הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 17, פרוטוקול מספר 20, 2006-11-14 13:00

סופה לנדבר: שלום, אני פותחת את ישיבת הוועדה.

סופה לנדבר: אני רוצה לפתוח ולהגיד שאני ממש מתרגשת.

סופה לנדבר: חיים פנה אלי והיתה לנו שיחה.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד, כי חברי הכנסת הם גם קודם כל בני אדם.

סופה לנדבר: לאף אחד אין מניעה ממה שיכול לקרות בחיים.

סופה לנדבר: לא ראיתי בבת אחת כל כך הרבה גיבורים.

סופה לנדבר: תהליך השיקום הוא כל כך קשה, ואם אתם מסוגלים להתגבר על זה, ללכת ולחזור לחיים הרגילים, אתם גיבורים.

סופה לנדבר: היום אנחנו מצדיעים למה שאתם עברתם בחיים.

סופה לנדבר: אני יושבת ראש הפדרציה הרוסית של דוברי רוסית.

סופה לנדבר: לפני כמה שנים הייתי באיזה אירוע, וגברת אחת התחילה לשיר ומשמעות השיר היתה: במלחמה קטוע רגל התאושש אחרי הרדמה, וכאשר הוא התעורר מההרדמה הוא התעורר מזה שהאחות שטיפלה בו התחילה לבכות והדמעות נפלו עליו.

סופה לנדבר: היא בכתה ממה שעבר על הבחור הצעיר הזה.

סופה לנדבר: הוא פתח את העיניים ומתוך הכאב אמר לה, אל תבכי, אני עוד אקום וארקוד יחד איתך.

סופה לנדבר: זה היה קטוע רגל שקם ועבר את הסיפור הזה.

סופה לנדבר: זה היה סיפור מהחיים ומישהו כתב על זה שיר.

סופה לנדבר: אני מרגישה צורך לטפל בכם.

סופה לנדבר: אנחנו נעשה הכל כדי להקל עליכם.

סופה לנדבר: יכול להיות שזאת תהיה הישיבה הראשונה, אבל לא אחרונה.

סופה לנדבר: אני אבקש מכם להציג את עצמכם, ואחר כך אנחנו נתחיל לנהל את הישיבה.

יצחק זיו: אני מכיר את סיגי מאז שנולדה ואת הוריה.

יצחק זיו: אני מכיר כמעט את כל התהליך.

יצחק זיו: אני אישית גם עברתי מצבים לא קלים.

יצחק זיו: יש לי בן קטוע רגל ממחלה.

יצחק זיו: אשתי, ז"ל, נפטרה מהמחלה.

יצחק זיו: אני כאן כדי לעזור לכם.

סופה לנדבר: אני מתארת לעצמי שהגעתם לכאן כי מתחת לגג של כל אחד יש צרות משלו.

סופה לנדבר: לנו יש את כל הסבלנות, ואנחנו ניתן לכולם לדבר.

יצחק זיו: בשבוע שעבר היה טקס הענקת מדליות לספורט הנכים בספיבק.

יצחק זיו: אני הייתי בכנס, ואני אתמוך ואעשה כל מה שאפשר.

יצחק זיו: אני לא מבין, למה בכלל צריך לקרות הדבר הזה.

חיים רייזלר: למה יש הבדל בין נכה לנכה במדינת ישראל?

יצחק זיו: אני לא מבין את זה בכלל.

דינה פלדמן: לך יש את העבודה הכי קשה, כי שר הבריאות הוא מהמפלגה שלך.

סופה לנדבר: יניב ממרכז מידע ומחקר של הכנסת הכין לנו מחקר.

סופה לנדבר: מהמסמך עולה כי נכים מתלוננים על ירידה באיכות השירותים של שיקום.

סופה לנדבר: המסמך מתייחס לנכים שזקוקים לטיפולים, ובמקום להפנות אותם למחלקות המתאימות בבתי חולים מפנים אותם לגריאטריה.

