הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 74, 2007-07-18 09:00

גדעון סער: אני פותח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה כאשר על סדר היום דיווח על יישום התוכניות לטיפול בנפגעות תקיפה מינית ולהוצאת נשים ממעגל הזנות.

גדעון סער: ביקשתי לכנס את הישיבה הזאת עוד במהלך הכנס הנוכחי, כנס הקיץ, על מנת לוודא את ההתקדמות בתכנון וכמובן בביצוע של שני הנושאים הללו להם התחייב ראש-הממשלה במהלך הופעתו בפני הוועדה ב-1 בינואר.

גדעון סער: אני יודע שיש הבדל ברמת ההיערכות בין שני הנושאים, כך מרית מעדכנת אותי, אבל אנחנו חייבים לוודא – ואני יודע שהכוונות של ראש-הממשלה היו כוונות אמיתיות בנושאים הללו – את הביצוע של הנושאים הללו וגם את ההעברות התקציביות שכרוכות בכך.

גדעון סער: אני מבקש ממנהלת הרשות למעמד האישה, יועצת ראש-הממשלה לקידום מעמד האישה, מרית דנון, לפתוח בדברים.

מרית דנון: תודה רבה.

מרית דנון: הייתי רוצה להתחיל דווקא במשהו מאוד אישי.

מרית דנון: אתמול הייתה לי פגישה עם אישה נפגעת תקיפה מינית – אני בכוונה מעמעמת את הדבר הזה – שנפגעה לפני למעלה מעשר שנים וכמה שאני קוראת ולומדת את הנושא ומתעמקת, אתמול פתאום הבנתי שאולי חוץ מאנשי המקצוע שנתקלים בנשים האלה מדי יום, רובנו לא מבינים במה מדובר, מה גודל הפגיעה, זה שלפעמים נשאר בחיים מישהו שהוא מת, ראיתי חי-מת מהלך ולכן אני רוצה להדגיש כאן את גודל הרגע הזה שלנו בוועדה כי אני באמת מרגישה שיש פה תנופה של עשייה וזו החובה שלנו כחברה לתת לנשים שעברו תקיפה מינית אולי לא שיקום מלא, כי אולי לפעמים זה בלתי אפשרי, אבל לפחות לאישה כמו שראיתי אתמול, לתת לה את האפשרות לקום בבוקר ולדעת למה היא קמה ושהשמש זורחת ולפעמים אפשר להעלות איזה בדל של חיוך.

מרית דנון: כאשר שאלתי אותה בין השאר מה היא הייתה רוצה חוץ מטיפול כזה וכזה, הייתה שתיקה של כמה דקות ולאחר מכן היא אמרה לי שהיא הייתה רוצה את החיים שלה שנלקחו ממנה בחזרה.

מרית דנון: כמו שיושב-ראש הוועדה אמר אנחנו בעצם היום מדווחים בעקבות הופעת ראש-הממשלה ב-1 בינואר.

מרית דנון: מי שלא היה בישיבת הוועדה, הוצגו בפני ראש-הממשלה ב-1 בינואר שתי תוכניות כאשר תוכנית אחת היא לטיפול בנפגעות תקיפה מינית והתוכנית השנייה היא הוצאת הנשים ממעגל הזנות.

מרית דנון: ראש-הממשלה הודיע על תקצוב של שתי התוכניות הללו בסך של 30 מיליון שקלים, כל תוכנית 15 מיליון שקלים, כאשר החלוקה היא 20 מיליון שקלים לשתי התוכניות בשנת 2007 ועוד 10 מיליון שקלים בשנת 2008.

מרית דנון: בעקבות הישיבה אז פנינו אל מנכ"לי המשרדים הרלוונטיים וביקשנו שכל משרד ימנה שני נציגים.

מרית דנון: הוקמה ועדה בין-משרדית שהתחילה לפעול ברצף ובאמת אני רוצה להודות כאן לכל חברי הוועדה שנוכחים כאן.

מרית דנון: זה היה תענוג לעבוד אתכם.

מרית דנון: היה פה שילוב ידיים.

מרית דנון: אני חושבת שהייתה עבודה טובה שנעשתה באמת ברוח טובה, ולכן הגענו עד הלום.

מרית דנון: עוד משהו שמאוד מטריד אותי באופן אישי.

מרית דנון: לפני כשבוע-10 ימים התפרסמה כתבה ב"ידיעות אחרונות" על התוכנית ובגלל חוסר דיוק תקשורתי נאמר שם שמרית דנון יזמה את התוכנית.

מרית דנון: אני מודיעה פה על גבעה רמה שזה לא אני יזמתי את התוכנית, הרשות לקידום מעמד האישה היא זאת שריכזה את הצוות, ואנשים אחרים יזמו את התוכנית, עבדו שנים על התוכנית, משרדי ממשלה ועמותות.

מרית דנון: אני לא אוהבת להתהדר בנוצות שאינן שלי והדבר הזה מאוד חרה לי.

מרית דנון: בכל ההופעות באותו יום אמרתי את הדברים ואמרתי את הדברים האלה גם בטלוויזיה וגם ברדיו.

מרית דנון: מאוד חשוב היה לי לומר זאת גם כאן.

מרית דנון: אני אציג בקצרה את דרך העבודה ואחר כך תהיה הצגה של התוכניות עצמן כאשר עדה פליאל-טרוסמן שתציג את הנושא של נפגעות תקיפה מינית כאשר התוכנית כבר מוכנה ויוצאת לדרך, וציפי נחשון-גליק תציג את הנושא של הוצאת נשים ממעגל הזנות.

מרית דנון: נשארה לנו עוד ישיבה אחת ואנחנו כבר בסיום הדרך ואני מקווה שאנחנו כבר יוצאים אליה.

מרית דנון: בבואנו לדון בבעיה היינו מודעים לכך שהתקציב הוא מוגבל והוא לא נותן מענה לתופעה כולה.

מרית דנון: לא רציתי שבעקבות תוכנית כזאת יתקבל איזה רושם שכל הבעיות נפתרות - כי הבעיות לא כולן נפתרות – ולכן המסמך שיצא הוא מסמך שסוקר את הבעיה בכללותה ומדגיש גם את הנושאים שאינם מטופלים במסגרת התוכנית.

מרית דנון: התוכנית בעיקרה מתמקדת בנערות ובנשים.

מרית דנון: משרד החינוך העלה את הבעיה שהתוכנית לא נותנת מספיק מענה לילדים, ובהחלט התקיפות המיניות לצערנו לעתים מתרחשות בגיל הרבה יותר צעיר ולא דווקא מגיל 13 אלא לפעמים מגיל 4 ו-5 ואפילו פחות, ולכן ניסינו אתמול ברגע האחרון להגדיל עוד קצת את התקציב שקשור לילדים במערכת החינוך ולילדים בכלל.

מרית דנון: נמצאת כאן שוש צימרמן ואני יודעת שהתקציב הזה לא עונה על הכול, אבל עשינו כל מאמץ ואני מקווה שאולי בשנים הבאות נוכל להדגיש את הנושא הזה.

מרית דנון: התוכנית באופן כללי מדברת על שדרוג שלושה מרכזים קיימים, על הקמת שלושה מרכזים חדשים, על הקמת חלופה אשפוזית שהוצגה בזמנו בפני ראש-הממשלה על-ידי עמותת מקום בטוח, על הקמת שש דירות מעבר ליד המרכזים, ודבר מאוד חשוב – הכשרות והשתלמויות לאיתור וטיפול בנפגעות תקיפה מינית.

מרית דנון: אני רוצה לציין שבימים האחרונים אני שומעת בתקשורת טענות שהמדינה והחברה כאילו מאוד מעודדות נשים להתלונן אבל בעצם לא נותנות מענה.

מרית דנון: אני חושבת שהתוכנית הזאת היא באמת הוכחה שהמדינה נותנת מענה, אם לא מלא, מרחיבה מאוד את האזורים הגיאוגרפיים שהיו כלולים בתוכנית, מאוד מעבה את הטיפול, ואני חושבת שבהחלט זה צעד קדימה.

מרית דנון: אני רוצה לומר איך עבדנו בוועדה.

מרית דנון: התחלנו לשבת מספר ישיבות רצופות רק של המשרדים הממשלתיים.

גדעון סער: אנחנו ב-24 השעות האחרונות מנהלים מאבק נגד חוק ממשלתי מטורף שהביאו אתמול בהליכים מזורזים למניעת או לדחייה בפיקוח על עברייני מין מורשעים שהם משוחררים, שהיישום שלו נדחה כבר פעם אחת, חוק שהכנסת עבדה עליו שמונה שנים, והיישום שלו לא כרוך בהיערכות תקציבית או אחרת שהיא מאוד יוצאת דופן, וזאת בעיניי נסיגה מאוד גדולה לאחור.

גדעון סער: היום תהיה הצבעה ואני מאוד מקווה שההצעה תיפול ושלא נהיה במצב שמצד אחד אנחנו מתקדמים אבל מהצד השני אנחנו נסוגים.

גדעון סער: אף אחד לא נתן הסבר.

גדעון סער: אנחנו כמעט הצלחנו אתמול להפיל את הפטור מחובת הנחה בוועדת הכנסת, אבל כאשר הממשלה הרגישה שהחוק בסכנה, היא קיימה את הדיון היום ודחתה את ההצבעה להיום והרבה מאוד מהחברים – מיכאל מלכיאור, שלי יחימוביץ ואחרים – התגייסו לעניין הזה, גם חברי כנסת משורות הקואליציה.

גדעון סער: ההצבעה צריכה להיות היום ואני מקווה שנצליח.

גדעון סער: גם לא שלחו את השר שהגיש את החוק כדי לנמק אלא שלחו את גדעון עזרא, שזה דבר מוזר מאוד.

מרית דנון: עוד שתי מלים על אופן העבודה של הצוות הבין-משרדי לשני הנושאים האלה.

מרית דנון: אנחנו ישבנו במספר ישיבות רצופות לכל נושא.

מרית דנון: בהתחלה ישבנו המשרדים הממשלתיים ובשלב האחרון הזמנו גם גופים לא ממשלתיים, בעיקר גופים שמטפלים בשטח, והכוונה הייתה להציג בפניהם את התוכנית, לשמוע את הערותיהם, ללמוד מהניסיון שלהם.

מרית דנון: מאוד היה חשוב שהגופים הממשלתיים יעבדו עם הגופים שעובדים בשטח כדי ללמוד מהניסיון ושהתוכנית תהיה מקובלת עליהם.

מרית דנון: זה נעשה גם בנשוא של נפגעות תקיפה מינית וגם בנושא של הזנות.

מרית דנון: אני רוצה שוב לומר תודה ליושב-ראש הוועדה.

מרית דנון: אני בהחלט מודעת לנושא ויודעת שאם לא היה מועלה הנושא בוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת ואם לא היה מוזמן ראש-הממשלה, לא היינו מגיעות עד הלום, במיוחד בנושא הזנות כאשר זאת בעצם הפעם הראשונה שיש גישה של המדינה, גישה מערכתית, עם רצף של שירותים לכל אורך הדרך ותקציב.

מרית דנון: אני באמת מודה לחבר הכנסת גדעון סער.

מרית דנון: זה משהו שאנחנו מאוד מתהדרים בו ואפילו באו"מ היינו מאוד גאות להציג את הנושא הזה שהוא משהו יוצא מן הכלל.

מרית דנון: תודה רבה.

עדה פליאל-טרוסמן: לפני שאני מתחילה בדבריי, אני חשה חובה נעימה להודות לאישה מאוד מאוד יקרה, למרית דנון, מנהלת הרשות למעמד האישה, שאת אמנם גלגלת את הדברים קדימה, אבל מהרגע שאת נכנסת לתמונה, באמת אלמלא המאמצים שלך, הנחישות שלך והאהבה שלך לשני הנושאים האלה, אני לא חושבת שהדברים היו מתקדמים והיינו מגיעים לכלל דיון בהם היום.

