנה של המגזרים המיוחדים בדוח שמיד המקורי וכרגע מייצגת את הפן של האוכלוסיות המיוחדות במטה ההקמה של התוכנית, אני רוצה לחדד שתי נקודות שרלוונטיות לדיון כאן.

שרה כהן: האחת, נושא הגיל הרך קיבל באופן מובנה העדפה בתוכנית.

שרה כהן: בתוך התוכנית שמיועדת לגילאים מלידה ועד 18 שנים יש מרכיב מובנה של תוכנית "התחלה טובה" שעוסקת בנושא הגיל הרך מתוך חשיבה שהתחום הזה - - -

שלמה מולה: מתי התוכניות יוצאות לפועל?

שרה כהן: תיכף אתייחס גם לזה.

יצחק קדמן: כבר 3 שנים גוזרים סרטים.

שרה כהן: כרגע התמנתה מנהלת לתוכנית, גברת טלל דולב.

שרה כהן: התוכנית נמצאת בשלבי התארגנות סופיים.

שרה כהן: זאת תוכנית לא פשוטה, שמדברת על הצורך בעבודה מערכתית בין-משרדית.

שרה כהן: שותפים בה כל הגורמים.

שרה כהן: אפשר בהחלט לציין כאן גם את המקום של המשרדים השונים שנוטלים בה חלק.

שרה כהן: בהקשר של העולים, בנוסף לדגש המרכזי על הגיל הרך יש גם העדפה מתקנת לגבי אוכלוסיות של עולים, חרדים ומיעוטים.

שרה כהן: ההנחה כאן שיש צורך בהתערבות שהיא רגישת תרבות לגבי האוכלוסיות האלה.

שרה כהן: זה נכנס באופן מובנה כחלק מתוך מרבית התוכניות שנכללות בספר הפרויקטים.

שרה כהן: בפועל, חבר הכנסת מולה, התוכנית נמצאת כרגע בשלבים סופיים של גיוס כוח-האדם.

שרה כהן: מגויסים כרגע מנהלי התוכניות בישובים השונים.

שרה כהן: יש כרגע תהליכי הכשרה של כל מי שנכנס לתוכנית, שזה הרבה מאוד גורמים.

שרה כהן: אנו מניחים שבפועל התוכניות יתחילו לפעול בראשית שנת 2009.

שרה כהן: התקציב הוא של כ-200 מיליון שקל בשנה.

שרה כהן: הנחת העבודה אחרי מאמץ לא מבוטל של תשתית לעבודת ההכנה, שגם התוכנית - - -

שלמה מולה: בתקציב 2008 הוקצבו 27 מיליון שקל.

שלמה מולה: מתוך זה 25 מיליון שקל כבר הוצאו ונותרו רק 2 מיליון שקלים.

שלמה מולה: בשבוע שעבר הצבענו על כך בוועדת הכספים.

שלמה מולה: כלומר ב-2008 אין תוכניות, זה המשמעות.

שרה כהן: נכון.

שרה כהן: המהלך ב-2008 – ואת זה כדאי שתשמעו מיושב-ראש התוכנית – שהתוכנית מצויה בשלבי התארגנות לקראת ההפעלה שלה.

שרה כהן: היא תתחיל לפעול בשנת 2009 במלוא המרץ.

שרה כהן: על-פי הראייה שלי את הדברים ומתוך העמידה שלי על הצרכים של אוכלוסיית העולים, אני סבורה שניתן בתוך התוכנית דגש משמעותי מאוד גם לגיל הרך וגם לעולים.

שלמה מולה: אני רוצה לחלק את הדברים שלי לכמה נושאים.

שלמה מולה: ראשית, הערה לידידתי חברת הכנסת נאדיה חילו באשר לטיפת חלב.

שלמה מולה: צריך להגיד את האמת ואפילו לתת קרדיט למי שנתן.

שלמה מולה: ראש הממשלה באופן אישי התערב בשנה שעברה.

נאדיה חילו: בשנה שעברה – נכון בהחלט.

שלמה מולה: התוכנית היתה אמורה להיגנז, אך תמשיך לפעול.

שלמה מולה: אני מקווה שנהיה ערים ושמשרד האוצר לא יחזור בו.

שרה כהן: תוכנית חומש.

שלמה מולה: תוכנית חומש זה אופרה אחרת.

נאדיה חילו: הם הכניסו את זה גם השנה לחוק ההסדרים.

שרה כהן: ההתחלה הטובה היתה חלק מתוכנית שמיד.

שרה כהן: לתוכנית כולה יש אישור ל-5 שנים.

שלמה מולה: הבעיה של טיפת חלב היא ספציפית ונקודתית.

שלמה מולה: אני מקווה שנמשיך כמו בשנה הקודמת.

שלמה מולה: דבר שני באשר לנושא שאנו מדברים עליו, הביטחון הסוציאלי של החברה שלנו נמצא בסיכון.

שלמה מולה: אנו מצויים בתהליך של ריקבון חברתי ועלינו להודות בכך.

שלמה מולה: איך אנחנו יכולים לעשות את התיקונים האפשריים תוך כדי המצב הלא טוב שבו אנו נמצאים?

נאדיה חילו: על-ידי קביעת עדיפויות.

שלמה מולה: ידידתי גברת שרה כהן, אני חסיד גדול של קיום דיונים מקצועיים.

שלמה מולה: אבל ככל שמתקיימים יותר מדי דיונים, עוד ועוד ישיבות וסימפוזיונים, המצב הולך ומחמיר.

שלמה מולה: זאת הבעיה שלי.

שלמה מולה: זה נכון לאו דווקא בתחום שבו אנו דנים כעת אלא גם בתחומים אחרים, כמו למשל בתחום החינוך, בתחום הקליטה, בתחום הדיור, בכל נושא ונושא.

שלמה מולה: מתקיימים יותר מדי דיונים ואני לא רואה עשייה.

שלמה מולה: זאת הבעיה שלי.

שלמה מולה: גם בתוכנית הנקודתית שדיברתם עליה לטיפול בנוער בסיכון – ואני אומר לכם, אני חוזר על זה כמו מנטרה שוב ושוב, כאשר אני רואה שיש נוער בסיכון עם בעיות קשות, ואני רואה שהכסף לא מנוצל זה עושה לי רע בלב.

שלמה מולה: אתם לא יכולים להמיר את התוכנית לדבר אחר שנועד לכיבוי שרפות כדי לנצל את התקציב?

שלמה מולה: באמת חבל.

ליה שמטוב: וגם אם ניצלו את התקציב, אולי לא ניצלו אותו נכון.

שלמה מולה: יחד עם זה, הנושאים החברתיים בוערים בעצמותינו כחברי הכנסת.

שלמה מולה: אני מציע לכל החברים, ובמיוחד לארגונים החברתיים, תעירו ותאירו לנו (גם ב-ע' וגם ב-א') לקראת דיוני התקציב למשל בנושא קרן לנוער בסיכון ודברים אחרים.

שלמה מולה: אנחנו יכולים להיות קטליזטורים כדי למנוע עוולות.

שלמה מולה: חבר כנסת שאומר לכם שהוא שולט בכל סעיפי התקציב שמסתכמים ב-200 ומשהו מיליארד שקל פשוט משלה את עצמו.

שלמה מולה: אני מזמין אתכם לפנות בנושאים חברתיים, הנושאים הבוערים שמעסיקים אותנו.

שלמה מולה: אם יש נושאים שאתם סבורים שאנחנו יכולים לסייע בהם, אדרבה ואדרבה, בוודאי ובוודאי נושאים שיכולים להיקבע בתיקוני חקיקה.

שלמה מולה: את דיברת למשל על אפשרות לשילוב ידיים של כל מיני גופים, של כל מיני תהליכי עבודה שעליכם לעשות בתוך המשרדים כדי ליצור רצף טיפול, וכן הלאה וכן הלאה.

שלמה מולה: אם אתם נתקלים בחסמים כלשהם, שגוף כלשהו לא נותן לכם לפעול, אם למשל אתם לא יכולים להעביר מידע אם גוף כלשהו לא חותם לכם, ואם על-ידי התערבותנו נוכל למנוע סיכון של ילד או חס וחלילה רצח של ילד, אם יש נושאים שכרוכים בתיקוני חקיקה אדרבה ואדרבה, אנחנו רוצים לדעת.

שלמה מולה: בשביל זה אנחנו כאן.