סופה לנדבר: אנחנו למדנו מהמסמך שיניב הכין לנו, שיש נכי צה"ל שמטופלים במשרד הביטחון, יש נכי תאונות דרכים שהם נמצאים במסגרת הסדרים של הביטוחים, יש נכי פעילות איבה שהם נמצאים במסגרת חוק של נפגעי פעילות האיבה, נכים כתוצאה ממחלות שונות וחבלות שנמצאים בטיפול של משרד הבריאות.

סופה לנדבר: מצאנו, כי לאנשים שנמצאים בטיפול של משרד הבריאות יש הכי הרבה בעיות.

סופה לנדבר: אני לא יודעת למה.

סופה לנדבר: כנראה, שאין להם אבא.

סופה לנדבר: לכל שאר הנכים, יש מסגרת של חוק ומי שמטפל בהם.

סופה לנדבר: לאלה אין אבא.

סופה לנדבר: זה נכון שלפי החוק יש אנשים שאפשר לשלוח אותם הביתה במקום שיקום בבית חולים.

סופה לנדבר: יכול להיות שחוק כזה קיים, אבל אני לא יודעת איזה שיקום יכול להיות בבית.

סופה לנדבר: איך יכול להיות במקום שיקום בבית חולים שולחים אנשים למחלקות של גריאטריה?

סופה לנדבר: זה לא נכנס לשום מסגרת של יחס אנושי ויחס של שיקום, יחס שצריכה לתת מערכת בריאות.

סופה לנדבר: אני מבינה, שכנראה עושים כאן חיסכון.

סופה לנדבר: סמנכ"ל של מערכת הבריאות אמר לנו, שחולים לפי גילם צריכים להיות במחלקה שיקומית.

יניב רונן: צריכים להיות במחלקה שיקומית.

יניב רונן: משרד הבריאות הוציא נוהל מפורש בנושא הזה לפני שנתיים.

יניב רונן: אני רוצה להבין, למה זה קיים כלפי גריאטריה וכלפי חולים בגיל צעיר זה לא קיים.

רוני שכטר: המנכ"ל הקודם של הביטוח הלאומי גרס, כי נכות זאת זקנה בטרם עת.

יצחק זיו: אני לא מבין מה ששמעתי.

רוני שכטר: אני חושב, שנכות זאת לא זקנה בטרם עת.

רוני שכטר: יש לנו מערכת חוקים מאוד מתקדמת, שמדברת על שילוב ושיקום של נכים והחזרתם למעגל החברתי במדינה.

רוני שכטר: בהתנהלות של משרד הבריאות בשנים האחרונות, השיקום הפך מזכות אנושית מוקנית לתלוי תקציב.

רוני שכטר: כל זמן שאנחנו לא נחזיר את הזכות הזאת לכל אדם ואדם, אנחנו נימצא במצב שלא יהיה לנו שיקום אמיתי בארץ.

חיים רייזלר: לאחר שאני עברתי את הקטיעה, אני התחלתי לראות איך מדינת ישראל מתייחסת לנכיה.

חיים רייזלר: במדינת ישראל יש 4 סוגי נכים: נכי צה"ל, נכי תאונות דרכים, נכי תאונות עבודה ונכים כלליים.

חיים רייזלר: משרד הבריאות כרגולטור צריך לדאוג שקופות החולים ידאגו לכל הצרכים של הנכים.

חיים רייזלר: ברוב המקרים מערכת הבריאות לא מאפשרת לחולים נכים לקבל את מלוא הזכויות להן הם זכאים לפי חוק הבריאות הממלכתי, ובדרך כלל הסיבות הן כספיות.

חיים רייזלר: קופות החולים מעדיפות במקרים רבים להפנות למוסד שיקום שלא מתאים לצרכיו של החולה הנכה, וזאת מכיוון שהגיעה להסדר תעריפים יותר זול עם המוסד.