עדה פליאל-טרוסמן: אפילו שזה יצא בעייתי, אני רוצה להודות לבתי, ליעלה טרוסמן, על העיצוב של המצגת הזאת ואני גם רוצה להודות לה על כך שהכניסה לשירות שלנו בשנים האחרונות – וחיותה עדה לכך – ממד אומנותי.

עדה פליאל-טרוסמן: לנושא שלנו.

עדה פליאל-טרוסמן: בהמשך למה שמרית אמרה מבחינת המפגש שלה עם נפגעת תקיפה מינית, כל מילה שאמרת היא בסלע, היא בהתנסויות ובתיאוריה, בפרקטיקה ובטיפול.

עדה פליאל-טרוסמן: תקיפה מינית היא כל פעילות מינית בניגוד לרצון ושלא בהסכמה.

עדה פליאל-טרוסמן: תקיפה מינית כוללת אונס וניסיון לאונס, גילוי עריות, הטרדה מינית, מציצנות, כאשר כל צורות התקפה המינית הנן עבירות.

עדה פליאל-טרוסמן: תקיפה מינית היא פעולה של כוח שאין לה כל כושר לדחף מיני, אך מתבטאת באלימות באמצעות מין וכפייה מינית.

עדה פליאל-טרוסמן: 91 אחוזים מקורבנות האונס והתקיפות המיניות הן נשים ו-9 אחוזים הם גברים.

עדה פליאל-טרוסמן: כ-99 אחוזים מהפוגעים המדווחים הם גברים.

עדה פליאל-טרוסמן: הפגיעה המינית בנשים הנה בשכיחות גבוהה משל הגברים כאשר ההערכה היא שאחד משבעה גברים עלול לעבור תקיפה מינית והתקיפות המיניות כלפי גברים מתרחשות באופן מובהק בגיל הילדות.

עדה פליאל-טרוסמן: בנוסף, כפי שאתם רואים במצגת, ההערכה בעולם המערבי היא שאחת מכל שלוש נשים עוברת תקיפה מינית ואחת מכל ארבע נשים עוברת אונס.

עדה פליאל-טרוסמן: כמובן אנחנו רואים שתופעת האלימות המינית חוצה את גבולות המין, הגיל, התרבות, השכבה החברתית או הקבוצה האתנית.

עדה פליאל-טרוסמן: האלימות המינית פוגעת לא רק בגופה של האישה/הנערה אלא בכל עולמה הגופני, הקוגניטיבי, הנפשי, המשפחתי והחברתי.

עדה פליאל-טרוסמן: לעתים היא פוגעת בתפיסת העולם הבסיסית שלה, בכבודה כאדם, לעתים בעצם הביטחון בחיים, בנשיות, ביכולת להמשיך ולהאמין בבני אדם.

עדה פליאל-טרוסמן: השלכות הפגיעה נוגעות ברבדים עמוקים ביותר שמובילים בין היתר לתחושות אשמה, חוסר אונים, השפלה, בלבול, כאבים פיזיים וכאב נפשי שהולך לבן לוויה קבוע של הנפגעות.

עדה פליאל-טרוסמן: היא עוצרת תהליכי התפתחות נורמטיביים, היא משפיעה לאורך זמן, היא פוגעת במערכות היחסים, ביכולת ליצור קשר בין-אישי, לעתים קרובות הפגיעה היא בתפקוד היום יומי על היבטיו השונים וביכולת ללמוד ולעבוד.

עדה פליאל-טרוסמן: מטרת ההתערבות הטיפולית היא לסייע לנפגעת לרכוש מחדש חוסן נפשי, לרכוש מחדש את השליטה על חייה ואת יכולת הבחירה.

עדה פליאל-טרוסמן: הנפגעת מאבדת את עולמה ולכן היא זקוקה לטיפול מכיל, ייחודי ומומחה שיחזיר לה את האמון בחברה, באדם ובעצמה, ויחזיר אותה לחיים.

עדה פליאל-טרוסמן: העבודה עם הנפגעות חושפת את המטפלים ואת אנשי המקצוע לטראומות ולחוויות הקשות שלהן.

עדה פליאל-טרוסמן: ההיבטים האלו מדגישים את הצורך בהדרכה ובסיוע רגשי תומך למטפלים.

עדה פליאל-טרוסמן: אני אעבור מאוד בקיצור על הנתונים של הפגיעות המיניות בנערות צעירות ונשים.

עדה פליאל-טרוסמן: בשנת 2006 נפתחו במשטרה למעלה מ-4,000 תיקים בגין עבירות מין, כ-3,400 תיקים בגין תלונות נשים, בכ-50 אחוזים מהתיקים שנפתחו התיקים היו קטינים וקטינות.

עדה פליאל-טרוסמן: באותה שנה מרכזי הסיוע נחשפו ללמעלה מ-9,000 פניות חדשות, מרכזי הטיפול הרב-תחומיים טיפלו ב-155 נשים ונערות, והמרכז לטיפול בנפגעות מיני לילדות טיפל ב-60 נפגעות.

עדה פליאל-טרוסמן: עובדות השירות לנערות וצעירות בשירותי הרווחה טיפלה בלמעלה מאלף נערות.

עדה פליאל-טרוסמן: אני רוצה להדגיש שהמספרים האלה אינם משקפים בכל צורה שהיא את מספר הנפגעות אלא רק חלק קטן מאוד מבעלות הכוחות שהצליחו לחשוף את ההתעללות בהן ולהגיע למשטרה, למרכז הסיוע, למרכז הטיפול, לעובדת הנערה ולכל מישהו אחר שיכול היה לסייע להן ולהפנות אותן.

עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו גם רואים מהנתונים בשנים האחרונות, מהנתונים של מרכזי הסיוע, שכ-60 אחוזים מהפניות אליהם הן של נערות וצעירות בגילאים 13 עד 25.

עדה פליאל-טרוסמן: אלה הן המסגרות הקיימות שמטפלות גם בצעירות, בנערות ובנשים, וגם בנערים נפגעי אלימות מינית.

עדה פליאל-טרוסמן: לא אעבור על כולם אבל אני רוצה להדגיש בסעיף 8 את שני המרכזים האקוטיים בבתי החולים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית.

עדה פליאל-טרוסמן: יש מרכז כזה בבית החולים וולפסון לתושבי תל-אביב והמרכז והשני הוא בבית החולים בני ציון לתושבי חיפה והגליל המערבי.

עדה פליאל-טרוסמן: המרכז האקוטי הזה, הטיפול האקוטי בנפגעות תקיפה מינית מורכב מטיפול רפואי מיידי בפגיעות השונות, ביצוע בדיקות מקיפות לביסוס ראיות משפטיות ותיעוד הממצאים, סיוע פסיכו-סוציאלי ונפשי מיידי, מתן טיפול מונע למחלות מין ומחלות זיהומיות כמו איידס, צהבת וכדומה, ומעקב רפואי ונפשי בשיתוף עם הגורמים המשיקים בקהילה.

עדה פליאל-טרוסמן: כל המסגרות האלה שהזכרתי, הציבוריות והפרטיות כאחת, אינן מסוגלות לתת מענה למספר הגבוה ההולך ונחשף של הנפגעות, לא לאיתור, לא לטיפול ולא לשיקום.

עדה פליאל-טרוסמן: כדי לשנות את המצב הזה ולהתחיל לטפל כיאות בנפגעות הפגיעה המינית, הכנו את התוכנית הזאת.

עדה פליאל-טרוסמן: התוכניות לביצוע בשנת 2007 מורכבות מהכשרות והשתלמויות לאיתור וטיפול.

גדעון סער: מאחר שאנחנו מדברים על השנה הנוכחית, אם תוכלי לומר לגבי כל שלב שהוצג לביצוע, מתי התוכנית לבצע אותו.

עדה פליאל-טרוסמן: בהזמנה שקיבלנו להיום קראנו שאנחנו מציגים את יישום התוכנית.

עדה פליאל-טרוסמן: אם כן, זה עוד לא כל כך מדויק, זה עוד לא יישום התוכנית אלא זאת התוכנית שברגע שנקבל את התקציב נתחיל לבצע אותה.

מרית דנון: הכסף ישנו.

מרית דנון: 10 מיליון שקלים נמצאים כבר במשרד ראש-הממשלה.

גדעון סער: למה הכסף לא מועבר למשרד הרווחה?

מרית דנון: עכשיו זה יעבור.

מרית דנון: מחר.

גדעון סער: נא לעדכן אותי.

גדעון סער: זה צריך אישור ועדת הכספים?

מרית דנון: אני חושבת שזה אחרי זה.

סייף אימן: הכספים במשרד ראש-הממשלה ויש אישור תקציבי למשרד ראש-הממשלה להעביר למשרד הרווחה.

סייף אימן: זה משהו טכני לחלוטין.

גדעון סער: אנחנו רוצים שמה שרשום לביצוע ב-2007 יבוצע.

סייף אימן: זה עומד להעברה מיידית.

ציפי נחשון-גליק: שתהיה הבטחה ל-12 חודשי פעילות.

גדעון סער: אני מבקש לדעת כאשר ההעברה מתבצעת.

גדעון סער: אם תוך שבוע ימים זה לא התבצע, תעדכני אותי.

גדעון סער: אני מתכוון גם להעברות למשרדים אחרים.

גדעון סער: אותו כסף שאמרה מרית שהוא קיים ואושר כאן שהוא ניתן להעברה מיידית, אני רוצה לוודא.

גדעון סער: כל הדברים שכתובים כאן לביצוע, אם התקציבים לא יעברו – הם לא יתבצעו ואנחנו צריכים לוודא שזה יתבצע.

עדה פליאל-טרוסמן: כל התוכניות שכתובות כאן לביצוע בשנת 2007, אנחנו נתחיל לבצע אותן בו-זמנית את כל התוכניות בתקווה שנספיק כמה שיותר עד סוף השנה, ומה שלא נספיק, אנחנו נמשיך לבצע בשנת 2008 כאשר נקבל גם את התוספת של ה-5 מיליון שקלים בשנת 2008.

גדעון סער: תאמיני לי שהאינטרס של כולנו הוא שמלוא הסכום שניתן לשנת 2007 יבוצע ב-2007 כי זה הרף לעתיד.

גדעון סער: אי אפשר לצאת מנקודת הנחה בדברים האלה.

עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו היינו רוצים את הכול כבר עכשיו.

גדעון סער: כל ההישגים שמגיעים אליהם זאת פלטפורמה.

גדעון סער: אם לא מבצעים, אחרי כן יכול להיות כרסום.

גדעון סער: אני יודע שאין מזרזים את המזורזים, אבל הסיבה שקבעתי את הדיון היום הוא כי רציתי להיות בטוח שאנחנו מתקדמים בפועל.

עדה פליאל-טרוסמן: לגבי הכשרות והשתלמויות לאיתור וטיפול בנפגעות תקיפה מינית, אנחנו מדברים על הכשרות לאיתור וזיהוי, וזאת יען כי עובדי ציבור רבים שמטפלים בתחומים שונים נתקלים בנפגעות תקיפה מינית במרפאות הבריאות, בריאות הנפש, בבתי החולים, במחלקות לשירותים חברתיים, במערכת החינוך, ועובדים רבים מביניהם אינם מסוגלים לזהות שבפניהם ניצבת נפגעת תקיפה מינית.

עדה פליאל-טרוסמן: לכן, כדי לאפשר את האיתור ואת זיהוי הנפגעות ולהפנות אותן לטיפול, אנחנו חשבנו שחשוב מאוד לעשות הכשרות בנושא.

עדה פליאל-טרוסמן: כמו כן, אין מספיק מטפלים, מומחים לטיפול בנפגעי תקיפה מינית בעיקר במגזר הציבורי ואנחנו צריכים להכשיר מטפלים במגזר הציבורי לטיפול בנושא.