שלמה מולה: אני מודאג יותר מן התפיסה הכללית על נושא הביטחון הסוציאלי שלנו שמתערער מיום ליום.

שלמה מולה: אנחנו מידרדרים מיום ליום.

שלמה מולה: זה מדאיג אותי מאוד.

שלמה מולה: לכן אנחנו נמצאים איפה שאנו נמצאים.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, גם אני רוצה לשבח אותך על קיום הדיון על אף שאנו בתקופת הפגרה.

שלמה מולה: זה חשוב.

ליה שמטוב: אני מודה לחברי הכנסת שהגיעו בימים אלה לכנסת כדי להשתתף בדיון.

ליה שמטוב: רציתי להתייחס בכל זאת לדבריה של גברת שרה כהן מן המשרד לקליטת העלייה.

ליה שמטוב: את מציעה לא להתייחס לזה כתופעה שמאפיינת עולים חדשים.

ליה שמטוב: הייתי רוצה מאוד לא להתייחס לזה כך.

ליה שמטוב: את אומרת שאחד הגיע ב-1993, השני ב-1997, אלה עולים ותיקים.

ליה שמטוב: הלוואי שהיו ותיקים בארץ.

ליה שמטוב: אולי העלייה שהגיעה בשנות השבעים או השמונים אחרי חודש או אחרי שנה היו כבר ותיקים.

ליה שמטוב: אני לא רואה את העלייה משנות התשעים כוותיקים.

ליה שמטוב: הם עדיין עולים חדשים.

ליה שמטוב: במקרה הספציפי שלפנינו למצוקת הדיור היה חלק באסון.

ליה שמטוב: אם לאישה הזאת כאם חד-הורית היה פתרון דיור, אם היה לה סיוע מוגדל בשכר דירה אולי זה לא היה קורה.

ליה שמטוב: אולי צריך לחשוב על זה.

ליה שמטוב: היום 90% מהדיור הציבורי נמכר, שום דבר חדש לא נבנה, שום דבר חדש לא מתכוונים לבנות.

ליה שמטוב: לאן הלך כל הכסף שהצטבר ממכירת הדירות?

ליה שמטוב: האם בנו משהו חדש?

ליה שמטוב: אני כבר לא מדברת על עולים חדשים, בזה נכללים גם עולים חדשים וגם ותיקים, גם אימהות חד הוריות.

ליה שמטוב: אני לא יכולה להגיד על מי שהגיע לישראל ב-1997 או ב-1993 שהוא לא עולה חדש.

ליה שמטוב: ומה עם התעסוקה?

ליה שמטוב: הכול כבר בסדר, הכול כבר טוב?

ליה שמטוב: כאן יושבת אֵם עם 5 ילדים.

ליה שמטוב: איפה היא גרה?

ליה שמטוב: בשכר דירה?

ליה שמטוב: למה?

ליה שמטוב: מה קרה?

ליה שמטוב: היא הגיעה לארץ ולא יכולה להרשות לעצמה לקנות בית.

ליה שמטוב: אז מה?

ליה שמטוב: אבל היא צריכה לגדל 5 ילדים.

ליה שמטוב: כמו כל אמא אחרת היא רוצה שכל אחד מן הילדים שלה יילך לחוגים וילמד טוב.

ליה שמטוב: רשות הדיבור לגברת שושנה רון ממועצת ארגוני העולים, בבקשה.

שושנה רון: קודם כול, אני רוצה לחזק את דברי היושבת-ראש לגבי ההערה של נציגת המשרד לקליטת העלייה שהציעה לא לראות את המקרים הללו כמקרים סטריאוטיפים של עולים.

שרה כהן: אמרתי: להיזהר מלקשור את זה לנושא העולים.

שרה כהן: אני רוצה לדייק.

שושנה רון: הסוכנות היהודית נותנת סיוע לעולים שהגיעו ב-5 השנים האחרונות.

שושנה רון: המשרד לקליטת העלייה נותן סיוע לעולים לכל היותר 10 שנים מיום עלייתם.

שרה כהן: פוטנציאלית.

שושנה רון: כנציגה של מועצת ארגוני העולים אני מבקשת לחדד ולומר, הבעיות לא רק שלא נעלמות, אלא הולכות ומחמירות עם השנים ומחריפות כך שאין לראות את המצוקה של העולים אך ורק לפי מספר השנים שהם בארץ.

שושנה רון: לעתים הבעיות הרבה יותר חמורות בהמשך ולא ניתנות לפתרון.

שושנה רון: באשר לדברים שנאמרו כאן על-ידי נציגת משרד הרווחה, הנחת יסוד של כל מינהל תקין היא שיש תיאום בין המשרדים.

שושנה רון: היום אנו שומעים איזו מין זעקה שבוקעת מפי נציגת משרד הרווחה, שאומרת שאין תיאום ועכשיו מנסים לתאם בין כל הזרועות.

שושנה רון: בשני המקרים האחרונים דובר בשתי נשים, עולות חדשות שלפי אמצעי התקשורת נאמר שסובלות מדיכאון.

שושנה רון: מה זה דיכאון?

שושנה רון: אני לא רופאה, אני אזרח פשוט, הדיוט מן השורה.

שושנה רון: דיכאון זה אדם שקם בבוקר ובוהה בקיר, פסיבי לגמרי, לא רוצה לעשות שום דבר, זו המחלה שלו.

שושנה רון: הכדורים שניתנים לו הם בדרך כלל ממריצים.

שושנה רון: אם נותנים תמריץ לאדם כזה על רקע מצב משפחתי רעוע, מערכת יחסים גרועה עם בן הזוג, שלא לדבר על קשיי קליטה שיש לה כעולה חדשה, שלא נעלמים – היא בסביבה זרה, בלי משפחה, בלי שום דבר, לא שפה ולא תרבות שקרובה אליה – היא מגיעה למצב כזה.

שושנה רון: האם הסיוע לאישה מלווה בטיפול פסיכיאטרי?

שושנה רון: האם הטיפול היה לא רק של משרד הבריאות אלא גם של פסיכיאטר?

שושנה רון: הנה דוגמה לחוסר תיאום.

שושנה רון: שמעתי כאן את חברת הכנסת נאדיה חילו שמדברת בדם ליבה.

שושנה רון: מה יותר חשוב, מה הרמה היותר גבוהה של חבר כנסת שיכול לגלות מעורבות ורצון להזיז דברים במדינה?

שושנה רון: אם היא נשמעת כך, מה אנו האזרחים מן השורה נגיד?

שושנה רון: היא נשמעת מיואשת מאוד.

שושנה רון: היא הצביעה כאן על שורה של מכשולים.

שושנה רון: לכן אני סבורה שהקריאה מכאן לא צריכה להיות קריאה, אלא זעקה ופנייה לא רק למשרדי הממשלה אלא לראש הממשלה, ככל שהוא עוד יכול לתפקד.

שושנה רון: צריך לפנות בזעקה.

שושנה רון: מדובר בילדים שלנו.

שושנה רון: אני גם מנכ"לית ברית יוצאי בוכרה.

שושנה רון: אני מוציאה בכל חודש עיתון.

שושנה רון: אחת המטרות שלנו לעודד עולים פוטנציאליים להגיע לארץ.

שושנה רון: כשהם קוראים על המקרים האלה, זה יעודד אותם לעלות לארץ?

שושנה רון: מישהו חשב איך אנחנו מצטיירים בעולם?

שושנה רון: ואני כבר לא מדברת שהפכנו להיות למדינה פושעת, כפי שמתארים אותנו בכותרות בעיתונות היומית.

שושנה רון: אבל מדינה שבה במשפחות של עולים חדשים – ואי אפשר להימנע מכך, זה בכל זאת משפחות של עולים חדשים, ובשבילי הם חדשים – האמא רוצחת את הילדים שלה.

שושנה רון: איפה נשמע דבר כזה?

שושנה רון: צריכה לצאת מכאן זעקה להעלות את הנושא ולקדם אותו בסדר העדיפויות הלאומי.

שושנה רון: מישהו כאן שאל איפה הארגונים הוולונטריים.

שושנה רון: אני אומרת כנציגה של מועצת ארגוני העולים, אנו ביחסים מצוינים עם המשרד לקליטת העלייה.

שושנה רון: אבל אני רוצה להציג לכם דוגמה.

שושנה רון: אנחנו מנסים לטפל בנוער בסיכון ובמצוקה.

שושנה רון: קיבלנו peanuts מבחינה תקציבית.

שושנה רון: אולי שיטת הניקוד לא ערוכה כל-כך.