חיים רייזלר: באזור הדרום אין בית חולים שיקומי אחד לאנשים צעירים.

חיים רייזלר: אני מדבר מאזור אשדוד דרומה.

חיים רייזלר: יש את הרצפלד, אבל הוא לא בית חולים שיקומי.

דינה פלדמן: מה יש בצפון?

חיים רייזלר: יש את בית החולים פלימן.

חיים רייזלר: קופת חולים כללית עמלה קשה כדי לצמצם לו את הלקוחות.

חיים רייזלר: רצו גם לסגור אותו.

חיים רייזלר: זכות הבחירה של החולה למקום השיקום נפגעת על ידי קופות החולים, ולעיתים רבות מבוטחים נשלחים לביתם ולא למוסד שיקומי.

חיים רייזלר: מחיפה עד ירושלים דיברתי עם אישה, שזורקים את הבעל שלה מבית החולים.

חיים רייזלר: האדם הזה חייב להיות בטיפול אמבולטורי בתוך בית החולים.

חיים רייזלר: האישה בוכה לי בטלפון.

חיים רייזלר: בית חולים הכרמל זורק אותו היום מבית החולים.

חיים רייזלר: במקרים רבים הקופות כלל לא מאשרות שיקום במסגרת האשפוז בבית חולים מתאים, והן מפנות את החולה למסגרת אמבולטורית במכוני הקופה.

חיים רייזלר: בן אדם שעובר קטיעה, אירוע מוחי, פגיעה בראש או בעמוד השדרה, חייב טיפול של רופא משקם.

חיים רייזלר: אם רופא משקם לא יטפל בו הוא יהפוך לתלות על משפחתו ותלות על החברה.

חיים רייזלר: מי מרוויח מכך?

חיים רייזלר: זה מדהים מה שקורה פה.

חיים רייזלר: במקרים רבים המידע על זכויותיו של המבוטח לא ידוע לו.

חיים רייזלר: אני נתקל במקרים בהם אנשים אומרים שהם קיבלו שיקום.

חיים רייזלר: אני שואל איפה, והם אומרים לי בנוף הגפן.

חיים רייזלר: נוף הגפן זה בית חולים לאנשים שעומדים למות, ולא לאנשים שצריכים לעבור שיקום.

חיים רייזלר: אני שואל אותם למה הם לא צועקים, והם אומרים לי שאם הם יצעקו לא יתנו להם גם את זה.

חיים רייזלר: הם מפחדים שיאונה להם רע.

חיים רייזלר: אני לא מבין לאיזו רמת חוסר הבנה מגיעה בקרית של קופת חולים.

חיים רייזלר: היום דיברתי עם ד"ר רוזנסקי מחיפה על הבן אדם הזה שביקש שייתנו לו שיקום.

חיים רייזלר: הוא אומר שהאדם הזה לא בר שיקום, ושהוא לא רוצה בכלל לתת לו פרותיזה.

חיים רייזלר: איפה אנחנו חיים?

חיים רייזלר: נותנים אישורים לכל מיני בתי אבות להיות משקמים.

חיים רייזלר: נתנו להם את זה, ובקרוב גם לא יהיו רופאים משקמים.

חיים רייזלר: אף רופא לא יירצה ללכת למקצוע לא נדרש.

חיים רייזלר: מה אז נעשה?

חיים רייזלר: ישלחו את האנשים ישר הביתה בלי שיקום.

חיים רייזלר: אני לא מדבר על הדור שסבל, אלא על דור העתיד.

חיים רייזלר: כול מי שיושב פה לא יודע מה יילד יום.

חיים רייזלר: אני הייתי מלך הארץ, והיום אני בלי עין ובלי רגל ומתפקד ורץ.

חיים רייזלר: אני זועק מגרונם של אלפי נכים, שהמדינה פוגעת בהם על בסיס תקציבי טהור.

חיים רייזלר: מה יעשה אדם שנלחם ותרם למדינה?