עדה פליאל-טרוסמן: כאן אתם יכולים לראות שאנחנו מתכננים הכשרות לעובדים סוציאליים, לפסיכולוגים, לרופאים, לאחיות, ליועצים חינוכיים, כאשר נושאי הלימוד בהשתלמויות ובהכשרה יהיו זהים, אבל יועברו בעומק ובהדגשים שונים בהלימה לאנשי המקצוע ולמשך ההשתלמות.

עדה פליאל-טרוסמן: כמו שאמרתי, תהיינה גם הכשרות לעובדים סוציאליים ולפסיכולוגים המטפלים ותהיינה הדרכות לעובדים המקצועיים שמטפלים במרכזים האזוריים הרב-תחומיים בנפגעות תקיפה מינית.

עדה פליאל-טרוסמן: מתוך ה-10 מיליון שקלים תקצבנו וחישבנו וההכשרות שדיברנו עליהן תעלינה כ-400 אלף שקלים.

עדה פליאל-טרוסמן: הליבה של התוכנית היא בעצם שדרוג המרכזים הרב-תחומיים הקיימים בטיפול בנפגעות תקיפה מינית והקמת שלושה מרכזים טיפוליים חדשים.

עדה פליאל-טרוסמן: אני אומר כמה מלים על מהותו של מרכז טיפולי רב-תחומי שאנחנו רואים אותו כשירות ציבורי ייחודי שמפעיל אנשי מקצוע מומחים בטיפול בנפגעות תקיפה מינית ומשמש גם כמרכז הדרכה והכשרה לאנשי מקצוע בקהילה בנושא.

עדה פליאל-טרוסמן: הרציונאל להקמת מרכזים כאלו הנו מתן רצף טיפולי לנפגעות מיד לאחר האונס והטיפול הממוקד במרכזים האקוטיים בבתי החולים מצד אחד, ואיתור נשים ונערות שנפגעו בשלבים שונים בחייהם, לא טופלו ומתפקדות שנים רבות בשולי החיים מצד שני.

עדה פליאל-טרוסמן: הייחודיות של המודל בשילוב של טיפול נפשי בנפגעת ומתן מענה כוללני לצרכיה הפיזיים, מה שאנחנו מחכים טיפול ביו-פסיכוסוציאלי כאשר המטרה היא שיקום נפגעות התקיפה המינית בעבר ובהווה.

עדה פליאל-טרוסמן: כפי שהזכרתי, בפועל קיימים שני מרכזים רב-תחומיים אזוריים שמופעלים על ידי משרד הרווחה, האחד בחיפה, ויושבת פה המנהלת שלו, רונית סדגר, והשני בראשון לציון, שהמנהלת שלו ברגע האחרון נקראה לנושא אחר במקום אחר, והמרכז השלישי הוא מרכז שנותן מענה פסיכו-תרפויטי רפואי ופסיכיאטרי לנפגעים ולנפגעות גילוי עריות בבית החולים איכילוב, של משרד הבריאות, שהמנהלת שלו, צביה זליגמן, נמצאת כאן אתנו.

עדה פליאל-טרוסמן: כפי שאמרתי, התוכנית היא לשדרג את שלושת המרכזים הקיימים כדי שיוכלו לטפל ב-100 נפגעות בו זמנית ולהקים שלושה מרכזים נוספים, כאשר בחלק מהמרכזים יפעלו עובדים שייתנו שירות ליישובי פריפריה שונים.

עדה פליאל-טרוסמן: המרכזים יפעלו כך: במחוז המרכז ישודרגו המרכז בראשון והמרכז בתל-אביב, במחוז הצפון ישודרג המרכז בחיפה ויוקם מרכז אזורי לנפגעות ערביות בעיר נצרת.

עדה פליאל-טרוסמן: במחוז ירושלים יום מרכז רב-תחומי בירושלים שייתן שירותים ייחודיים גם לאוכלוסייה החרדית והערבית, ובאזור הדרום יוקם מרכז אזורי רב-תחומי בעיר באר-שבע שייתן מענה אזורי.

גדעון סער: זה חשוב מאוד להגיע לפריפריה.

עדה פליאל-טרוסמן: כן, יש לנו עוד תוכנית שתכף אגיע אליה.

עדה פליאל-טרוסמן: כמובן שלאוכלוסיות בעלות תרבויות ייחודיות אנחנו נעשה מאמצים לתת מענה על ידי עובדים מקצועיים בני אותה תרבות ודוברי אותה שפה.

עדה פליאל-טרוסמן: מבחינת המיקום הפיזי של המרכזים, הם יוקמו או במסגרת המחלקות לשירותים חברתיים או במסגרת בתי החולים או במיקום פיזי אחר והכול על פי היתרון היחסי שניתן יהיה להפיק מהמקום.

עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו רוצים שהמענה באמת יהיה אוניברסלי.

עדה פליאל-טרוסמן: למשל, אם אנחנו מדברים על אוכלוסיות בנגב שתוכלנה להגיע לבית חולים כאשר אף אחד לא יוכל לומר לשם מה הן באות כדי שלא תהיה עליהן סטיגמה.

עדה פליאל-טרוסמן: עשינו שני מודלים למרכזים, כאשר מודל אחד הוא של שני המרכזים הקיימים בחיפה ובראשון, כאשר הם ישודרגו גם במערך יום לנשים.

עדה פליאל-טרוסמן: מערך יום לנשים הוא עטיפה יומית אינטנסיבית לנשים במצבים אקוטיים, מעין מועדון יומי, שנשים תוכלנה לקבל בו הרבה מאוד החלה, פעילויות לשעות הפנאי, כישורי חיים בסיסיים וכיוצא בזה.

עדה פליאל-טרוסמן: המודל השני הוא למרכז בתל-אביב ולמרכזים החדשים שיוקמו, והוא הולך על פי אותו כוח אדם ואותו מבנה, להוציא מערך היום לנשים.

עדה פליאל-טרוסמן: כאשר יזדקקו למערך יום לנשים, אנחנו מקווים שנוכל לפתח זאת גם שם.

עדה פליאל-טרוסמן: בנוסף לשני המודלים האלה של ששת המרכזים, אנחנו משריינים שלוש משרות לעובדים סוציאליים מטפלים בשלושה מרכזים.

עדה פליאל-טרוסמן: מעבר לעובדים שייתנו מענה אזורי יהיו שירותי לוויין של עובדים שייתנו מענים לפריפריה, ייסעו אל המקומות וישבו בתוך המרכזים.

עדה פליאל-טרוסמן: למשל, אני נותנת את זה כדוגמה כי עוד לא קבענו שזה מה שיהיה, במרכז האזורי בחיפה תהיה עובדת שתהיה מיועדת לעמקים מעבר לאזור עוטף חיפה.

עדה פליאל-טרוסמן: אני לא מזכירה את הסכומים כי אתם רואים אותם במצגת.

עדה פליאל-טרוסמן: ליבה נוספת של התוכנית היא חלופת אשפוז לנפגעות תקיפה מינית, מקום בטוח.

עדה פליאל-טרוסמן: בארץ לא קיימת כל מסגרת ל-24 שעות ביממה אליה תוכלנה להגיע נפגעות תקיפה מינית בתקופות בהן הן מוצפות על ידי זיכרונות טראומתיים וסובלות מרמת ניתוק גבוהה שפוגעת באופן משמעותי בתפקוד שלהן ושעלולה להביא לפגיעות עצמיות ולניסיונות אובדניים.

עדה פליאל-טרוסמן: לא קיימת בארץ מסגרת אשפוז מתאימה לנפגעות כי בתי החולים הקיימים על הצוות המעורב שלהם עלול במצבים מסוימים להחריף את מצבן של חלק מהנפגעות ולשחזר את הטראומה שלהן.

עדה פליאל-טרוסמן: לכן אנחנו יכולים להודות מאוד לעמותת מקום בטוח – ונמצאות כאן איריס ודאי ועירית עופר - שאלמלא הן הביאו את התוכנית הזאת לוועדה כאן ואלמלא הדחף של היושב-ראש, והדברים הגיעו אל מנכ"ל המשרד שלנו, ואז אנחנו אמרנו לו שהתוכנית היא מאוד מאוד יפה, אבל אלמלא תהיינה אפשרויות טיפול בקהילה, אלמלא יהיו מרכזים נוספים, לא תהיינה פניות לחלופת האשפוז הזאת.

עדה פליאל-טרוסמן: אז הוא אמר לי להכין תוכנית לאומית ואכן הכנתי אותה והדברים התגלגלו הלאה.

עדה פליאל-טרוסמן: תודה רבה לכם על המנוף שהובלתם.

עדה פליאל-טרוסמן: כאמור, יש צורך במסגרת לנשים וצעירות שסובלות מניתוקים שיהיה בה צוות שיוכל לזהות את התופעה, להגיב עליה באופן מתאים ולא לפרש אותה כפסיכוזה.

עדה פליאל-טרוסמן: המסגרת מיועדת לשהיית 12 נשים בו זמנית לתקופה של שלושה חודשים.

עדה פליאל-טרוסמן: המטופלות אמורות להיות מופנות על ידי מטפלים בקהילה ולחזור אל המטפלים בקהילה, במחלקות לשירותים חברתיים, במרכזים הטיפוליים ובמקומות נוספים.

עדה פליאל-טרוסמן: עמותת מקום בטוח הגישה הצעה למסגרת חלופת אשפוז חדשנית לנפגעות בעלות של כ-2,4 מיליון שקלים לשנה ובשנה הזאת יוקצב להתחלת הקמת המסגרת סכום של 1,7 מיליון שקלים.

קריאה: אולי הביטוח הלאומי ישתתף.

עדה פליאל-טרוסמן: נראה כאשר נקבל את ההסכם.

גדעון סער: במה הם אמורים להשתתף?

איריס ודאי: הם אמורים להשלים.

איריס ודאי: אנחנו בדין ודברים כרגע עם הביטוח הלאומי.

גדעון סער: לביטוח הלאומי יש עודפים של מיליארדי שקלים וכאן מדובר בסכומים פעוטים.

ציפי נחשון-גליק: היתרון של הקרן שכאשר היא משתתפת במימון, היא גם מממנת מחקר וחשוב בתוכנית כזאת אינטנסיבית ומורכבת, שנראה כמה זה אפקטיבי.

גדעון סער: אני מבקש לעדכן אותי בנושא.

איריס ודאי: אנחנו לא עמותה שיכולה להפעיל את הפרויקט.

גדעון סער: אתם לא מפעילים, הקרן מפעילה.

איריס ודאי: אנחנו לא עומדים בקריטריונים של ביטוח לאומי ושל משרד הרווחה אלא אנחנו צריכים עמותה מפעילה אחרת.

איריס ודאי: יש דין ודברים כרגע עם ביטוח לאומי לגבי כל הנושא של התקצוב כאשר ביטוח לאומי טוען שהתקצוב של 2,4 מיליון הוא תקצוב מאוד מאוד גבוה.

עדה פליאל-טרוסמן: זה כבר מוסכם עליהם.

איריס ודאי: זה לא כל כך פשוט.

איריס ודאי: זה בדין ודברים.

איריס ודאי: הלוואי שהייתי יכולה לומר לך שזה סגור, אבל זה לא סגור.

גדעון סער: מתי את מעריכה שזה יהיה סגור?

איריס ודאי: אני מניחה שתוך שבוע-שבועיים נקבל תשובה לכאן או לכאן כי יש דברים שהם דורשים.

גדעון סער: תעדכנו אותי.

איריס ודאי: כאמור, אנחנו בדין ודברים אתם.

עדה פליאל-טרוסמן: גם אם הביטוח הלאומי ישתתף, ואנחנו מאוד רוצים את ההשתתפות שלו, בסך הכול אחרי שלוש שנים זה יחזור להשתתפות מלאה של המדינה.

עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו מתכננים מראש את האפשרות שיהיה לנו התקציב.

עדה פליאל-טרוסמן: זה הפירוט של ה-10 מיליון שקלים לשנה זאת – ההכשרות, המרכזים, עובדים לפריפריות וחלופת האשפוז.