שושנה רון: אני לא רוצה להיכנס לפרטים, אבל עבור טיפול בנוער בסיכון ובמצוקה קיבלנו השנה, לאחר כמה שנים, כמה גרושים.

שושנה רון: כאשר התחלנו להיכנס לעובי הקורה גילינו שהמצב איום ונורא.

שושנה רון: לכן אני מבקשת שוב, גברתי היושבת-ראש, שלא תצא מכאן קריאה, אלא זעקה.

שושנה רון: מדובר בילדי ישראל.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: רבים נרשמו ומבקשים לדבר.

ליה שמטוב: נציגת משרד הבריאות, בבקשה.

ישראלה דנינו: אני מתחברת מאוד למה שנאמר כאן על המצוקה הקשה שבה אנו נמצאים, אבל אני מבקשת לדבר בקצרה על העשייה שלנו בטיפות החלב.

ישראלה דנינו: אנו יודעים היום שיש פרמטרים שמגבירים את הסיכון אצל נשים, למשל אם חד הורית, או דיכאון אחרי לידה, או אישה נפגעת אלימות.

ישראלה דנינו: היום אנו מכשירים את צוותי טיפת חלב ואת האחיות לעשות screening לכל אישה שמגיעה אליהם כדי לאתר אישה נפגעת אלימות או אישה שלוקה בדיכאון אחרי לידה.

ישראלה דנינו: לצערנו, כפי ששומעים כאן מכל המשרדים, חסר לנו כוח-אדם.

ישראלה דנינו: נכון שראש הממשלה ברך על המשך עבודתן של טיפות החלב, אבל שכחו שהפריטו חלק מן האחיות של בתי-הספר, לקחו כל מיני תקנים ושכחו להחזיר אותם בדרך.

ישראלה דנינו: אנחנו ממליצים מאוד ורוצים, נעשה הכול גם אנחנו במשרד שלנו כדי לעבוד בשיתופי פעולה ובאיגום משאבים עם המשרדים האחרים.

ישראלה דנינו: זה מילת המפתח.

ישראלה דנינו: צריך לראות את רצף הטיפול ולקבל דיווחים כאשר מתעוררים חשדות על נשים בסיכון, וכך גם לגבי ילדים.

ישראלה דנינו: תודה.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: שמענו כאן את הקריאות.

ליה שמטוב: אנחנו לא יכולים להישאר אדישים.

ליה שמטוב: כל אחד דיבר על ראש הממשלה, על משרד ראש הממשלה.

ליה שמטוב: נמצאת אתנו גברת ורד סויד, יועצת ראש הממשלה לענייני חברה ורווחה.

ליה שמטוב: בבקשה.

ורד סויד: אני רוצה להתייחס לנושא מרכזי אחד.

ורד סויד: גם אם לא נתייחס להגדרה של גבול של תאריך העלייה, יש מאפיינים בספרות המקצועית של אוכלוסייה שעוברת תהליך הגירה הרבה יותר קשה, וזה לא רק שני המקרים האחרונים אלא שלושתם, גם אם הן לא בסטטוס של עולה.

ורד סויד: המשותף, שלא היתה להם רשת תמיכה חברתית.

ורד סויד: אלה הדברים שהנציגה של משרד הרווחה כיוונה אליהם.

ורד סויד: גם אם באוטופיה יהיה לנו עובד סוציאלי פר משפחה עדיין רשת תמיכה חברתית היא חלק מן האחריות של החברה.

ורד סויד: נושא שצריך לעבוד עליו הוא חובת דיווח.

ורד סויד: יש מגזרים – ושוחחתי עם אנשים רבים מאוד מתוכם – שאמרו לי: אצלנו חובת דיווח, ללכת ולהלשין, יש לזה קונוטציה של משהו נורא, זמ מזכיר לנו ימים שילד היה צריך להלשין על הדעות הפוליטיות של אבא שלו.

ורד סויד: בשום פנים ואופן אנחנו לא מוכנים להגיד, גם אם יש צרה לשכן.

ורד סויד: לכן אני סבורה שאחד הדברים שצריך לעסוק בו בהסברה, גם בקרב נציגי ארגוני העולים, ויש כאן נציגות מבורכת מאוד, להבהיר שהדיווח כאן היה מציל חיים ללא ספק.

ורד סויד: אותם שכנים שרצו והתראיינו במודיעין ושמעו צעקות וצרחות, וראו אישה שלא מורידה אשפה לבד – טלפון אחד היה מדליק את הנורות, וכך אכן עשו, פנו, אבל באיחור גם למועצה הלאומית לשלום הילד וגם למשרד הרווחה.

ורד סויד: ראיתם איך העובדים הסוציאליים רצו ממקום למקום לאתר.

ורד סויד: טלפון אחד מציל חיים.

ורד סויד: זה המסר העיקרי שצריך לצאת מכאן.

ורד סויד: יתכן שמי שנולד כאן או נמצא כאן 30 שנים יש לו הרבה יותר חיבורים חברתיים והרבה יותר רשתות, לא רק וירטואליות באינטרנט.

ורד סויד: לכן אני סבורה שצריך להכניס גם למערכת החינוך, לבתי-הספר שיחות של ארגונים שיש להם ההכשרה הנכונה, להעלות את הדברים ולהציף את תופעות האלימות, גם אם זה יגרום לאדם אחד להגיד: אני לא בא לארץ כי שמעתי שיש בארץ הזאת אלימות.

ורד סויד: האלימות קיימת גם בהולנד וגם בחברות אחרות.

ורד סויד: בעקבות הוצאת הדברים החוצה אנחנו רואים עלייה גדולה מאוד בדיווח.

ורד סויד: על-ידי כך יצילו עוד אנשים.

ורד סויד: זה לא רק סטטיסטיקה של מקרי רצח.

ורד סויד: ילד שנכווה על-ידי הורה, ילד שנתקף מינית ועובר פגיעות חוזרות – הממדים קשים מאוד.

ורד סויד: זאת הקריאה העיקרית שלנו, לצאת בהסברה למה חשוב לדווח ולמה דיווח איננו הלשנה.

ורד סויד: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: רציתי לשמוע את ד"ר יצחק קדמן, בבקשה.

יצחק קדמן: תודה, גברתי.

יצחק קדמן: אני כבר מתנצל שאחרי דבריי אצטרך ללכת לדיון באותו נושא בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יצחק קדמן: שתי ועדות מקיימות היום דיון בנושא הזה.

יצחק קדמן: אני רוצה לפתוח במשהו שלא תכננתי לפתוח בו, בעקבות דברים ששמעתי כאן.

יצחק קדמן: אני מבקש שתהיו סבלניים לְמה שאומר בתחילת דבריי.

יצחק קדמן: לא התקשורת רצחה את הילדים שבהם מדובר, וגם לא כדורים נגד דיכאון רצחו את הילדים שבהם מדובר.

יצחק קדמן: לא שירותי הרווחה רצחו את הילדים, לא המשטרה רצחה את הילדים ולא החברה הישראלית רצחה את הילדים.

יצחק קדמן: מי שרצח את הילדים זה ההורים שלהם.

יצחק קדמן: בואו לא נוריד את האצבע המכוונת אליהם משום שכך אנחנו מזמינים את הרצח הבא.

יצחק קדמן: אני הראשון שיטען שצריך לעשות איתור מוקדם ומניעה, וצריך להושיט עזרה לאוכלוסיות שקשה להן.

יצחק קדמן: אבל שלא יובן מכאן שמי שקשה לו יש לו הכשר לפגוע בילד שלו, לא לאבא ולא לאמא.

יצחק קדמן: ושלא יובן מכאן שמי שיש לו קשיי קליטה הפתרון זה לפגוע בילד.

יצחק קדמן: ושלא יובן כאן שמי שכועס נורא על בן או בת הזוג או מי שיש לו חשבונות עם המדינה שלא עזרה לו יש לו איזה תירוץ, סיבה או אפילו רק הנחה שהוא יכול לפגוע בילד שלו.

יצחק קדמן: הניסיון לטעון שמדובר בחולי נפש גרוע לא פחות.

יצחק קדמן: לא מדובר בחולי נפש.

יצחק קדמן: המחקרים מוכיחים, וגם המציאות, שרוב מוחלט של ההורים המתעללים בילדים שלהם אינם פסיכופטים, אינם חולי נפש.

יצחק קדמן: אגב, הם גם לא מפלצות.