חיים רייזלר: הוא מגיע לרגע האמת שהמדינה צריכה להחזיר לו, והמדינה לא נותנת לו.

חיים רייזלר: לא יכול להיות שבמדינת ישראל, שבה יש חוק בריאות ממלכתי, האזרח לא יהיה זכאי לכסא גלגלים.

חיים רייזלר: זה המצב היום.

חיים רייזלר: היום דיברתי עם אחת שמטפלת בכיסאות גלגלים ועם ד"ר ברלוביץ, שעושה מעל ומעבר.

חיים רייזלר: הוא אמר לי שעשיתי מעשה נבון.

חיים רייזלר: היום מכון לואיס עוד הפעם הפסיק את אספקת התותבות.

חיים רייזלר: מה יעשה אדם שנשברת לו תותבת?

חיים רייזלר: אני רוצה למנות כמה פתרונות.

חיים רייזלר: על משרד הבריאות לדרוש מקופות החולים אחת לשישה חודשים רשימה של החולים, שהופנו לכל מוסד.

חיים רייזלר: ברשימה יפורטו הבעיות הרפואיות, גיל המטופל ושמו.

חיים רייזלר: כך אפשר לעשות מעקב.

חיים רייזלר: עם הגברת הזאת אני בוכה כבר שבועיים.

חיים רייזלר: היא אומרת לי שלא נותנים לה שיקום.

חיים רייזלר: כדי לא לתת לה פרותזה, לא נותנים לה שיקום.

סיגלית צפריר: יתרה מזאת, מכון לואיס אמר שאני בכלל לא אוכל ללכת עם פרותזה.

סיגלית צפריר: מראש שללו ממני את הזכות.

סיגלית צפריר: מכון לואיס ומשרד הבריאות ביחד לא מאפשרים את המשך החיים שלי כמו כל בן אדם.

סיגלית צפריר: למה?

סיגלית צפריר: אני עבדתי, תפקדתי והלכתי עם תותבת.

סיגלית צפריר: היום אני יושבת בבית ולא יכולה לעשות שום דבר.

סיגלית צפריר: למה לא מגיע לי את הזכות הזאת כמו כל אחד?

חיים רייזלר: הרשימה הזאת תאפשר למשרד הבריאות לוודא כי קופות החולים מפנות את המבוטחים למוסדות המתאימים.

חיים רייזלר: יש לי פתרון שיכול לפתור את כל הבעיה הכספית.

חיים רייזלר: יש לקבוע בצו פיקוח של מצרכים ושירותים תעריפי מינימום ליום אשפוז.

חיים רייזלר: אם יקבעו את הדבר הזה לא יהיה שום משחק.

חיים רייזלר: היום התעריף מרבי, והקופות לוחצות על המוסדות להוריד את התעריף.

חיים רייזלר: עקב כך נאלצים בתי החולים לחסוך בטיפולים.

חיים רייזלר: גם לאלה ששולחים אנשים לשיקום יורדת הרמה, כי לוחצים בתקציב.

חיים רייזלר: המשמעות היא ירידה ברמה המקצועית.

חיים רייזלר: כדי לפתור את הבעיה באזור הדרום, צריך להציב תנאי לסורוקה על מנת שיקבל תקציבים.

חיים רייזלר: אדם שגר באילת צריך שיהיה לו מקום שיוכל להשתקם בו.

חיים רייזלר: אני עצמי דאגתי ל-4 אנשים שיגיעו לבית לווינשטיין.

חיים רייזלר: עשו אותי מאכער.

חיים רייזלר: על משרד הבריאות לפרסם רשימה של מוסדות השיקום וסוגי השיקום בכל אחד מהם, ומה הם הסדרי הבחירה שיש לכל קופה איתם.

חיים רייזלר: רשימה זאת תעמוד למבחן הציבור ותשמש כלחץ על הקופות להגיע להסדרים עם מוסדות איכותיים ולא רק עם הזולים.