גדעון סער: התקציבים למרכזים החדשים, אתם בטוחים שתצליחו להוציא את ה-4,7 מיליון שקלים השנה?

עדה פליאל-טרוסמן: לא.

עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו לא בטוחים אבל אנחנו מבקשים שישוריין לנו הכסף כדי שנוכל להשתמש בו בשנה הבאה.

גדעון סער: יכול להיות שאני קצת מנדנד בדברים האלה, אבל היו לי מורים טובים בנושאים האלה כאשר מדובר בהבדל בין תוכניות לביצוע.

גדעון סער: צריך ליצור מצב בו – אם מדובר ב-10 מיליון בשנת2007 ועוד 5 מיליון ב-2008 - תהיה הוצאה תקציבית לפי ה-10 מיליון בשנת 2007.

קריאה: זה לא ריאלי.

גדעון סער: יכול להיות שצריך סעיפים תקציביים מסוימים שהם יהיו נתונים לביצוע ב-2008, למקד אותם ב-2008, אולי לחזק יותר מרכזים קיימים.

גדעון סער: אני לא רוצה להיכנס לפרטים, אבל צריך להגיע למצב ש-10 מיליון, קרוב מאוד ל-10 מיליון, יתוקצבו ב-2007 והדברים שיותר בספק שניתן להגיע לביצוע מיידי כרגע יתוקצבו ב-2008.

גדעון סער: כך נוכל להיות בטוחים שהסכומים האלה לא יכורסמו.

גדעון סער: אתם יודעים שיש תת-ביצוע בכלל במשרדי הממשלה ואני מאוד לא רוצה להגיע למצב שבסופו של דבר לא מלוא הסכומים האלה יוקצו לנושא, וזאת סכנה מוחשית.

ציפי נחשון-גליק: כמו שאנחנו רואים, רוב התקציבים הולכים בעצם על כוח אדם.

ציפי נחשון-גליק: אם אנחנו ננצל את זה עד 2007, המשמעות שבמקום 10 עובדים סוציאליים ניקח 40, אבל אז לא תהיה לנו הבטחה להמשיך את העסקת אותם ה-40 ולכן חשוב לנו הרצף.

ציפי נחשון-גליק: דיברנו עם איימן שבעצם ברגע שאנחנו מתחילים את התוכניות ומגייסים את כוח האדם שלשמו רוב התקציב הולך, אנחנו חייבים הבטחה של רצף תקציב ל-12 חודשים ובנוסף לזה, כאשר הפרשנות של ה-5 מיליון תהיה מובנת שזה לא עוד 5 מיליון בלבד בשנת 2008 אלא המשמעות היא 5 מיליון פלוס 10 נוספים כדי להרחיב ליתר התוכניות שלא יכולנו להתחיל בביצוען עכשיו.

גדעון סער: בזמן הקרוב יש לי ישיבה עם שר הרווחה.

גדעון סער: זה יכול לעזור?

ציפי נחשון-גליק: זה בהחלט יכול לעזור אבל מה שחשוב הוא שהרבה פעמים נשאר תקציב משנת 2007 ל-2008 ומעבירים אותו בעודפים ואז משחררים.

קריאה: מעבירים אותו רק אם הפעילות מוגדרת.

ציפי נחשון-גליק: כאן אנחנו נרצה את עזרתך.

ציפי נחשון-גליק: יש לנו תקציב ל-12 חודשי פעילות, שחלקו ינוצל ב-2007, ומה שיועבר ל-2008 לא יוגדר כעודפים שישחררו לנו אותם רק ביולי כי אנחנו חייבים להמשיך להעסיק את אותם עובדים בינואר, פברואר, מרץ ואפריל, ושזה ייכנס לאיזה מונח שבעצם יאפשר את הרצף של 12 חודשי פעילות, כי אחרת לא נוכל לפעול.

סייף אימן: התוכנית הזאת בעצם תוגש על-ידי החשב שלכם במשרד הרווחה שיגיש תוכנית בסכום של 10 מיליון שקלים למשרד ראש-הממשלה.

סייף אימן: אנחנו, הגורמים המקצועיים במשרד ראש הממשלה, מאשרים את התוכנית, נותנים הוראה לחשב שלנו להעביר את הסכום הזה אליכם למשרד הרווחה.

סייף אימן: זאת אומרת, 10 מיליון שקלים.

סייף אימן: זה עובר אליכם והתקציב נמצא אצלכם.

סייף אימן: אתם בתוך המשרד צריכים לדאוג לדברים שהיושב-ראש ציין אותם.

סייף אימן: זאת אומרת, מה שישים ב-2007, אתם מעבירים ב-2007, ומה שלא, צריך לדאוג עם החשב איך מעבירים את זה ל-2008.

עדה פליאל-טרוסמן: אבל לא ליולי 2008.

עדה פליאל-טרוסמן: הפרוצדורה המקובלת היא שזה נכנס לעודפים במשרד והעודפים משוחררים תמיד ביולי.

ציפי נחשון-גליק: אנחנו צריכים רצף לינואר ופברואר.

סייף אימן: אולי זאת הבעיה של משרד הרווחה, אבל לא שלנו.

ציפי נחשון-גליק: לא, זאת בעיה של משרד האוצר.

סייף אימן: אז צריך להגיע להסכמות עם האוצר בסוגיה הזאת.

גדעון סער: דיברתי על זה עם שר הרווחה באירוע של מרכז נפגעות תקיפה מינית בתל-אביב ואני רוצה להכניס אותו לנושא הזה.

גדעון סער: אולי נקבע כאן ישיבה בחודש אוגוסט עם שר הרווחה כדי שהוא יוכל להנחות את כל מי שצריך להנחות בתוך המערכת בנושאים הללו.

קריאה: אני חושבת שחשוב מאוד שהכסף הזה יהיה מסומן.

גדעון סער: אני חושב שהוא מסומן.

עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו הבנו ולאחרונה כאילו לא הבנו נכון שהכסף הזה הוא על הבסיס.

עדה פליאל-טרוסמן: זאת אומרת, אנחנו צריכים כל שנה לתכנן על בסיס התקציב, שאנחנו כל שנה צריכים לקבל 15 מיליון שקלים לתוכנית של הנפגעות ו-15 מיליון לתוכנית של הזנות.

עדה פליאל-טרוסמן: והיה ואם באמת זה יהיה נכון, אנחנו מקבלים 15 מיליון בתחילת השנה, לא 10 מיליון אלא את ה-15 מיליון בתחילת 2008 ואז אנחנו יכולים לעבוד.

גדעון סער: דיברתם על זה עם השר?

גדעון סער: מי שמנהל את הדיון התקציבי מול האוצר זה השר.

גדעון סער: כל הנושאים האלה יעלו בישיבה שנקיים עם השר בחודש אוגוסט, אבל בינתיים צריך להעביר את התקציב.

גדעון סער: עד הישיבה התקציב צריך להיות מועבר.

גדעון סער: כל נושא הרצף, כל נושא הביצוע, כל נושא תקציב 2008, מסגרת התקציב, כל הנקודות הללו – אנחנו נמשיך לשבת עם השר כי זה מאוד חשוב.

עדה פליאל-טרוסמן: התוכניות שנשארו מכלל התוכנית לביצוע ב-2008 זה השלמת התקצוב לחלופת האשפוז, הקמת דירות מגורים לנפגעות תקיפה מינית ליד המרכזים הרב-תחומיים.

עדה פליאל-טרוסמן: דווקא את זה הייתי רוצה להסביר, אבל אם אין לנו זמן, אני לא אסביר.

גדעון סער: תסבירי.

עדה פליאל-טרוסמן: הניסיון שנצבר בשני המרכזים הקיימים מראה על כך שרוב הנפגעות שסובלות מסימפטומים פוסט-טראומתיים בעוצמות שונות, בניתוקים, בפלש-בקים, סיוטים, חוסר שינה ופגיעות עצמיות, חלק ניכר מהן סובלות גם ממצוקה קשה שנובעת מהצורך שלהן לדאוג לעצמן לדיור, לכלכלה, לרכישת מקצוע או תעסוקה כאשר הן בעצם עדיין חסרות כישורי חיים בסיסיים.

עדה פליאל-טרוסמן: קבוצה אחרת של נפגעות חוזרת לאחר הטיפול במרכז אל בית שבו נמשכת ההתעללות בהן, לעתים הפיזית, לעתים נפשית, ולעתים שתיהן.

עדה פליאל-טרוסמן: שתי קבוצות הנפגעות האלה זקוקות לבית בטוח חיצוני ופנימי.

עדה פליאל-טרוסמן: לכן אנחנו חושבים שיש צורך להקים בערים בהן פועלים המרכזים דירות מגורים לנפגעות שישמשו בתקופת הטיפול בית בטוח אמיתי לתקופה של חצי שנה עד שנה.

עדה פליאל-טרוסמן: הדירה תשמש את שני סוגי הנפגעות.

עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו מדברים על תגבור בעובדים סוציאליים ייחודיים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית, בנערות, בצעירות ובנשים.

עדה פליאל-טרוסמן: דיברנו על 25 עובדים סוציאליים שיעבדו בקהילה, יאתרו נפגעות ויתחילו לטפל בהן.

עדה פליאל-טרוסמן: כפי שמרית אמרה, עשינו מאמצים מאוד גדולים כדי לתת גם מענה טיפולי לילדים ובשנת 2008 ניתן מענה טיפולי לילדים במערכת הבריאות בעלות של 180 אלף שקלים.

עדה פליאל-טרוסמן: חסרים לנו עוד הרבה מענים והם מרכזים אקוטיים לטיפול רב-מקצועי בנפגעות בבתי החולים של משרד הבריאות.

עדה פליאל-טרוסמן: כמו שאמרתי קודם, קיימים שניים, ובתכנון השנה הקמת שני מרכזים נוספים, והמשרד שלנו הוא בתיאום עם משרד הבריאות כדי שהם יוקמו במקומות שיוקמו בהם מרכזים אקוטיים כמו מרכזים רב-תחומיים כמו בירושלים ובבאר-שבע.

עדה פליאל-טרוסמן: חסרה בארץ מחלקת אשפוז ארצית למצבים נפשיים חריפים בבתי חולים, לנשים במצבים פסיכוטיים קשים, נשים שעלולות לפגוע בעצמן ובסביבה.

עדה פליאל-טרוסמן: בהנחה שהתוכנית שלנו מתחילה להצליח ומטפלים מוכשרים בכל הארץ לאיתור וזיהוי נפגעות והמרכזים יטפלו בנפגעות, זאת אומרת, נפגעות תדענה שיש להן לאן להגיע ולקבל טיפול מתאים וראוי, יש להניח שנצטרך מרכזים רב-תחומים נוספים, חלופות אשפוז ובתים בטוחים נוספים.

עדה פליאל-טרוסמן: בהנחה שהניסוי יראה שהקונספציה עליה מושתת הבית הבטוח היא נכונה ותהיינה הרבה פניות, כנראה שנצטרך חלופות אשפוז נוספות.

עדה פליאל-טרוסמן: נצטרך עוד עובדות ייחודיות לטיפול.

עדה פליאל-טרוסמן: במעונות חסות הנוער נזדקק לתוכניות טיפול לנערות נפגעות תקיפה מינית לנערות והכשרה לצוותים.

עדה פליאל-טרוסמן: נזדקק למערך טיפול ייחודי בנשים נפגעות מינית על ידי בני זוגן, במרכזים לטיפול באלימות במשפחה ובתחנות לטיפול זוגי ומשפחתי.

עדה פליאל-טרוסמן: בסיכום אני מציינת את הנושאים עליהם נעבוד – הכשרות, השתלמויות, שדרוג והקמת מרכזים, התוכניות לשנה הבאה ושוב את זה שאנחנו מאוד מקווים שהתקציב יתקבל ויאושר על בסיס שנתי שכן אחרת אני חוזרת ואומרת בכל הזדמנות, זה פשוט יהיה חבל להתחיל משהו ולסגור אותו.