יצחק קדמן: גם נגד זה אני רוצה להצביע.

יצחק קדמן: אנחנו אומרים "אלה מפלצות".

יצחק קדמן: זה לא מפלצות.

יצחק קדמן: זה בני אדם כמונו.

יצחק קדמן: מרוב שזה מאיים עלינו אנחנו מנסים להגיד שאלה מפלצות ואז זה לא נוגע לנו.

יצחק קדמן: הם לא מפלצות ולא חולי נפש.

יצחק קדמן: הם אחראים למעשיהם.

יצחק קדמן: התופעה לצערי רווחת הרבה יותר מאשר אנו נוטים להאמין.

יצחק קדמן: אני אומר את זה כאן גם לנציג המשטרה.

יצחק קדמן: לפי ספירה שלנו יש מידי שנה לפחות 5-6 מקרי רצח ידועים של ילדים, ויש הרבה יותר שלא ידועים.

יצחק קדמן: למה הסטטיסטיקה המשטרתית שונה?

יצחק קדמן: מפני שבמקרים רבים מאוד, בעסקאות טיעון למיניהן הופך מעשה רצח פתאום להריגה.

יצחק קדמן: זוג הורים שרצחו תינוקת בת 3 חודשים באריאל לפני זמן לא רב – תקראו בדוח מבקר המדינה מספר 58 את התיאור המזוויע, היכו אותה בגולגולת והשאירו אותה 3 ימים לגסוס בבית ולא קראו לעזרה.

יצחק קדמן: אגב, השכנים התקשרו למשטרה והמשטרה לא העבירה את המידע לשירותי הרווחה.

יצחק קדמן: המשטרה טוענת שהעבירה, שירותי הרווחה טענו שלא קיבלו, אבל זה לא משנה.

יצחק קדמן: אתם יודעים במה הואשמו ההורים האלה בסופו של דבר?

יצחק קדמן: בגרימת מוות ברשלנות.

יצחק קדמן: לא ברצח.

יצחק קדמן: זה רצח ולא אכפת לי איזו עסקה משפטית עשו.

יצחק קדמן: לכן מספר המקרים גבוה בהרבה מאשר נמסר לנו.

יצחק קדמן: שלא לדבר על המקרים שבכלל לא מכתירים אותם כרצח או הריגה אלא ככלום.

יצחק קדמן: אני אומר לכם באחריות, חלק מן המקרים שנסגרים וכתוב שסיבת המוות לא ידועה, או מוות בעריסה שהוא שֵם כיסוי לכל מיני מקרי מוות שלא ידוע עד הסוף מה קרה הם תוצאה של הריגה מכוונת, אם בתסמונת התינוק המנוער או בכל מיני דרכים אחרות.

יצחק קדמן: בארצות-הברית יש למעלה מ-300 ועדות אזוריות שבודקות כל מקרה מוות של ילדים.

יצחק קדמן: ילד עד גיל 5 שמת, לא סוגרים שום דבר אלא בודקים כדי לדעת, כדי ללמוד, כדי להבין מה קרה.

יצחק קדמן: הצעתי את זה למשרד הבריאות כבר לפני שנים רבות אך זה לא קורה כאן.

יצחק קדמן: צודק מי שאמר כאן שמקרה המוות זה הקצה הקיצוני ברצף עצום של מקרים.

יצחק קדמן: רק היום הצלחנו להשיג את הנתונים החדשים על ילדים שהם קורבנות התעללות.

יצחק קדמן: זה שילד נשאר בחיים – כולנו כבר שכחנו את המקרה הידוע מירושלים שבו מישהו שהתחזה לרב ויושב לו היום בברזיל בנחת ואינני יודע מדוע לא מגיע ארצה, פגע בילדים ביחד עם האמא ועם שותפים נוספים.

יצחק קדמן: יש ילד קטן ששוכב כצמח בבית-חולים בירושלים כבר חודשים.

יצחק קדמן: הלוואי ויקרה נס והוא יתעורר, אבל אם לא יקרה נס הוא ימות, זה שאלה של זמן.

יצחק קדמן: הוא לא נכנס לסטטיסטיקה.

יצחק קדמן: חסרים הורים שרוצחים כל יום את הבנות שלהם בזה שהם מקיימים איתן יחסי מין בגילוי עריות?

יצחק קדמן: אני כבר לא יודע מה קל ממה, אולי קל יותר למות וזהו מאשר להירצח כל יום מחדש.

יצחק קדמן: אני רוצה לומר גם שאני משבח מאוד את גברתי היושבת-ראש שכינסה בפגרה את הישיבה.

יצחק קדמן: אסור להניח לנושא הזה.

יצחק קדמן: זה לא ייגמר בישיבה אחת.

יצחק קדמן: למה?

יצחק קדמן: מפני שמדינת ישראל באמת לא רוצה לטפל בנושא.

יצחק קדמן: עם כל זה שיגידו שיש פה פרויקט ושם פרויקט – המדינה לא רוצה לטפל בנושא הזה גם בימים האלה.

יצחק קדמן: רק לפני שבועיים החליטו לקצץ בתקציב משרד הרווחה 6%.

יצחק קדמן: ממה זה יבוא?

יצחק קדמן: מפקידים ששותים תה?

יצחק קדמן: אין דבר כזה.

יצחק קדמן: לא יהיו פקידי סעד, יהיו 6% פחות פקידים.

יצחק קדמן: תהיה עלייה במספר המקרים ופחות עובדים.

יצחק קדמן: איך אנחנו רוצים שטיפות חלב יאתרו?

יצחק קדמן: איך?

יצחק קדמן: הוזכר כאן בצדק שראש הממשלה מנע את ההפרטה של טיפות החלב.

יצחק קדמן: אגב, אם אתם חושבים שמשרד האוצר ויתר על זה אתם טועים.

יצחק קדמן: הוא יחזור לזה השנה ובשנה הבאה.

יצחק קדמן: אבל לפני ההפרטה יש שלב ידוע.

יצחק קדמן: כל מי שעוסק בהפרטה יודע שלפני ההפרטה בא שלב ייבוש.

יצחק קדמן: מייבשים את השירות כדי שהציבור יגיד: איזה מין שירות זה?

יצחק קדמן: ואז אומרים: בואו נפריט אותו והוא ישתפר.

יצחק קדמן: את הייבוש אנו רואים – עוד לא החזירו לטיפת חלב את הכסף שלקחו.

יצחק קדמן: מדובר על לפחות 70 מיליון שקל, לא כדי לשפר את המצב אלא כדי להגיע למה שהיה.

שושנה גולדפינגר: בטיפות חלב נגבית אגרה של 570 שקל למי שרוצה לקבל את השירות.

יצחק קדמן: עד מחר נצקצק בשפתיים ונשאל למה טיפת חלב לא איתרה את הילד ולמה שירותי הרווחה לא יצאו בזמן.

יצחק קדמן: אני מזמין את כל חברי הכנסת, תבקרו פעם בשירותי הרווחה ותראו יום עבודה רגיל שלהם, תראו באילו תנאים הם עובדים שם.

יצחק קדמן: אנחנו באמת לא רוצים לטפל בעניין הזה.

יצחק קדמן: במקרה של התעללות הראשונים שמוזעקים לחקור את הילד זה לא המשטרה, אסור למשטרה לחקור ילדים מתחת לגיל 14, אלא חוקר ילדים מיוחד, יש פונקציה כזאת.

יצחק קדמן: אתמול שמעתי, הקשיבו היטב, במחוז תל-אביב והמרכז של משרד הרווחה עד לסוף החודש הבא עוזבים בשל כל מיני סיבות 5 חוקרי ילדים את עבודתם.

יצחק קדמן: ההוראה שהם קיבלו, אסור לאייש את התקנים המתפנים.

יצחק קדמן: מי יילך לחקור את הילדים?

יצחק קדמן: אנחנו מצקצקים בשפתיים: איום ונורא, רוצחים ילדים במדינת ישראל, אך אנו שומטים את הקרקע מתחת לרגליהם של מי שצריכים לטפל בעניין הזה.

יצחק קדמן: אז בואו לא נהיה צבועים.

יצחק קדמן: יש כאן צביעות בלתי רגילה.

יצחק קדמן: לא צריך פרויקטים חדשים, האמינו לי.

יצחק קדמן: העובדים הסוציאליים ואחיות טיפות חלב והיועצות בבית-הספר ושאר האנשים – כן, גם אנשי מחלקת הנוער של המשטרה – יודעים לעשות את עבודתם.