חיים רייזלר: משרד הבריאות עם קופות החולי יכין חוברת המפרטת את זכויות החולה בנושא השיקום.

חיים רייזלר: חוברת זאת תופץ בקרב העובדות הסוציאליות.

חיים רייזלר: בהרבה בתי חולים העובדות הסוציאליות הן משת"פיות של הרופאים ושל הבקריות של קופות החולים.

חיים רייזלר: הן פשוט מפחדות לאבד את מקום עבודתן.

חיים רייזלר: הן לא נותנות עזרה לחולה כמו שצריך.

חיים רייזלר: אני עברתי את החוויה הזאת באופן אישי בבית חולים רוטשילד, למרות שהשיקום שלי היה נהדר.

חיים רייזלר: על העובדות הסוציאליות צריכה להיות מוטלת החובה להציג את החוברות האלה בפני החולים.

חיים רייזלר: כמו כן, על משרד הבריאות וקופות החולים להציגם באתרי האינטרנט של משרד הבריאות וקופות החולים.

חיים רייזלר: אני אמנם מייצג את עמותת קטועי הרגליים, אבל המצב לגבי כל הנכויות גרוע מזה.

חיים רייזלר: אנשים היום לא מקבלים כיסאות גלגלים.

חיים רייזלר: אנשים עקורי עיניים לא מקבלים עין תותבת.

חיים רייזלר: אנשים לא מקבלים מכשירים לאוזניים.

חיים רייזלר: אדם שילם כל חייו.

חיים רייזלר: איך אפשר להביא את המצב הזה למצב טוב יותר?

חיים רייזלר: הגיעו מים עד נפש.

חיים רייזלר: בית חולים אלישע נחשב לבית חולים מיוחד רק למי שבא לעשות קוסמטיקה.

חיים רייזלר: הוא לא בית חולים שיקומי.

חיים רייזלר: שם הבסיס לשיקום הוא 500 שקלים.

חיים רייזלר: יום שיקום צריך לעלות בדרך כלל 1,200-1,400 שקלים.

חיים רייזלר: לי אסור להיכנס לבית החולים הזה, כי אני מדבר עם החולים.

חיים רייזלר: למה מכון לואיס לא פה?

חיים רייזלר: מכון לואיס הוא היד המבצעת של משרד הבריאות.

חיים רייזלר: זאת יד מבצעת בלי מכרז משנת 1979.

חיים רייזלר: בחוזה כתוב, שמותר להם להפסיק את העבודה: "מוסכם בזה כי במהלך כל שנה יגיע סכום ההוצאות שהועברו בפועל בצירוף ההתחייבויות לתשלום לסכום העברה השנתי, אזי תופסק העבודה של הרופאים והמכון יפסיק את ביצוע ההזמנות וההתחייבויות לבתי המלאכה, ויודיע על כך לרופאים המוכרים והם למנכ"ל משרד הבריאות, על מנת למצוא פתרון כאמור".

חיים רייזלר: ב-05 לאוקטובר הפסיקו לתת תותבות לאנשים שעברו קטיעה ולאנשים שנשברה להם התותבת.

חיים רייזלר: חברה, איפה אנחנו חיים?

סיגלית צפריר: במקרה האישי שלי, אף אחד בארץ לא יודע לעשות פרותזה לקטיעה כזאת.

סיגלית צפריר: אני נאלצתי לנסוע לארצות הברית ולעשות שם את הפרוטזה שעלתה המון כסף.

סיגלית צפריר: כל הפרותתיסטים בארץ אמרו לי שעשיתי את הדבר הנכון, כי אין כאן אף אחד שיוכל לעשות זאת.

סיגלית צפריר: נסעתי לעשות זאת בחו"ל ושילמתי.

סיגלית צפריר: חזרתי והגשתי תביעה נגד מכון לואיס, שיכירו בזה שאי אפשר לעשות את זה בארץ.