גדעון סער: האם השר מעודכן בכל הנושא הזה?

עדה פליאל-טרוסמן: עוד לא ישבנו אתו בישיבה מסודרת לגבי הנושא הזה כי הדברים רצו מאוד מהר והוא רק נכנס.

גדעון סער: בחודש אוגוסט אנחנו נקיים כאן ישיבת עבודה.

עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו מאוד מקווים שכל התוכנית הזאת באמת תעזור לנו להחזיר נפגעות ונפגעי תקיפה מינית לחיים, לאמון בעצמם, בזולת ובחברה.

נורית זיו: ככל שזה יתקדם, אני מבקשת לשתף את המשטרה לא במובן של שיתוף בתוכנית אלא במובן הזה שהמשטרה תוכל להפנות למקומות שייפתחו.

נורית זיו: בנושא של המרכזים האקוטיים יש חשיבות רבה - וכולם יודעים זאת – לנושא של רפואה משפטית.

נורית זיו: לא נמצאים כאן נציגי הפרקליטות אבל לאורך השנים, כאשר דיברנו על מרכזים אקוטיים והמשטרה אז מביאה למרכז האקוטי את הנפגעות, הנושא של הראיה היא מאוד חשובה אחר כך בהמשך ההליך הפלילי.

נורית זיו: אני מדגישה לאנשים שיודעים את הנושא הזה, שהנושא של הרפואה המשפטית במסגרת המרכזים האקוטיים היא בעלת חשיבות רבה ואני מאוד מבקשת ללוות את זה יחד עם הרפואה המשפטית כי שיתוף הפעולה של המשטרה עם המרכזים וכתוצאה מזה ההבאה של ההליך הפלילי עם הראיות, זה מהווה הצלחה.

12935: אנחנו ישבנו כמה פעמים בנושא הזה של המרכזים האקוטיים וזה קם ונופל על העניין הזה של רופאים שצריכים להגיע למקום.

12935: הבעיה היא שבכל הארץ יש היום ארבעה רופאים בלבד שיש להם התמחות ברפואה משפטית והם כולם יושבים באבו-כביר, וזה אומר שאותם ארבעה צריכים לרוץ ברחבי הארץ.

12935: גם אם תתגמל אותם, כמה שתתגמל אותם, זאת בעיה.

גדעון סער: את מציעה להכשיר יותר רופאים.

גדעון סער: רחל אדטו: להכשיר יותר.

גדעון סער: צריך באיזושהי דרך לנסות למשוך אנשים ואפילו בתשלום כזה או אחר כדי שזה יהיה להם אטרקטיבי לבוא ולעשות את הדבר הזה.

גדעון סער: זה הדבר שעל פיו יקום או ייפול דבר.

נורית זיו: צריך לשתף את גורמי הפרקליטות בכל התהליך הזה.

גדעון סער: לישיבה שתתקיים באוגוסט נזמין נציג של הפרקליטות ונציג של משרד הבריאות, אז תוכלו להציג את הנקודות הללו בהשתתפותם.

צביה זליגמן: לפני שאני אומרת את הדברים שמטרידים אותי, אני רוצה לברך את כולם כאן.

צביה זליגמן: השבוע קיבלנו לטיפול מישהי שהמתינה בתור שנה שלמה.

צביה זליגמן: היא פנתה ב-6 ליוני 2006 והתקבלה לטיפול אצלנו אחרי שנה של המתנה.

צביה זליגמן: אישה במצוקה מאוד גדולה, נפגעה שנים על ידי אביה, ואחריה פנתה טלפונית נפגעת נוספת והיא שאלה אותי כמה זמן ההמתנה, ואמרתי לה שעד עכשיו ההמתנה הייתה לפחות שנה אבל נראה שיש אור בקצה המנהרה.

צביה זליגמן: אמרתי לה שנדמה לי שבקרוב אני אוכל לבשר לה שהיא תוכל להתקבל אצלנו לטיפול.

צביה זליגמן: אתה זוכר שכאשר ישבת אצלנו באיכילוב וסיפרתי על המצוקה הגדולה, אני יכולה לומר שזאת הייתה הקלה מאוד גדולה וזאת הקלה מאוד גדולה לא רק לנפגעות אלא לכולנו, למטפלים שמתמודדים עם העומס הזה כל יום ומדי יום ביומו.

צביה זליגמן: מספר דברים שבכל זאת מטרידים אותי כאשר הדבר הראשון הוא עניין העברת הכספים.

צביה זליגמן: שקודם כל הכספים יגיעו ושהתקציב יישמר לנו, אבל גם החשיבות הגדולה בסימון הכספים.

גדעון סער: הכספים האלה הם מסומנים.

צביה זליגמן: הם מסומנים אבל הם עוברים לרווחה, מהרווחה למשרד הבריאות או למשרד החינוך וכולי.

צביה זליגמן: אני יודעת שהבטחתי בבית החולים שהכסף הזה יהיה מסומן אבל מעבר לזה אני לא יכולה להבטיח.

צביה זליגמן: זה דבר שצריך להיות מאוד ברור.

צביה זליגמן: הדבר השני הוא הפיקוח.

צביה זליגמן: אנחנו מאוד מברכים על כל הפיתוח הזה אבל צריך לפקח עליו מכיוון שאנחנו יודעים שיש למשל במרכזים האקוטיים בעיות מאוד מאוד קשות שאחר כך אנחנו מקבלים את הנשים לטיפול ורואים איך לא תמיד המקומות האלה תפקדו כמו שצריך וזאת לא מכוונה ראה אלא ממקום של עומס מאוד גדול.

צביה זליגמן: אני חושבת שחייב להיות מערך פיקוח על כל הפיתוח המדהים הזה.

צביה זליגמן: דבר שלישי שמטריד אותי היא אוכלוסיית הגברים שבחלק מהמרכזים לא ברור האם הם יטופלו או לא.

צביה זליגמן: אני חושבת שיש הרבה מאוד גברים – ובמשך השנים האחרונות, 10 שנים מאז נפתח המרכז שלנו – וככל שהשנים עוברות, פניות הגברים גוברות ובדרך כלל הם מגיעים במצבים מאוד גרועים.

צביה זליגמן: אני חושבת שזה יהיה חשוב שבכל הארץ יהיה מענה גם לגברים.

גדעון סער: עדה, בנושא של העברת הכספים וסימון הכספים דיברנו.

גדעון סער: בין הסיבות שנקיים ישיבה בחודש אוגוסט זה כדי לוודא שאכן זה מתבצע.

גדעון סער: יש לך התייחסות לנושא מערך הפיקוח והמענה לגברים?

עדה פליאל-טרוסמן: אני באה מהשירות לטיפול בנערות וצעירות ובעבר בנושא של המקלטים לנשים מוכות וטיפול בנשים.

עדה פליאל-טרוסמן: ציפי באה מהנושא של נשים ופרט ומשפחה.

עדה פליאל-טרוסמן: זה מאוד יפה להעלות את הנושא – ואני אומרת מהלב – של הגברים, להעלות את הנושא של הילדים, להעלות את הנושא של הפוגעים, ולהעלות את כל הנושאים הטעונים טיפול בפגיעות מיניות במדינת ישראל.

עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו בקושי הצלחנו להעלות את מערך הטיפול בנפגעות תקיפה מינית, בילדות ובנערות, בצעירות ובנשים נפגעות תקיפה מינית.

עדה פליאל-טרוסמן: זה עדיין בחיתול, עוד אפילו לא קיבלנו את כל הכסף ואנחנו רק בתכנון.

עדה פליאל-טרוסמן: אני חושבת שמן הראוי באמת לתת טיפול לכולם, אבל התוכנית הזאת הייתה מיועדת ומיועדת לנפגעות.

מרית דנון: אם למרכזים האלה יגיע גבר, הוא לא יטופל?

עדה פליאל-טרוסמן: הוא יטופל.

עדה פליאל-טרוסמן: לגבי המרכז בתל-אביב, אדרבא, אני חושבת שטיפלתם בגברים גם בעבר והתקציב שהיה קיים של משרד הבריאות לנושא הזה יוכל להיות מוקדש לנושא של גברים.

גדעון סער: מה לגבי הפיקוח על המרכזים?

עדה פליאל-טרוסמן: יהיה פיקוח משותף של משרד הבריאות ושל משרד הרווחה.

טל קרמר-ודעי: כיוון שצביה אמרה כבר את רוב מה שרציתי לומר, אני אהיה מאוד קצרה.

טל קרמר-ודעי: אני כמובן מברכת את כל הגורמים ואנחנו מאוד שמחות שיהיה רצף והמשך טיפולי ושאת הפונות שלנו, שאנחנו נותנות להן סיוע ראשוני, יהיה לאן להפנות.

טל קרמר-ודעי: היום, כאשר אנחנו מפנים למרכזים הקיימים, גם בחיפה, גם באיכילוב, גם בראשון לציון, אנחנו שקטות לגמרי שאנחנו מפנות אל המקומות הכי טובים ואל המטפלים הכי טובים.

טל קרמר-ודעי: אני מקווה שנוכל להיות שקטות, ואני מאמינה שבאמת יהיה פיקוח ראוי כדי שנוכל להיות שקטות, שהמקומות האלה הם מקומות שנותנים טיפול נכון.

טל קרמר-ודעי: אני רוצה לשאול כמה שאלות פרקטיות לגבי העתיד.

טל קרמר-ודעי: אני מבינה שעכשיו להקים את המרכזים החדשים זה פרויקט מאוד גדול.

טל קרמר-ודעי: המרכזים שקיימים, האם אפשר להעביר להם את הכסף בצורה מיידית?

טל קרמר-ודעי: כלומר, ברגע שהכסף מגיע למשרד הרווחה, האם ניתן להעביר אותו לשלושת המרכזים הקיימים בצורה מיידית?

טל קרמר-ודעי: שאלה שנייה שאני רוצה לשאול היא לגבי המרכזים החדשים.

טל קרמר-ודעי: מה התהליך עכשיו?

טל קרמר-ודעי: האם יוצאו מכרזים?

טל קרמר-ודעי: האם יהיו ועדות היגוי עירוניות בערים הספציפיות יחד עם הרשות המקומית כדי לאתר מבנה?

טל קרמר-ודעי: כדי לעשות מכרז למנהלת של מקום כזה וכיוצא בזה?

טל קרמר-ודעי: כלומר, איך זה יעבוד מעכשיו, מרגע שהתוכנית יוצאת לדרך?

טל קרמר-ודעי: אני רוצה להעלות נקודה שהעליתי אותה גם בישיבה הקודמת כאשר כולנו נפגשנו באיכילוב וזה הנושא של הרפורמה בבריאות הנפש שהשבוע מעלה הממשלה את הצעת החוק שהמשמעות שלה היא פגיעה בנפגעות תקיפה מינית.

גדעון סער: זה בשבוע הבא.

טל קרמר-ודעי: נכון, בשבוע הבא.

טל קרמר-ודעי: מנסים לפני סיום המושב לפחות להעביר את זה במליאה, לפני שזה יורד לוועדות, אבל המשמעות של ההפרטה של הטיפול הנפשי לקופות החולים, לא שהמצב היום הוא מצב טוב, בתחנות לבריאות הנפש יש תורים עצומים, אבל לפי הרפורמה אין שום התייחסות לנפגעות תקיפה מינית, מדובר על טיפולים קצרי טווח כאשר אנחנו יודעים שלפעמים הטיפול בנפגעת תקיפה מינית – ויעידו על כך המטפלים טוב ממני – לוקח שנים שמישהי בטיפול עד שהיא מגלה את הטראומה שלה.

טל קרמר-ודעי: הסיפור הזה של הרפורמה הוא מאוד קשה ומאוד בעייתי.