יצחק קדמן: הם לא צריכים פרויקט חדש.

יצחק קדמן: תנו להם לעשות את העבודה.

יצחק קדמן: אבל לא נותנים לעשות את העבודה וכאליבי בונים פרויקט כזה ופרויקט אחר.

יצחק קדמן: לא צריך פרויקט.

יצחק קדמן: צריך מדיניות, צריך משאבים, צריך רצון אמת לטפל בעניין.

יצחק קדמן: אם לא נעשה את זה – והגשנו גם לוועדה הזאת תוכנית פעולה מפורטת מאוד, שלא יגידו שלא יודעים מה לעשות.

יצחק קדמן: יודעים מה לעשות.

יצחק קדמן: יש לנו את הידע, יש לנו את אנשי המקצוע, יש לנו את האנשים הטובים בארגונים הוולונטריים, כולם יודעים מה לעשות.

יצחק קדמן: האם אנחנו רוצים באמת ובתמים להשקיע ולעשות?

יצחק קדמן: כרגע נראה שהתשובה היא לא.

איציק פרי: דבר אחד ויחיד ברור, שיָקָר להגן על ילדים ואת היוקר הזה מדינת ישראל לא מוכנה לשלם.

איציק פרי: דיברו כאן על שינויי חקיקה.

איציק פרי: אין צורך בשום שינוי חקיקה.

איציק פרי: כפקיד סעד לחוק הנוער במשך 35 שנים, מעולם לא הרגשתי שחסר לי ולו סעיף אחד כדי להגן על ילדים, אבל היה חסר לי זמן, היו חסרים לי מקלטים, היו חסרים לי כל מיני משאבים כדי לעשות את הדברים.

איציק פרי: לפני רגע דיבר כאן ד"ר יצחק קדמן על חוקרי הילדים.

איציק פרי: מתוך 41,000 ילדים שצריכים להגיע לחקירת ילדים בצורה כזאת או אחרת, רק היום יש רשימת המתנה של כ-800 ילדים.

איציק פרי: כלומר ילד שידווחו עליו היום יגיע לחקירה בעוד 3 או 4 חודשים.

איציק פרי: אני כבר לא מדבר על כך שעכשיו הולכים לקצץ בתקנים.

איציק פרי: במספר חוקרי הילדים הקיים אי אפשר לבצע את העבודה בקצב הנדרש כפי שמגיע לילד שהיום גילה את הסוד וכבר היום צריך להיחקר ומייד שיתחילו לטפל בו בכל רוחב החזית.

איציק פרי: שמעתי את נציגת המשרד לקליטת העלייה.

איציק פרי: גברת שרה כהן תיארה הרבה מאוד עבודת מטה חשובה כדי להתמודד עם קשיים של משבר הגירה.

איציק פרי: זה לא עלייה אלא הגירה.

איציק פרי: אתם יודעים כמה עובדים סוציאליים יש במשרד לקליטת העלייה?

איציק פרי: 6 לכל הארץ.

איציק פרי: זה בדיוק העניין.

איציק פרי: כך אי אפשר לעשות את הדברים.

איציק פרי: דיברה כאן חברת הכנסת קולט אביטל על הצורך בשולחן שסביבו יישבו כולם.

איציק פרי: נעזוב את הרמה הארצית, אדבר על הרמה המקומית.

איציק פרי: דנו בנושא ילדים בסיכון וחוקקו את חוק פעוטות בסיכון, שבמהותו יוצר שולחן בכל ישוב כדי להחליט על תוכניות לטיפול בילדים בגיל הרך.

איציק פרי: החוק במתכונתו יוצר חובה חוקית בלשכות לשירותי רווחה לקיים את הדיון ולכנס את הוועדות ולעשות עבודה מאוד-מאוד אינטנסיבית.

איציק פרי: אבל רק דבר אחד לא עשו כאשר חוקקו את החוק, לא שאלו על חשבון מה זה יבוא.

איציק פרי: היום דנים הרבה מאוד בוועדות כדי להיות באמת חכמים ולבנות תוכניות טיפול נכונות, אבל גזלו את זה מזמן הטיפול עצמו.

איציק פרי: מעבר לדברים הנכונים מאוד שנאמרו כאן על-ידי רוב מי שדיברו לפניי, רבותי, אם אתם רוצים לעשות, כדי שיהיה סימן שמדינת ישראל באמת רוצה להגן על הילדים שלנו, אולי תטפלו כרגע רק בתקציב של חוקרי הילדים כדי שרשימת ההמתנה המבישה הזאת תיעלם.

איציק פרי: אם תטפלו בזה אז נתחיל להאמין לכם שאתם באמת רוצים לעשות משהו לטובת הילדים.

איציק פרי: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: התייחסתם לחקירת הילדים.

ליה שמטוב: אני רוצה בכל זאת לחזור לנושא שלנו, לנושא הנשים.

ליה שמטוב: רציתי לשאול על חקירת הנשים שמתבצעת היום.

ליה שמטוב: אולי צריך להיות גוף חיצוני נוסף שייתן עוד חוות דעת, עוד בדיקה פסיכיאטרית חיצונית של האישה על-ידי מי שיכול לתת הסברים למקרים האלה, אינני יודעת מה.

ליה שמטוב: האם צריך את זה או לא צריך את זה?

ליה שמטוב: אולי מישהו יכול לענות.

שושנה רון: התייחסתי לזה.

חנה שטרום כהן: אני פסיכולוגית קלינית בכירה.

חנה שטרום כהן: אני עובדת קרוב ל-30 שנים בבריאות הנפש, 26 שנים וחצי בתחנה לבריאות הנפש.

חנה שטרום כהן: מה שקרה לאחרונה לא מפתיע אותנו בכלל.

חנה שטרום כהן: הכתובת היתה על הקיר.

חנה שטרום כהן: יש הידרדרות גדולה מאוד של השירותים שאמורים למנוע מקרים כאלה מלקרות.

חנה שטרום כהן: מתי יכול לקרות אירוע כזה?

חנה שטרום כהן: זאת תגובה פתולוגית למצב של מצוקה נפשית, כאשר יש חוויה סובייקטיבית של חוסר אונים.

חנה שטרום כהן: החוויה הזאת היא תוצר של עוצמת הלחץ, מצד אחד, מה שגורם את המצוקה, ומצד שני המשאבים שמאפשרים להתמודד.

חנה שטרום כהן: המשאבים להתמודד כוללים גם את מבנה האישיות.

חנה שטרום כהן: הבריאות הנפשית – וזה רצף, זה לא חולה או לא חולה, אלא כל הרצף של האם האישיות בשלה, האם יש הפרעת אישיות, ועד מחלה, ומסביב איזו תמיכה יש: משפחתית וחברתית, כאשר תעסוקה, תנאי דיור וקשרים חברתיים – הכול נכנס במסגרת המשאבים.

חנה שטרום כהן: מה שקורה במדינה במשך שנים רבות הוא ירידה גדולה מאוד במשאבים החיצוניים שאמורים לתמוך.

חנה שטרום כהן: אין עזרה בבנייה של מבנה האישיות.

חנה שטרום כהן: בכל המקרים האחרונים היה מדובר בילדים עם צרכים מיוחדים.

חנה שטרום כהן: לו הרשת של שירותי הבריאות והרווחה היתה פועלת כפי שצריך, או כפי שפעלה לפני 10, 20 ויותר שנים לא היינו מגיעים למצב כזה.

חנה שטרום כהן: אני עובדת בתחנה לבריאות נפש.

חנה שטרום כהן: אני זוכרת שבמשך שנים, עד לפני זמן לא רב, היה לנו צוות קהילה שעבד אך ורק על הקשר עם השירותים השונים.

חנה שטרום כהן: אנחנו עובדים עם שירותי הרווחה, עובדים עם טיפות חלב, עובדים עם בתי-הספר, עם קידום נוער ועם המשטרה.

חנה שטרום כהן: היום אנו עדים לתהליך של הפרטה וצמצום שירותים, גם שירותי רווחה.

חנה שטרום כהן: יש לנו פורום משותף בירושלים.

חנה שטרום כהן: נאמר כאן שלא מדברים.

חנה שטרום כהן: אנחנו מדברים.

חנה שטרום כהן: אולי במשרדים למעלה לא מדברים.

חנה שטרום כהן: בשטח העובדים מדברים ביניהם.

חנה שטרום כהן: אנחנו נפגשים עם עובדי רווחה.