סיגלית צפריר: מכון לואיס הפנה את עו"ד שלי למשרד הבריאות.

סיגלית צפריר: העו"ד שלי תבעה את משרד הבריאות, ומשרד הבריאות החזיר אותה למכון לואיס.

סיגלית צפריר: הוא אמר כי מכון לואיס הוא הגוף שמבצע, הגוף שמאשר, וזה הגוף שיחליט אם מגיע לך לקבל את הפרותזה.

סיגלית צפריר: אני העברתי ליניב מכתב שבו זה כתוב.

סופה לנדבר: אני לא מבינה את זה.

סופה לנדבר: בוודאי יש מי שאחראי עליהם.

סיגלית צפריר: אף אחד לא אחראי עליהם.

סיגלית צפריר: הם אחראים אם אני זכאית לפרותזה.

סופה לנדבר: לפי ההיגיון מישהו צריך להיות אחראי עליהם.

סיגלית צפריר: פגש אותי בחוץ פרותתיסט שהוא אחראי מטעם הוועדה, ואמר לי שזה הדבר הנכון שעשיתי כי אחרת לא היה לי סיכוי ללכת.

סיגלית צפריר: ישבנו בפנים, אמרתי לו שיגיד משהו, שיגיד את מה שהוא אמר לי בחוץ.

חיים רייזלר: איתן לא יכול להגיד, הוא מכור.

סיגלית צפריר: הוא לא דיבר ולא אמר כלום.

סיגלית צפריר: עכשיו הם כתבו מכתב, שאני אצטרך פרותזה נוספת בגלל שעברתי ניתוח.

סיגלית צפריר: הם כתבו, כי אני בכל מקרה לא אוכל ללכת.

סיגלית צפריר: הם כבר חרצו את גורלי.

חיים רייזלר: "המכון יקיים ועדת חריגים, אשר תשמש כגוף חיצוני שייעץ למשרד הבריאות ויאשר במקרים יוצאי דופן מכשירים לנכי גפיים, שאינם נכללים בהסכם הזה.

חיים רייזלר: מסגרת תקציבית לפעילות זאת לא תחרוג מהיקף של שני אחוז.

חיים רייזלר: נציג המשרד יהיה חבר בוועדה, ויהיו שלושה עד חמישה חברים נוספים אשר ימונו על ידי מכון לואיס".

חיים רייזלר: הכל בתוך הג'ילדה שלהם.

חיים רייזלר: משרד הבריאות חתום על המסמך הזה.

חיים רייזלר: יש לי את המסמך ששלח לי ד"ר ברלוביץ, ואני יכול להגיד שאין שום שינוי לטובה.

חיים רייזלר: זה נעשה בגלל לחץ של מבקר המדינה בשנת 2006.

חיים רייזלר: עד היום לא היה חוזה אחר.

חיים רייזלר: רק היום מתכוונים לצאת למכרז.

חיים רייזלר: אחד הדברים הכי חשובים, זה להוציא את זה מהידיים של מכון לואיס.

חיים רייזלר: הם מקבלים 30,000,000 שקלים לטובת הנכים, כאשר העלויות של המכון הם כ-6,000,000 שקלים.

חיים רייזלר: כל הבעיות של הנכים הם בסכום של 6,000,000 שקלים.

חיים רייזלר: אם משרד הבריאות ישירות יטפל בנכים, נפתור את הבעיה של התותבות המיושנות.

חיים רייזלר: לכל הנכים פתרנו את הבעיה, אם משרד הבריאות יטפל בזה.

סופה לנדבר: אני מבינה שיש לו עוד המון דברים לפנינו, אבל אנחנו נפתח את זה בהדרגה ונטפל בזה.

יצחק זיו: אתה לא מוזמן לבדיקה בכל שנה, כדי לראות האם צמחה לך רגל.

סופה לנדבר: סיגלית, תספרי מה שקרה לך, ותאמרי לנו במה אנחנו צריכים לטפל ובמה אנחנו יכולים להקל.