טל קרמר-ודעי: שוב אני אומרת, זה לא שהמצב היום הוא מצב טוב, אבל ברפורמה אין התייחסות כלל לטיפולים שהם ארוכי טווח.

קריאה: יש שלילה שלהם.

טל קרמר-ודעי: זאת נקודה שאנחנו צריכים להתייחס אליה.

טל קרמר-ודעי: עדה, אם יש לך תשובות לשאלות שלי, אני מאוד אשמח.

עדה פליאל-טרוסמן: לגבי המרכזים הקיימים, אנחנו נשתדל להעביר את התקציב כמה שיותר מהר וזה אכן יהיה שלב ראשון.

עדה פליאל-טרוסמן: לגבי המרכזים החדשים, אנחנו נשתדל להעביר את התקציב דרך הרשויות המקומיות כי אז הפרוצדורה היא קלה יותר.

עדה פליאל-טרוסמן: היום גם רשויות מקומיות צריכות לצאת למכרזים, כמו עיריית ירושלים.

עדה פליאל-טרוסמן: יש מקומות שזה ילך קצת יותר קל, יש מקומות שזה ייקח זמן רב יותר.

עדה פליאל-טרוסמן: אם המשרד מעביר את התקצוב לרשויות המקומיות, אין צורך במכרז להוציא עיריית ירושלים למשל שכבר עשינו שיחת גישוש אתם והם יצטרכו להוציא מכרז.

טל קרמר-ודעי: למשל בבאר-שבע, מה יקרה?

טל קרמר-ודעי: הכסף יעבור לרשות המקומית ואז מה יקרה?

עדה פליאל-טרוסמן: כמו שאמרתי.

עדה פליאל-טרוסמן: ועדת היגוי עירונית תהיה בכל מקום עם כל הצוותים, עם כל העמותות ועם כל מי שקשור בעניין.

טל קרמר-ודעי: אנחנו מבקשים להצטרף לוועדת ההיגוי.

עדה פליאל-טרוסמן: מרכזי הסיוע הם בראש רשימת המשתתפים.

עדה פליאל-טרוסמן: כלומר, כל מי שקשור בהפניה לטיפול, במתן טיפול, בקונספציה התפעולית, כל האנשים האלה יהיו מעורבים בוועדת ההיגוי והם יקבלו תפקידים בשטח.

מרים זינגר: לגבי הרפורמה, המחשבה היא לעשות איזשהו שילוב מבחינת המימון של הטיפול של אותם אנשים שהקופה תשלם ותממן חלק מהטיפול, את החלק הקצר שימומן לכל אדם אחר שמחפש טיפול והיתר יהיה בתוך המרכזים.

מרים זינגר: זאת אומרת, אחרי שהרפורמה תעבור, המשא ומתן יהיה שישלמו למרכזים את החלק שהיו משלמים לכל אדם שמגיע לטיפול בגין דיכאון או פוסט-טראומה.

קריאה: הרפורמה שעומדת לעבור, כוללת טיפול של מעבר ל-10 מפגשים בשנה, כולל פסיכיאטר, פסיכולוג, עובד סוציאלי וכולי.

גדעון סער: הרפורמה הזאת היא במעבר.

גדעון סער: הצלחנו בזמנו לפצל את זה מחוק ההסדרים ועכשיו זה בא עוד פעם.

גדעון סער: אני מקווה שזה לא יעבור גם בפעם הזאת כי זה לא צריך לעבור.

רונית סדגר: אחד הדברים שאני רואה והוא סוד ההצלחה בטיפול בנשים שאנחנו רואות אותו במהלך ארבע וחצי השנים של קיומנו, שהתהליכים הקליניים מעוגנים במבנה ארגוני שהוא מבנה נכון וכמו שאני מבינה, המבנה הארגוני כרגע עומד לקבל היבטים נוספים של שיתוף של משרד הבריאות ומרכזי הסיוע שהם שני עוגנים נוספים בכל הטיפול בנפגעות תקיפה מינית.

רונית סדגר: המיומנות של הצוות והידע שנרכש בצד הליווי הארגוני של שיתוף פעולה אצלנו בין משרד הבריאות, משרד הרווחה והרשות המקומית אכן נותן עוגן לכל התהליכים שמתקיימים בתוך המרכז, גם בהיבט התפעולי וגם בהיותו של המרכז מרכז הכשרה.

רונית סדגר: אני חושבת שמבחינה זאת באמת הראייה הנוספת של המערך החדש יכול לתת רק עוגן נוסף וחיזוק לתהליכים שכבר קיימים.

שושנה צימרמן: אני כמובן מברכת על התוכנית הזאת שבעיניי היא צעד נוסף לקראת מענה כולל יותר טיפולי לנשים שנפגעו ואנשים שנפגעו.

שושנה צימרמן: אני רוצה להשמיע כאן קול שהשמעתי בוועדה שהמענה הזה לא יכול להיות כולל אם הוא לא מתייחס גם לאוכלוסיית הילדים שנפגעים מינית.

שושנה צימרמן: אנחנו יודעים שילדים הם אוכלוסייה משמעותית מתוך הנפגעים, אנחנו גם יודעים שככל שהטיפול ניתן בסמוך לפגיעה, הסיכוי לשיקום הוא יותר גדול וההשהיה תמיד גורמת לנזק.

שושנה צימרמן: אני רוצה להביע את מחאתי על כך שמתוך ה-15 מיליון שקלים שניתנו לנושא הזה, 221 אלף שקלים – זה לא חייב להיות למשרד החינוך – לא הייתה חשיבה למתן מענה טיפולי לילדים.

גדעון סער: דובר זמנו שכן יוקצו סכומים לכך.

קריאה: הוקצה סכום של 221 אלף שקלים.

גדעון סער: אני חייב לומר שאני מכיר את הצורך הזה.

גדעון סער: בעבר היה כאן גם דוקטור קדמן שהתייחס לסוגיה הזאת ואני חושב שזה צורך אמיתי.

גדעון סער: אני לא מרגיש שזה התפקיד שלנו להיכנס לחלוקה הבין-משרדית.

גדעון סער: אני יכול להסכים, אבל יש לי הצעה פרקטית.

גדעון סער: שרת החינוך היא יושבת-ראש ועדת השרים לקידום מעמד האישה.

גדעון סער: תביאו את הנושא לוועדת השרים.

גדעון סער: אם אתם חושבים שצריך לעשות העברה מסעיף לסעיף, בסדר.

גדעון סער: הבעתי חשש שיש סעיפים שיכולים להיות לא מנוצלים.

גדעון סער: יש לכם פלטפורמה.

גדעון סער: אנחנו לא יכולים להיכנס בין משרדי הממשלה ברזולוציות האלה.

גדעון סער: אנחנו עוברים לנושא השני שלה

גדעון סער: בנתי ולצערי הוא לא ברמה זהה של התקדמות אלא אם כן אני אופתע לטובה.

ציפי נחשון-גליק: אני מצטרפת לתודות.

ציפי נחשון-גליק: בנימה האישית שלי, אני חגגתי עשר שנים לעבודתי במשרד הרווחה ואני לא מכירה תוכנית שאותרו צרכים ובמהירות כל כך גבוהה קיבלה במה של הוועדה שלך, קיבלה את התמיכה ואת העזרה של מרית וקיבלה תקציבים ממשרד ראש-הממשלה.

ציפי נחשון-גליק: על כך, על פריצת הדרך הזאת אני מודה מאוד.

ציפי נחשון-גליק: אני גם רוצה להודות מכאן לענת גור שהתנצלה שהיא לא יכולה להגיע, שנתנה הרצאה בנושא הזה בפני פורום של עובדים במשרד הרווחה, כאשר משם בעצם התחיל הגלגל להתגלגל, ואני שמחה שהגענו עד היום.

ציפי נחשון-גליק: אני מקווה שביום חמישי הבא אחר הצהרים, בפגישה עם כל העוסקים בנושא, אנחנו נוכל להגיע לשלב שהגענו אליו היום בנושא שנקרא נפגעות תקיפה מינית.

ציפי נחשון-גליק: מה שבכל-זאת יש לי כן להציג היום הוא את בעיית הזנות.

ציפי נחשון-גליק: אני אומר נשים אבל אני מתכוונת לנערות צעירות ואני מתכוונת – וזה גם כתוב במסמך – שהשימוש בלשון נקבה כולל גברים וצעירים.

ציפי נחשון-גליק: הנושא של הזנות הוא בעיה חברתית לאומית מורכבת וקשה, והרציונאל שלנו הוא שהמדינה צריכה לתת מענה לאוכלוסייה הנזנחת הזאת ואנחנו שמחים שבאמת היא הרימה את הכפפה ואכן נותנת לנו תקציב.

ציפי נחשון-גליק: אנחנו סקרנו במפגשים שלנו את מה שקיים, הניצנים של הפעולות שכבר קיימות, ואלה באמת ניצנים מאוד מאוד ראשוניים.

ציפי נחשון-גליק: הגדרנו את המטרות שלנו ואת היעדים להוצאת נשים, נערות ואת כולם ממעגל הזנות על ידי צמצום ומניעת הזנות ונזקיה בחברה הישראלית, שיקום וקידום החלמתם של הנשים, הפסקת מעגל הניצול וההדרה החברתית של האוכלוסייה הזאת כדי לחבר אותה מחדש לחברה ולהוצאתה ממעגל הזנות.

ציפי נחשון-גליק: מטרה נוספת שלנו היא כל הנושא של הפחתת נזקים.

ציפי נחשון-גליק: האמונה שלנו היא שיש נשים שרוצות לצאת ממעגל הזנות ואתן יהיה יותר קל.

ציפי נחשון-גליק: האמונה שלנו שמיתוסים רבים מסתובבים סביב הנושא הזה של נשים בוחרות, הן מרוויחות, הן שם מתוך רצון, זה ממש לא כך אבל הן שם הרבה פעמים מתוך כפייה, מתוך אינוס, מתוך אילוץ, ולכן לגבי אלה שעדיין לא הגיעו לשלב של להגיע למוטיבציה כדי לצאת ממעגל הזנות, אנחנו מדברים על הפחתת נזקים.

ציפי נחשון-גליק: לכן התוכניות שלנו שאני אמנה אותן ביעף הן בהחלט עוסקות גם במודל של הפחתת נזקים כאשר עדיין ברור לנו שהן תסתובבנה סביב מעגל הזנות, וגם בנושא של טיפול ושיקום כדי להוציא באופן אמיתי את אלה ממעגל הזנות.

ציפי נחשון-גליק: התוכניות שלנו מדברות על מסלול אחד שקראנו לו הפחתת נזקים שיש בו שלוש תוכניות: תוכנית אחת מיידית – ואנחנו חשבנו שהתוכנית הזאת תופעל על ידי אותו גורם באותו קומפלקס – שהיא דירת חירום לאוכלוסייה הזאת במרפאה ניידת, כאשר המרפאה הניידת במודל שעובד היום רק פעמיים בשבוע באזור תל-אביב בלבד, בעצם אוספת את אותן נערות, נשים וצעירות וצעירים ממוקדי הזנות ומביאה אותם לאיזשהו מקום שנותן להם את הפינה החמה, את הארוחה החמה, את היחס הראשוני ולינה ללילה או שניים-שלושה לילות עד שתתגבש איזושהי מחשבה מצד הצוות הטיפולי ומצד אותה מטופלת פוטנציאלית.

ציפי נחשון-גליק: לדירות האלה יש דלת מסתובבת.

ציפי נחשון-גליק: הן יכולות לבוא ולחזור לרחוב, כי כמו שאמרתי הן נמצאות שם מתוך אילוץ, והן יכולות לבוא אחרי שבועיים עוד פעם והן תתקבלנה שם בברכה, באהבה ובחיבוק מאוד מאוד גדול.

גדעון סער: באיזה היקף מדובר?

ציפי נחשון-גליק: הדירה הזו תיתן מענה תמיד ל-10-12 מיטות.