חנה שטרום כהן: אני פסיכולוגית קלינית.

חנה שטרום כהן: בשירותי הרווחה יש מאות תיקים.

חנה שטרום כהן: איך הם יכולים בכלל לטפל במי שכבר פנה אליהם?

חנה שטרום כהן: ומה עם איתור מוקדם?

חנה שטרום כהן: איתור מוקדם מתבסס על עובדי רווחה וגם על מורים, טיפות חלב וארגונים וולונטריים.

חנה שטרום כהן: הם הכתובות, הם המפנים.

חנה שטרום כהן: אנחנו נעשה את עבודת הטיפול במידת הצורך: ייעוץ לכל הגופים האלה, טיפול ממוקד בנשים, עבודות מניעה, אבל לשם כך צריך הקצאה של משאבים.

חנה שטרום כהן: אני שומעת כאן על כל מיני תוכניות חדשות ואני משתגעת.

חנה שטרום כהן: כפי שאמר ד"ר קדמן, אנחנו יודעים את העבודה, אבל מצמצמים אותנו.

חנה שטרום כהן: חלק משירותי הרווחה עברו הפרטה.

חנה שטרום כהן: בשירות בריאות הנפש מתכננים לעשות הפרטה, להעביר אותנו לקופות-החולים, שאת השירותים ייתנו כל מיני יזמים פרטיים.

חנה שטרום כהן: האוכלוסייה שמדובר עליה כאן סובלת ממצוקה פסיכו-סוציאלית.

חנה שטרום כהן: הם לא חולים אבל אין להם כוחות להתמודד עם מצוקות החיים.

חנה שטרום כהן: במסגרת הרפורמה הם יוצאים אפריורית מן הזכאות לקבל טיפול ולא מופיעים בסל.

חנה שטרום כהן: יהיה מגע ישיר אך ורק של מי שפנה ועם הקצבת שעות שאינה מספקת.

חנה שטרום כהן: ומה עם התהליך של הפנייה שלנו, של האיתור, ששכנים מתקשרים אלינו ומודיעים שיש איזה מקרה?

חנה שטרום כהן: זה בכלל לא יהיה קיים בסל על-פי הרפורמה.

חנה שטרום כהן: לכן, כפי שאמרו כמה מקודמיי, לא צריך תוכניות חדשות.

חנה שטרום כהן: צריך שינוי מדיניות.

חנה שטרום כהן: וכאן חייבת להיות פנייה משמעותית מאוד.

חנה שטרום כהן: משרד האוצר שולט לנו בתקציב.

חנה שטרום כהן: יש להם תפיסה שהמדינה לא יודעת לעשות, כאילו שיזמים בנו את המדינה, הקימו את מערכת החינוך ואת הצבא.

חנה שטרום כהן: הם טוענים שהמדינה לא יכולה לעשות ומפנים את זה ליזמים שכל התקציבים הולכים לכיסם והשירות נותר מצומצם ולא מספיק.

חנה שטרום כהן: אם רוצים לפתור את הבעיה חייבים להגביר את רשת התמיכה החברתית, לאפשר לשירותים המקצועיים לפעול, שיוכלו גם לעבוד ברצף עם השירותים ההתנדבותיים בתוך הקהילה.

חנה שטרום כהן: אדם עם כל הרצון הטוב שלו, אם אין לו ידע מקצועי לא תמיד יודע מה לעשות.

חנה שטרום כהן: נפלא שהוא נמצא שם בשטח כסוכן, אבל צריך שיהיה לו גב מקצועי, שיהיה לו עם מי לדבר, שבשעת הצורך יגיד לו: את האדם הזה צריך להפנות לתחנות לבריאות הנפש או ללשכות רווחה או לטיפות חלב, לכל שירות שיש לו איזשהו גרעין של ידע מקצועי.

חנה שטרום כהן: הדיבור בינינו, תאמינו לנו שאנחנו יודעים לעשות את זה.

חנה שטרום כהן: רק תנו לנו לעשות את העבודה.

ברכה ארג'ואני: תודה גברתי היושבת-ראש.

ברכה ארג'ואני: אני מברכת אותך על הדיון הזה.

ברכה ארג'ואני: הדוברים לפניי דיברו על דברים שאכן רציתי לדבר עליהם, אבל אני רוצה לחדד אותם.

ברכה ארג'ואני: אני מבקשת לחזור ולומר בתחילת דבריי, אין שום תירוץ ושום הצדקה לרצח של ילדים או אלימות כלפי ילדים, אם מצד האמא ואם מצד האבא או מצד האחים והאחיות.

ברכה ארג'ואני: לא מקובל עליי בשום אופן שתהיה אלימות.

ברכה ארג'ואני: אבל אני מבקשת לחדד את הבעיה ואת המצוקה שבה נתונות אימהות, ובמיוחדת אימהות חד-הוריות כאשר הן נמצאות במצב כלכלי קשה מאוד, כאשר הן יודעות שהן נזרקות לרחוב.

ברכה ארג'ואני: יש לי הרבה כעס כלפי שירותי הרווחה.

ברכה ארג'ואני: יושבת היום ברחבת המועצה בפרדס חנה אמא עם 4-5 ילדים.

ברכה ארג'ואני: שירותי הרווחה יודעים לאיים שייקחו ממנה את הילדים כי הילדים נמצאים ברחבה כי אין להם דיור, אין להם קורת-גג, אבל לטפל בבעיה ובמצוקה של חוסר דיור – בזה אי אפשר לטפל.

ברכה ארג'ואני: אחר-כך אומרים שהילדים האלה בסיכון.

ברכה ארג'ואני: האמא לא מרביצה, האמא לא מתעללת בילדים.

ברכה ארג'ואני: האמא נלחמת שתהיה להם קורת-גג.

ברכה ארג'ואני: מצד שני, כאשר מגיעות לארגון שלנו פניות על אלימות במשפחה ואנחנו מנסים לערב את הרווחה, והרווחה והמשטרה אומרים שהם הרימו יד – לפני הדיון דיברתי עם רב פקד עודד מזרחי וסיפרתי לו על שני מקרים מאוד יוצאי דופן שהגיעו לטיפולנו כארגון חברתי וניסינו לראות איך המשטרה מעורבת בהם ואיך הרווחה מטפלת בהם.

ברכה ארג'ואני: גם אנחנו כארגון חברתי, כארגון שטח, אין לנו הרבה כלים ומשאבים ואין לנו הידע איך לנהוג במקרים כאלה או אחרים של ילדים שנמצאים בסיכון או שסובלים מאלימות במשפחה.

ברכה ארג'ואני: כאשר אני מפנה למשטרה או לרווחה מקרים כאלה אני מצפה שהם יטופלו באופן מיידי.

ברכה ארג'ואני: אבל זה לא מה שאני רואה קורה בשטח, לצערי.

ברכה ארג'ואני: בשני המקרים האלה אני יודעת שבבוא היום יהיה שם רצח, אחד מן הילדים האלה ימות.

ברכה ארג'ואני: למה אי אפשר לטפל בזה?

ברכה ארג'ואני: למרות שהשכנים מתקשרים ומבקשים שהרווחה והמשטרה יטפלו בתיק הזה כולם אומרים "הרמנו ידיים, אנחנו לא יודעים מה לעשות, לא יכולים לטפל במשפחה הזאת ולא נגיע אליה".

ברכה ארג'ואני: איך זה ייתכן?

ברכה ארג'ואני: אי אפשר להאשים כל הזמן את הארגונים שלא ידעו ואת השכנים שלא דיברו, לבוא בטענות שהשכנים לא הזעיקו.

ברכה ארג'ואני: אני יודעת שבמקרים רבים אנשים מתקשרים בטלפון ואומרים שהם שומעים צעקות.

ברכה ארג'ואני: מה נעשה אחר-כך?

ברכה ארג'ואני: אני כשכנה לא יכולה לדעת מה עשו במקרה כזה או אחר.

ברכה ארג'ואני: הרבה מאוד מקרים נגרמים לאנשים כתוצאה מחוסר אונים, שהם לא יודעים איך להתמודד עם המצוקה היום-יומית, עם המצב הכלכלי הקשה מאוד, ובמיוחד אם אין לילדים קורת-גג.

ברכה ארג'ואני: אני יודעת על אישה שאמרה: מה אני יכולה לעשות שאני נזרקת עכשיו מן הבית.

ברכה ארג'ואני: האם עליי להרוג את עצמי ואת הילדים שלי כדי שלא נסתובב ברחובות?