ציפי נחשון-גליק: הדירה הניידת תעבוד 5-6 ימים בשבוע.

ציפי נחשון-גליק: כיום היא עובדת מספר שעות מצומצם, ואנחנו מאמינים שיהיה מאגר מאוד גדול של פניות.

ציפי נחשון-גליק: במקביל יהיה קו חירום ארצי אליו יוכלו לפנות בשאלות, באוזן קשבת, ודרך הקו גם כן יהיה אפשר להפנות אותם לטיפול.

ציפי נחשון-גליק: בשלב הראשוני אנחנו מדברים על מקלט אחד שהוא טיפולי והוא לאלה שפונות ביוזמתן או על ידי ארגונים או על ידי מטפלים שזיהו את הבעיה ואת המוטיבציה הראשונית לעשות איזשהו שינוי, כאשר המקלט נותן הגנה של 24 שעות ביממה, הוא מאפשר ממש שיקום של תעסוקה, הרבה פעמים מדובר בלמידת השפה העברית, השלמת השכלת יסוד, טיפול נפשי כמובן ושיקום תעסוקתי.

ציפי נחשון-גליק: מאחר שחלק מהתקציבים הולכים לשכירת מבנים, דירות, מקלט או מרכז היום, שזאת התוכנית הבאה שלנו, אנחנו נשאף, אפילו שזה יכול להיות קומפלקס מאוד גדול, שאפשר לעשות בחלק מהחדרים שימוש כפול.

ציפי נחשון-גליק: למשל, התוכנית הבאה שלנו היא מרכז יום לאלה שהן בוגרות המקלט או שהן באות מהמקלט או שהן באות מכל מיני גורמים שמפנים אותן, והכוונה שהן ישנות בבית שלהן אבל באות כל יום לפעילות משעה 8 עד 4 אחר-הצהרים, לפעילות מאוד אינטנסיבית של טיפול ושיקום נפשי ותעסוקתי.

ציפי נחשון-גליק: לאלה שהן בוגרות את אותו מרכז יום, אלה שמצאו כבר עבודה ויוצאות לתעסוקה, הן יכולות להמשיך לבוא למרכז שאנחנו קוראים לו מרכז ערב להמשך תחזוק וטיפול כדי שבכל זאת תהיה לאישה איזושהי תוכנית מובנית בשעות אחר הצהרים והערב, וכאן אנחנו מדברים על מסלול ערב.

ציפי נחשון-גליק: המרפאה הניידת ומרכזי היום והערב, בתוכנית המקורית שלנו אנחנו מדברים על שלושה מחוזות בארץ: דרום, מרכז וצפון.

ציפי נחשון-גליק: אנחנו מדברים על מקלט ארצי שאני מניחה שנקים אותו בכוחות משותפים במרכז הארץ, ואנחנו מדברים על עובדים סוציאליים שקיימים בכל המערכות כאשר בשלב הראשון אנחנו נעזור להם לאתר ולזהות כי לפעמים חלק מהמטופלות שמגיעות סביב שימוש בסמים, סביב התמכרות, אפשר באיזושהי התמקצעות מסוימת לזהות באמצעות מספר שאלות ולראות האם קיים שם גם עיסוק בזנות.

ציפי נחשון-גליק: אנחנו מדברים על בניית מערך הסברה ומניעה שכולל שני תחומים.

ציפי נחשון-גליק: האחד, סדנאות מניעה לתלמידים בבתי הספר, והשני, הסברה והגברת מודעות בציבור לנושא.

ציפי נחשון-גליק: אנחנו מדברים על שינויי חקיקה.

גדעון סער: איזה שינויי חקיקה?

ציפי נחשון-גליק: הרדיקאלי ביניהם הוא מה שקיים בשוויץ, שאנחנו לא מאמינים שנגיע אליו למרות שנרצה לשאוף אליו, אבל לפחות נסמן אותו כמטרה שבעצם מדובר בהפללת הלקוחות.

גדעון סער: זה הכי רדיקאלי.

ציפי נחשון-גליק: השונה הוא לא הפללה, אבל כאשר מאתרים את הלקוח שולחים אותו לסדנאות חינוך.

ציפי נחשון-גליק: לא מפלילים אותו, אבל אם מזהים אותו, שולחים אותו לסדנאות כשהוא מממן את הסדנא.

גדעון סער: השאלה אם תקציב המדינה ערוך לזה.

ציפי נחשון-גליק: סדנאות שהוא משתתף במימונן והסדנאות מונחות בין היתר על ידי נשים שיצאו ממעגל הזנות.

קריאה: יש מקומות בהם מפרסמים במקומונים את התמונות של צרכנים.

ציפי נחשון-גליק: מאחר שהתוכנית המקורית שהגשנו היא בגבולות של 15 מיליון שקלים וכרגע יש 10 מיליון שקלים, אנחנו כן ממליצים שכל התוכניות תבאנה לידי ביטוי בשנה הראשונה, אולי לא בכל המחוזות ובכל הממדים שאנחנו מצפים, אבל כן נרצה לראות כל אחת מהתוכניות האלה כשהיא מתקיימת ומתחילה לפעול בחודשים הקרובים.

ליזה ניקולייצ'וק: בדרך כלל בנות שעוסקות בזנות זה בגלל מצוקה כלכלית מאוד מאוד קשה, בנוסף לכך בדרך כלל מתלווה פגיעה מינית, וניכור מהמשפחה.

ליזה ניקולייצ'וק: מה שאתם מתארים זאת תוכנית שנותנת מענה אבל לא מטפל בשורש הבעיה.

ליזה ניקולייצ'וק: זאת אומרת, ילדה שהיא במצוקה כלכלית, אם היא תבוא לאיזושהי פעילות חברתית, היא תחזור בלילה להרוויח את הכסף עבור המשפחה שלה.

ליזה ניקולייצ'וק: איזה תחזוקה כלכלית היא תקבל?

ליזה ניקולייצ'וק: איזה שיקום משמעותי?

ליזה ניקולייצ'וק: מה היא תקבל בנוסף לאיזושהי פעילות?

ליזה ניקולייצ'וק: זה לא פתרון.

קריאה: שיקום תעסוקתי.

ליזה ניקולייצ'וק: ברגע שהיא מרוויחה בשעה 200 שקלים, היא לא תלך לעבוד עבור 25 שקלים לשעה כי יש לה כבר התמכרות עמוקה לתחום.

ציפי נחשון-גליק: זה תהליך.

ציפי נחשון-גליק: צריך לעזור לה להבין שה-25 שקלים לשעה היא מרוויחה ביושר ובלי השפלה.

ציפי נחשון-גליק: זה הסיכוי לחיים שלה.

ציפי נחשון-גליק: זה יותר טוב מאשר להרוויח את ה-200 שקלים כאשר בסופו של דבר החיים שלה נהרסים.

ציפי נחשון-גליק: אמרתי, זה תהליך טיפולי.

ציפי נחשון-גליק: אנחנו כן רואים כשותפים את המוסד לביטוח לאומי, המחלקה להבטחת הכנסה, כאשר בשלב הזה של השיקום יש להם מה שנקרא מונח בתוכנית שיקום והם יכולים לעזור בתשלום של הבטחת הכנסה בשלב הזה של השיקום שזה איזשהו תקציב שכן יכול לעזור לשכנע את הנערה להתחיל דרך והדרך היא ארוכה.

מרינה סולודקין: אני מתנצלת.

מרינה סולודקין: לא הייתי כאן בתחילת הדיון.

מרינה סולודקין: האם יש הערכה כללית כמה נשים עוסקות בזנות?

ציפי נחשון-גליק: לא התעכבתי על זה.

ציפי נחשון-גליק: אין מספרים מדויקים.

גדעון סער: בישיבה הקודמת נאמר שאין אפילו מחקר.

ציפי נחשון-גליק: מה שכן ידוע מהמשטרה, שבחודש יש מיליון ביקורים אצל זונות.

גדעון סער: אם המשטרה יודעת כמה ביקורים, אולי היא יכולה לומר לנו גם כמה זונות.

מרינה סולודקין: אם יודעים מה מספר הביקורים, אני בטוחה שלמשטרה יש הערכה כמה נשים עובדות במקצוע.

ציפי נחשון-גליק: בפגישה הראשונה כאשר הצגנו את הנושא, אמרתי שכל אחת היא עולם במלואו.

ציפי נחשון-גליק: אם נתחיל להתעכב ונרצה לדעת אם יש 20 אלף או 30 אלף או 18 אלף, יש 142 אלף נשים מוכות במדינת ישראל והתקציב מאפשר להגיע לכולן?

ציפי נחשון-גליק: לא.

ציפי נחשון-גליק: אני חושבת שהתקציב הזה שהוא נכבד בשביל להתחיל תוכניות אנחנו נלווה את זה בהערכות ונראה כמה אנחנו מצליחים.

עידית הראל-שמש: ההתכנסות הזאת והדברים שאני שומעת הם בגדר הגשמת חלום.

עידית הראל-שמש: אנחנו כמובן מצטרפים לברכות.

עידית הראל-שמש: רציתי לשאול כמה דברים ספציפיים.

עידית הראל-שמש: ציפי, אני מאוד שמחה לשמוע שלקחתם בחשבון גם את עניין הנערים והגברים.

עידית הראל-שמש: המון המון נערים בתוך תעשיית המין, מוצאים אותם במה שנקרא מועדוני ג'קוזי וסאונות, ואני רוצה לספר על מועדון אחד שיושב מתחת למבנה של קופת-חולים כללית ושם הג'קוזי מקבל פיקוח שנתי ממשרד הבריאות.

עידית הראל-שמש: גבר נכנס למקום, הוא לא משלם לגברים שהוא פוגש אותם אלא הוא משלם מחיר גלובלי, הוא גם מקבל חותמת על היד אם הוא רוצה לצאת ולהיכנס, ושם יש נערים שהם בעצם עוסקים בזנות כאשר המבנה – אני לא הייתי שם, אבל אני יודעת וזה בדוק – הוא ברשיון משרד הבריאות שנותן להם פעם בשנה את ההכשר, אולי דרך קבלן.

מרים זינגר: תמסרי לי את הפרטים ואני אבדוק.

עידית הראל-שמש: יש דבר נוסף שחשוב לי להעלות והוא איך התוכנית הזאת ואיך הוועדה מתכוונת להתמודד עם ההתערבות של הממסד בתעשיית המין.

עידית הראל-שמש: אני מתכוונת לכך שאם יוקמו מרכזים כאלה או מקלטים, ואם הם יינתנו לרשויות מקומיות, רשויות מקומיות היום נותנות רשיונות עסק למועדוני חשפנות, למכוני עיסוי, לבתי בושת.

עידית הראל-שמש: יד אחת מכניסה את הנשים לתוך המעגל הזה ויד שנייה תרצה להוציא אותן?

עידית הראל-שמש: אני מדברת על עירית רמת-גן.

עידית הראל-שמש: מועדון הבורסה ברמת-גן הוא בית בושת לכל דבר, יש שם מין אוראלי, בקומות העליונות יש אקטים מלאים.

עידית הראל-שמש: עיריית ת ל-אביב, היהלום שבכתר, זה רק אחד.

עידית הראל-שמש: אני ישבתי עם מנהל רישוי עסקים בעיריית תל-אביב והוא אמר לי שכבר שנים הם נותנים.

עידית הראל-שמש: כאילו מועדוני חשפנות אבל בעצם הם בתי בושת.

עידית הראל-שמש: אני יודעת שהקוסומוי למשל בראשון גם פועל ברשיון עסק.

עידית הראל-שמש: זה משהו שצריך להתייחס אליו.

שולה אגמי: אני חייבת לומר שלגבי עיריית תל-אביב זה לא מדויק.

שולה אגמי: אני מייצגת כאן את השלטון המקומי אבל במקביל אני מחזיקה בתיק רישוי עסקים בתל-אביב.

שולה אגמי: לא תמיד מדווחים לנו נכון.

שולה אגמי: קוראים לזה שם אחר ואז מקבלים אישור.

שולה אגמי: דיברתי עם אלחנן בנושא הזה ואני חושבת שבאמת צריכה לצאת איזושהי הנחיה דווקא בזעקה כזו או אחרת להפסיק עם זה.

גדעון סער: הבעיה היא הצגת עסק באופן מסוים במקום בו מתקיימת גם פעילות זנות.

גדעון סער: כמובן צריך להניח לזה תשתית עובדתית.

גדעון סער: לפי דעתי או בהנחיה של שר הפנים או בהנחיה של היועץ המשפטי לממשלה באמצעות היועצים המשפטיים של הרשויות המקומיות, לוודא.

גדעון סער: כאשר הם מקבלים את הרשיון יכולים לדעת או לא יכולים לדעת, אבל יכול להיות שיכולים לשלול את הרשיון כאשר מקבלים אינפורמציה על מה שמתבצע שם.

שולה אגמי: אני מתנגדת לזה.

שולה אגמי: היו לי הרבה שיחות בנושא הזה ותמיד הטענה שלא תמיד מדווחים נכון.

שולה אגמי: ההגשה היא הגשה שונה לגמרי ממה שמבצעים במקום.

שולה אגמי: אני אשמח מאוד אם בדבר כזה תצא הנחיה חד-משמעית שסוגרים את העסק למחרת ברגע שמגלים מה נעשה שם.

קריאה: אני יודעת שהעבודה היא מאוד מחתרתית אבל ככל שסוגרים את המכונים האלו, יורדים למחתרת וזה הרבה יותר קשה לאיתור.

עידית הראל-שמש: נפגשתי עם שתי נציגות מעלם והן תיארו מצב קשה של עיר עם תעשיית מין מפותחת מאוד, גם כניסת נשים ממזרח העיר למערב העיר ובחזרה.

ציפי נחשון-גליק: מכון תודעה זכה בתחרות האריה השואג בגין תוכנית ליצירת מהפך תודעתי בתפיסת הזנות.

ציפי נחשון-גליק: ברכות.

גדעון סער: ברכות.

חיותה שנבל: כאן ההזדמנות לברך את הקולגות שלי מתוך המשרד, גם את עדה, גם את ציפי, כל אחת בתחום האחריות שלה.

חיותה שנבל: בנושא של הזנות חשוב לי מאוד לציין שאנחנו מדברים על נערות וצעירות ואני שותפה לכך שהתוכנית עוד לא הסתיימה ויש לנו עוד ישיבה.

גדעון סער: מתי?

חיותה שנבל: דומני שבשבוע הבא יש עוד ישיבה ואני מניחה שאז אולי חלק מהדברים שאני רוצה כאן לומר גם יבואו לידי ביטוי במסמך.

חיותה שנבל: הנושא של נערות, הנושא של צעירות, בשירות שלנו אנחנו מטפלים בנערות מגילאי 13 עד 25, יש בהחלט הבדל בין הנערות הצעירות בגילאי 12-13-14, עליהן אומרים שהן אולי נותנות שירות מין כדי לקבל איזשהו מוצר שהן צריכות, נערות שבאות ממצבי מצוקה וגם ממשפחות לא מתפקדות וכולי, אז הנערה מקיימת יחסי מין כדי לקבל ג'ינס, ופעם היא מקיימת יחסי מין כדי לקבל משהו אחר, אבל עדיין גם אם אנחנו כשירות טיפולי לא מתייגים את זה כזנות, ברור לנו שעבור אותה אוכלוסייה של נערות אנחנו צריכים גם לפתח את הכלים כדי לאתר אותן ולהגיע אליהן וגם לתת את ההכשרות וההתמקצעות לעובדים שהם מומחים בתחומים האלה, אבל עדיין כדי לטפל בזה צריכים לתת לזה יותר משאבים.

חיותה שנבל: היו לנו שיחות עם הביטוח הלאומי וגם עם עמותת אשלים בג'וינט שגם היא רוצה לחבור לזה, יותר לקטע של הנערות, ואני מקווה שבסופו של דבר בתוך התוכנית יהיה לזה את המקום.

חיותה שנבל: יש הבחנה בין נערה בגיל 13-14-15 לבין אישה מבוגרת יותר שעסקה וכל ההזדמנויות שהיא צריכה לקבל, והתוכנית הזאת היא עבורה וזה מצוין, אבל בל נשכח את הצעירות ואני מקווה שזה יופיע בתוכנית.

גדעון סער: אתם בטח שותפים לדיונים.

חיותה שנבל: בוודאי, אנחנו יושבים ביחד אבל היה לי חשוב לציין גם את השותפים שעוד רוצים להצטרף אלינו לנושא הזה.

לידיה ניקיטין: במשך השנה אנחנו מקבלים יותר מ-100 פניות ואנחנו מטפלים עכשיו ב-30 נשים.

לידיה ניקיטין: יש לנו ניסיון וערכנו מחקר כדי לבדוק את הסיבות לכניסת נשים לזנות.

לידיה ניקיטין: מתוך 100 הפונות 99 אחוזים הן דוברות רוסית.

לידיה ניקיטין: אנחנו חושבים שמשרד הקליטה הוא שורש הבעיה כי אנשים לא מקבלים מספיק ידע בקשר לזכויותיהם ולכן הם לא יכולים להיקלט בחברה ונוצרות בעיות רווחה.

לידיה ניקיטין: כך גם לגבי הביטוח הלאומי ומשרד הבריאות.

לידיה ניקיטין: קיים חוסר ידע בנושא זכויות האדם.

לידיה ניקיטין: בביטוח הלאומי למשל יש בעיה מאוד קשה כאשר הנשים פונות לביטוח הלאומי והן מקבלות תשובה שיש להן חובות בסכום של אלפי שקלים וזה שוב מחזיר אותן למעגל הזנות וזאת כדי להחזיר את חובם לביטוח הלאומי.

לידיה ניקיטין: לנשים האלה יש פחד גדול מהרווחה כי לפי הסעיף, שאני לא זוכרת את מספרו, עובדת סוציאלית יכולה להוציא את הילדים מהנשים.

לידיה ניקיטין: אנחנו מכירות אלפי נשים שלא רוצות ללכת לרווחה.

מרינה סולודקין: את זה אני מאוד מבינה, כי מה שעושים מיד זה הוצאת הילדים ממשפחות עולים חד-הוריות ועושים זאת ללא היסוס.

מרינה סולודקין: זאת בעיה חברתית ואני עומדת להיפגש בנושא הזה עם שר הרווחה.

מרינה סולודקין: זאת מלחמה שנמשכת שנים רבות ובנושא הזה פעלה ועדת גלעד ליד משרד הרווחה.

גדעון סער: בכלל בישראל מוציאים בקלות מדי ילדים ממשפחה.

לידיה ניקיטין: הנשים לא יודעות מה זאת התחייבות, מה זה טופס 17, הן לא יודעות שיש להן זכות ללדת כאן בארץ בחינם.

לידיה ניקיטין: אין להם ידע בדברים בסיסיים ולא חשוב כמה זמן הן בארץ.

לידיה ניקיטין: כאן יש לנו כמה דברים אותם אנחנו רוצים להציע.

לידיה ניקיטין: קודם כל, במערכת ההסברה צריך להוסיף את משרד הקליטה, דבר שהוא חיוני ביותר.

לידיה ניקיטין: צריך להסביר את זכויות האדם הבסיסיות.

לידיה ניקיטין: יש לנו הצעה בנושא שינוי חקיקה.

לידיה ניקיטין: הסטודנטיות שלנו מהעמותה בוחנות הצעת חוק בקשר לביטוח לאומי האומרת שנשים שנכנסות, יכולות לקבל הבטחת הכנסה.

לידיה ניקיטין: זה קיים לגבי נרקומנים ואלכוהוליסטים.

גדעון סער: כאשר הצעת החוק תהיה מוכנה, תעבירו אותה אלי.

לידיה ניקיטין: יש לנו שיתוף פעולה טוב עם המשטרה ואנחנו מציעים לעבוד אתה.

לידיה ניקיטין: המודל שלנו שונה מהמודל שהוצג קודם לכן.

לידיה ניקיטין: המודל צריך להיות מודל פיתוח מנהיגות.

לידיה ניקיטין: יש מודל כזה בקרב אנשים בסמים כאשר הם נכנסים לשיקום ואחר כך הם משמשים מדריכים.

טלי אייזנברג: אני רק יכולה לסמוך ידיי על דבריה של לידיה ולהסכים בפה מלא.

טלי אייזנברג: אני רוצה לומר שיש חשיבות גדולה – ואני בטוחה שחשבו על זה – שגם יהיה תקציב לנושא של מחקר.

טלי אייזנברג: כלומר, גם לדבר עם הנשים וזה מעבר לשאלה כמה יש, שאלה שקל לשאול וכמעט בלתי אפשרי לענות עליה.

טלי אייזנברג: צריך לשאול מה נסיבות החיים שלהן, מה הן צריכות.

טלי אייזנברג: רק מהשיחה עם הנשים אפשר לברר שבכלל נושא של ילדים, נושא של הכחשה, זה משהו שהוא מאוד מאפיין ואולי לפי זה אפשר לאפיין את קו החירום, לאפיין את אמצעי הפנייה.

טלי אייזנברג: מעבר לזה, יש חשיבות לעשות איזשהו מחקר אחרי מעשה כדי לבדוק את רמת האפקטיביות ורמת הנכונות של נשים לומר שהיא אכן אישה שעוסקת בזנות, שזוהי סוגיה שהיא אפילו מורכבת יותר מאשר הנושא של נפגעות תקיפה מינית כי זה משהו שנשים מוכנות להביא סיפור שלם ומלא רק כדי להימנע מהסטיגמה הזאת, ואז למעשה הן לא מגיעות לקבל עזרה מלכתחילה.

קריאה: בימים אלה יוצא ספר של ענת גור שעוסק בדיוק בנושא הזה.

גדעון סער: אני רוצה להודות גם על העבודה שנעשתה, ובעיקר על העבודה שנעשתה.

גדעון סער: בכל זאת יש לפנינו עבודות ברזולוציה מאוד משמעותית והן בשלב הרבה יותר מתקדם ממה שעמדנו לפני חצי שנה.

גדעון סער: אני רואה בהקשר הזה את התפקיד של הוועדה כמי שאמורה להיות זרז לפעילות, לוודא שהדברים האלה מתבצעים ולכן אני גם מבקש לקבוע דיון נוסף בחודש אוגוסט בהשתתפות שר הרווחה.

גדעון סער: מעבר לכל הדברים שנאמרו במהלך הדיון אני מבקש שתבחנו גם את הצורך בשינוי חקיקה מהסוג שלידיה דיברה עליו בנושא הבטחת ההכנסה.

גדעון סער: אני רוצה לעדכן, כי בכל-זאת יש לזה קשר כלשהו לנושא הראשון שדיברנו עליו, שביקשתי לזמן ישיבה מיוחדת של הוועדה, והיא תהיה כנראה בפגרה כי אני לא יודע אם נספיק לקיים אותה בשבוע הבא, בקשר למה שחוות מתלוננות בתיקים של עבירות מין אחרי התלונה.

גדעון סער: אני חושב שבכמה מהפרשיות שראינו בזמן האחרון יכולנו לקבל אילוסטרציה לדבר הזה וחשוב להביא את הדבר על בסיס הניסיון של המתלוננות.

גדעון סער: רציתי שנשמע עדויות ולכן אני מקווה שזה ייקבע בהקדם.

גדעון סער: אני רוצה להודות לכל מי שעסק בנושא הזה, לציפי שבאמת הייתה מהיוזמות של התוכנית הראשונה של המאבק בזנות, למרית על העבודה, לנציגות המשרדים, לצביה שאירחה אותנו במרכז באיכילוב, ואני מקווה שנזכה לראות בהקדם תוצאות.

גדעון סער: תודה לכולכם.