ברכה ארג'ואני: מה יותר משפיל, להיות ברחובות או למות?

ברכה ארג'ואני: האצבע המאשימה מופנית בהחלט כלפי המדינה, כלפי מדיניות הממשלות לדורותיהן בהתייחסות למצוקות הכלכליות והחברתיות.

ברכה ארג'ואני: ייתכן שכתוצאה מן הדיון הזה יקום איזה גוף משותף לכל הגורמים, אך לא די לשבת ולדבר אלא צריך לעשות.

ברכה ארג'ואני: אני מאמינה שאם תצא מכאן קריאה לראש הממשלה לתת את התקציבים הדרושים לגופים המקצועיים שיטפלו בנושא אולי נוכל לעזור ולמזער את האלימות כלפי הילדים.

עודד מזרחי: גברתי, אם יורשה לי אבקש להגיב לדבריה של חברתי.

עודד מזרחי: היא אכן דיברה אתי וסיפרה לי על שני המקרים.

עודד מזרחי: היא גם אמרה שלפחות באחד המקרים הגיעה ניידת למקום והיא שמעה גם את דברי השוטרים.

עודד מזרחי: אני לא רוצה להתייחס למקרה נקודתי כי לא בדקתי את זה, אבל להערכתי החומר הועבר גם לשירותי הרווחה.

עודד מזרחי: כל מידע שמגיע למשטרה נבדק.

עודד מזרחי: המודיע עצמו לא מקבל פירוט מה נעשה עם המידע שהוא מסר, לכן לעתים נראה לו שלא נעשה דבר.

עודד מזרחי: שוב, לא בדקתי את המקרים עליהם גברת ברכה ארג'ואני דיברה אתי לפני תחילת הדיון.

ברכה ארג'ואני: אני כאזרח, כשכנה, שאולי גם דיווחתי למשטרה אף פעם לא יכולה לדעת מה עשו הגורמים המקצועיים

חנה שטרום כהן: השכנים גם לא צריכים לקבל את המידע.

ליה שמטוב: אני חושבת שזה לא צריך להעסיק את מי שמתקשר ומדווח.

ליה שמטוב: חובה לעשות את זה וטוב מאוד להיות ערניים ולא אדישים.

ליה שמטוב: המשטרה צריכה לטפל ומשרד הרווחה צריך לטפל.

ברכה ארג'ואני: זה לא רק המשטרה.

ברכה ארג'ואני: המשטרה לא תמיד יכולה למנוע את האלימות.

ברכה ארג'ואני: כפי שאמר לי רפ"ק עודד מזרחי קודם, אדם יכול לשבת בכלא 5-6 שנים בשל עבירות אלימות וכאשר יחזור הביתה להמשיך עם מעשי האלימות אם לא יטפלו בו כפי שצריך.

שושנה גולדפינגר: אני רוצה לומר עוד מילה על טיפות החלב.

ליה שמטוב: אנחנו צריכים עוד מעט לסיים ויש עוד מוזמנים שהגיעו לכאן ורוצים להשתתף בדיון.

אורלי אריאל: אני מנכ"לית ער"ן – עזרה ראשונה נפשית.

אורלי אריאל: אני מצטרפת לברכות ליושבת-ראש הוועדה על הכינוס המיוחד ועל היוזמה הברוכה לזמן גם את הארגונים החברתיים.

אורלי אריאל: הארגונים החברתיים במקרה הזה, כאשר עוסקים כאן במניעה, יש להם משמעות רבה מאוד ורחבה לצד תפקידי המדינה.

אורלי אריאל: אין ספק שהארגונים החברתיים נוגסים בחלק מן הפעילות שלא נעשית על-ידי המדינה.

אורלי אריאל: זאת ההזדמנות שבה כולנו צריכים לחבור יחד ולתמוך באותם ארגונים חברתיים שיש להם חלק משמעותי ביכולת למנוע דברים מעין אלה.

אורלי אריאל: אלה ארגונים שנוטלים על עצמם אחריות חברתית חשובה וחשוב לתת להם את כל התמיכה.

אורלי אריאל: חברת הכנסת נאדיה חילו ציטטה פקס שקיבלה מאישה.

אורלי אריאל: לער"ן מגיעים עשרות ומאות ועשרות אלפי הודעות בשנה על מצוקות כאלה ואחרות, ביניהן של נשים שבדיכאון לאחר לידה או אימהות חד-הוריות שמגלות מצוקה וסיפורים רבים שכאלה.

אורלי אריאל: יש צורך בשיתוף פעולה של הגורמים השונים במדינה עם ארגון כזה שמהווה ערוץ אנונימי, וכערוץ אנונימי הוא מעודד ונותן לגיטימציה לפנות לאנשים שלא מוכרים לרשויות הרווחה.

אורלי אריאל: גברת חנה סלוצקי יצאה מכאן, אבל היא היתה יכולה להעיד כמה פניות היא קיבלה מער"ן בשבוע האחרון בעקבות אותם אירועים אחרונים, שבעקבותיהם הגיעו לער"ן סיפורים ואנחנו מצאנו לנכון לדווח על-פי החוק.

אורלי אריאל: אני רוצה להציג את מודל צה"ל ושיתוף פעולה שלו עם ער"ן כדוגמה יוצאת מן הכלל.

אורלי אריאל: לפני 3 שנים צה"ל היה צריך להתמודד במגמה להפחית את מקרי ההתאבדויות.

אורלי אריאל: הוא נקט בפעולות רבות ושונות ומבורכות כדי להקטין ולצמצם את מקרי ההתאבדויות בצה"ל.

אורלי אריאל: לצד זה נכנסנו לשיתוף פעולה עם צה"ל ועם משרד הביטחון בהפעלה של קו חם מיוחד לחיילים כדי לאפשר פנייה אנונימית.

אורלי אריאל: המשמעות של פנייה אנונימית עצומה באיתור אותו פוטנציאל של מי שעומד לשים קץ לחייו.

שושנה רון: זה מוצלח מאוד.

אורלי אריאל: צה"ל מעיד בכל שנה על הפחתת מקרי ההתאבדות.

אורלי אריאל: אנחנו מדווחים על אלפי שיחות שאנחנו מבצעים עם חיילים במשך השנה ואנחנו בטוחים שיש לכך תרומה במניעת הרצח הבא.

אורלי אריאל: במקרה הזה אני קוראת גם ליושבת-ראש הוועדה ולכל חברות הכנסת וחברי הכנסת שהצטרפו לישיבה המבורכת הזאת, להילחם.

אורלי אריאל: שלוש הרציחות הללו מדליקות אצל כולנו נורה אדומה.

אורלי אריאל: אנחנו חייבים להקצות את התקציבים הנדרשים.

אורלי אריאל: אני יודעת שגם כאשר ער"ן מעבירה פניות למשרדי הממשלה, או למשרד הרווחה, המקרים לא מטופלים מיידית.

אורלי אריאל: כאן יש צורך ליצור חבירה שמאתרת ומטפלת.

אורלי אריאל: ארגון ער"ן ביחד עם ארגונים דומים בתחומים אחרים בהחלט יכולים להוות מקור שמציף את הסיפורים הללו, מטפל בהם ואולי מונע את הרצח הבא.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: הזמן שלנו קצר.

ליה שמטוב: אנחנו צריכים לסיים.

ליה שמטוב: אני מבקשת מכם לדבר ממש בקצרה.

רז משגב: נשאלה שאלה בתחילת הדיון על-ידי אחד מחברי הכנסת מה הגורם לכל מה שאנו חווים היום.

רז משגב: לדעתי יש שני גורמים עיקריים.

רז משגב: הגורם העיקרי הראשון הוא ריסוק מוסד המשפחה, שהוא הגוף שעיצב את ההתנהגויות הנורמליות הנורמטיביות של בני האדם.

רז משגב: הריסוק הזה נעשה בשנים האחרונות בסיוע פעיל של כל מיני ארגונים למיניהם יצירי הפמיניזם הרדיקלי.

רז משגב: הגורם העיקרי השני הוא ההתעלמות מן העובדה שיש נשים אלימות והתעלמות מן העובדה שלמעלה מ-75% מאירועי האלימות כלפי ילדים בבית נגרמים על-ידי נשים.

רז משגב: אלה נתונים שלא אני הבאתי, אלא הביאה ד"ר חניתה צימרין עוד ב-2005 לוועדה לזכויות הילד ופשוט התעלמו מן הדברים הללו שהיו ככתובת על הקיר.

ברכה ארג'ואני: האלימות של האישה נבעה מן האלימות של הגבר כלפיה, דרך אגב.

ברכה ארג'ואני: אל תנסה לתאר את הדברים כאילו הגברים בסדר והנשים לא בסדר.

רז משגב: לא הפרעתי לך ואני מבקש שלא תפריעי לי.

ליה שמטוב: אנחנו מדברים על הורים, ולא משנה אם זה אמא או אבא, הורים לילד.

ליה שמטוב: אין מקום לומר שזה 70% נשים ו-20% גברים.

ליה שמטוב: מה זה שייך לדיון?

ברכה ארג'ואני: וגברים שאונסים יום-יום את הבנות שלהם זה בסדר?

ליה שמטוב: יש לך איזו הצעה?

ליה שמטוב: אנחנו צריכים לסיים.

רז משגב: יש לי הצעה, לפחות בקטע שאני מצוי בו.

רז משגב: לפחות במקרי הגירושין, שמוסיפים למאסה הזאת בסביבות 30,000 ילדים בשנה, צריך ליצור מצב שהאב במקרה גירושין כן יהיה מעורב במשפחה על-ידי ביטול חזקת הגיל הרך, כדי שהמשפחה גם אם התגרשה עדיין תישאר חזקה במובנים מסוימים.

רז משגב: במקרים שבהם ידוע שהאם סובלת מבעיות כלשהן צריך לאפשר לאב לקבל את ההחזקה על ילדיו, מה שכיום לא עושים.

רז משגב: במקרים רבים דבר כזה ימנע בעיות.

ברכה ארג'ואני: למה שהאם לא תקבל טיפול?

ברכה ארג'ואני: (כולם מדברים ביחד)

ליה שמטוב: האבא באמת צריך להיות אחראי על הילד שלו ולא משנה אם ההורים התגרשו או לא, אבל במקרה הספציפי שלפנינו אנחנו רואים את האב שגר ממול עם אישה חדשה.

ליה שמטוב: מה קרה?

ליה שמטוב: אי אפשר כבר לשכור דירה במקום אחר?

ליה שמטוב: הוא רוצה להיות קרוב לילד, הוא רוצה לחנך את הילד, הוא רוצה שהילד יבוא אליו – בבקשה, אבל איך התגרשת ואתה גר מול דירתה של אשתך לשעבר?

ברכה ארג'ואני: זה היה ממש התעללות בה.

רז משגב: אני יכול לענות תשובה לגברתי.

רז משגב: אחת הטענות שטענו בפני ועדת שמיד, שאי אפשר לקיים החזקה משותפת אם ההורים לא גרים בקרבת מקום.

ליה שמטוב: קצת סטינו מן הנושא.

ליה שמטוב: עוד נדבר גם על הנושא הזה.

שולמית סהלו: אני מקואליציית יחדיו למניעת אלימות במשפחה האתיופית.

שולמית סהלו: עמותת שתי"ל מרכזת את הקואליציה.

שולמית סהלו: קודם כול אני רוצה לברך את היושבת-ראש על הדיון.

שולמית סהלו: אני רוצה להסתכל על זה מכיוון אחר.

שולמית סהלו: לרוב הדברים שנאמרו כאן אני מסכימה פחות או יותר, ולא ארחיב בשל קוצר הזמן.

שולמית סהלו: ישבנו כאן במסגרת הוועדה לקידום מעמד האישה וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות מגמת עלייה ברצח נשים בנות הקהילה האתיופית.

שולמית סהלו: דיברנו על משברים בהגירה, דיברנו על המשברים האחרים של המשפחה והתפרקות המשפחה בעקבות העלייה.

שולמית סהלו: נמצאו כמה פתרונות, שאחד מהם הוא הכשרת עובדים סוציאליים בתחום מניעת אלימות והעסקתם במרכזים למניעת אלימות במשפחה.

שולמית סהלו: במשך 8 חודשים הכשירו אותם, לאחר ההכשרה הזאת העסיקו אותם במשך שנה וברוך השם אנחנו רואים שב-2008 לא היו מקרי רצח, וגם על-פי נתונים של המשטרה רואים ירידה בהיקף האלימות, אבל עכשיו מפסיקים את העסקתם כי רואים איזו תוצאה.

שולמית סהלו: דיברנו על כך שעולים חדשים צריכים טיפול מעמיק יותר, טיפול לאורך זמן, לא 'זבנג וגמרנו'.

שולמית סהלו: בספטמבר יפסיק להינתן תקציב של 10 עובדים סוציאליים, שאנחנו רואים את האפקט של עבודתם.

שולמית סהלו: זה מונע כמובן רצח של נשים אבל יש לזה גם השלכות על מניעת רצח בנפש וצלקות לאורך זמן לילדים.

שולמית סהלו: הפעולה יכולה להיות אפקטיבית כאשר יש כוח-אדם.

שולמית סהלו: חשוב מאוד שיהיה קשר בין מה שאנו מתכננים ובין מה שעושים בפועל.

ליה שמטוב: רשות הדיבור לגברת זויה גורנשטיין, אבל רק משפט אחד, בבקשה.

זויה גורנשטיין: למה רק משפט אחד?

זויה גורנשטיין: אנחנו באים לכאן לא בשביל לומר משפט אחד כי יש הרבה בעיות.

זויה גורנשטיין: לשם כך אנחנו כאן.

זויה גורנשטיין: אני יושבת-ראש הקואליציה הארצית למשפחות חד-הוריות.

זויה גורנשטיין: אני מכירה היטב את הבעיות שלהן: גם עליית שכר הדירה, גם המסים, גם הביטוח הלאומי מוריד שוב את קצבאות הילדים ואינני יודעת מדוע – היום מקבלים 152 שקלים עבור כל ילד.

זויה גורנשטיין: מה אפשר לעשות עם זה?

זויה גורנשטיין: אימהות חד-הוריות רבות מפחדות ללכת לעובדות הסוציאליות.

זויה גורנשטיין: יש בעיות רבות.

זויה גורנשטיין: אין ביטחון בארץ.

זויה גורנשטיין: אנחנו לא יודעים לאן צריך לפנות.

זויה גורנשטיין: הייתי כאן פעמים רבות ואני רואה שלא עוזרים בכלום.

זויה גורנשטיין: רק כל אחד מדבר והולך הביתה וזהו.

זויה גורנשטיין: אני רוצה לשמוע על פתרונות.

זויה גורנשטיין: אישה נמצאת לבד בארץ עם 5 ילדים, אין לה אף אחד.

זויה גורנשטיין: מי יעזור לה?

ליה שמטוב: דיברנו כאן על מצוקה ועל דיור, והזכרתי את האמא עם 5 הילדים.

ליה שמטוב: הוועדה מתכנסת כדי לדבר ולסכם את הדברים ולפעול אחר-כך.

ורדה וירזבינסקי: אנחנו הבאנו קצת פתרונות.

ליה שמטוב: אני מבקשת לסכם את הדיון.

ליה שמטוב: הוועדה לקידום מעמד האישה מביעה צער עמוק על מקרי הרצח של הילדים על-ידי אמהותיהם.

ליה שמטוב: הוועדה לקידום מעמד האישה דורשת ממשרד הבריאות לעשות אבחון חיצוני ובלתי תלוי במצבן הנפשי של הנשים.

ליה שמטוב: הוועדה לקידום מעמד האישה מציעה להקים רשות שתרכז ותאחד את הגורמים הרלוונטיים, כדי לאפשר זרימת מידע בצורה חופשית בין המשרדים.

ליה שמטוב: הוועדה לקידום מעמד האישה דורשת ממשרד הבינוי והשיכון לשנות את הקריטריונים לקבלת דיור או סיוע בשכר דירה ולחדש את הבנייה.

ליה שמטוב: הוועדה לקידום מעמד האישה מבקשת ממשרד הרווחה להגביר את הפיקוח והטיפול במשפחות שיש בהן בעיות.

ליה שמטוב: הוועדה לקידום מעמד האישה דורשת משר האוצר לבטל את הכוונה לקצץ 6% מתקציבי משרד הרווחה.

ליה שמטוב: כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה וחברה בסיעת ישראל ביתנו בכנסת אני מודיעה שנעשה הכול כדי לא לאפשר לאוצר לקצץ מן התקציבים, אלא להיפך, נדרוש להוסיף תקציבים לגורמים השונים המטפלים בנושאים הללו.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: הישיבה נעולה.