סיגלית צפריר: אני חליתי בסרטן לפני 20 שנה.

סיגלית צפריר: עברתי 4 ניתוחים גדולים.

סיגלית צפריר: לפני 11 שנים נאלצו לקטוע לי את הרגל וחצי אגן.

סיגלית צפריר: עברתי את הקטיעה בארה"ב.

סיגלית צפריר: הרופא מכאן נסע איתי לשם, כי אי אפשר היה לעשות את זה כאן.

סיגלית צפריר: היה מדובר אז בהצלת חיים.

סיגלית צפריר: תודה לאל, עברתי שיקום ארוך וחזרתי לתפקד כמעט לגמרי.

סיגלית צפריר: חזרתי לעבודה ועברתי שיקום עם תותבת בארצות הברית.

סיגלית צפריר: חזרתי לתפקוד מלא כמעט.

סיגלית צפריר: לפני חצי שנה התגלה לי גוש ענק בבטן ובצד השני, מתברר שהמחלה חזרה ושוב היה מדובר בסכנת חיים.

סיגלית צפריר: עברתי ניתוח מאוד גדול באיכילוב בראשות פרופסור מלר עם פרופסור קלאוזנר.

סיגלית צפריר: השתתפו בניתוח 5 צוותות גדולים, כי זה היה מאוד מסובך.

סיגלית צפריר: אחרי שבועיים עברתי ניתוח נוסף, כי היה זיהום והפצע לא נסגר.

סיגלית צפריר: תודה לאל, זה נגמר.

סיגלית צפריר: הייתי מאושפזת חודשיים, ואחר כך אמרתי שאני רוצה ללכת הביתה להתחזק, ואז אני אעבור לשיקום.

סיגלית צפריר: כך היה.

סיגלית צפריר: עברו חודשיים בהם טיפלה בי פיזיותרפיסטית בבית.

סיגלית צפריר: היא הביאה אותי למצב בו אני אוכל לשבת כאן עכשיו.

סיגלית צפריר: היא אמרה לי, עד כאן.

סיגלית צפריר: עכשיו את חייבת ללכת לשיקום.

סיגלית צפריר: צריך לעשות מחדש את כל התהליך.

סיגלית צפריר: הרופא שמטפל בי נתן לי מכתב עבור קופת חולים: הנ"ל חייבת לעבור שיקום.

סיגלית צפריר: העברנו את המכתב לקופת חולים, וקופת חולים סירבה.

סיגלית צפריר: פרופסור מלר אמר לי, שאם זה המצב אני אלך להיפגש עם פרופסור איסקוב.

סיגלית צפריר: הלכתי לפרופסור איסקוב, והוא אמר שאני חייבת לבוא לשיקום.

סיגלית צפריר: העבירו את החומר לקופת חולים והיא לא מוכנה.

סיגלית צפריר: למה?

סיגלית צפריר: כי עברתי כל יום חצי שעה פיזיותרפיה בבית.

סיגלית צפריר: מבחינתם התהליך הושלם.

סיגלית צפריר: זה אחרי ההמלצות של כולם: הפיזיותרפיסטית שטיפלה בי, הרופא שמכיר אותי, הרופא המשקם.

סיגלית צפריר: היום אני לא יכולה לעשות שום דבר.

סיגלית צפריר: אני יכולה בקושי לשבת בכסא גלגלים, כאשר כל הבטן שלי פתוחה, הכל כואב והכל חלש.

סיגלית צפריר: אני לא יכולה לעשות כלום, כי לא רוצים לשלוח אותי לשיקום.

סיגלית צפריר: הניתוח היה כל כך גדול וכל כך מסובך.

סיגלית צפריר: תודה לאל אני נשארתי בחיים.

סיגלית צפריר: מה קורה עכשיו?

סיגלית צפריר: עכשיו אני אשב כך ואחיה את שארית חיי?

סיגלית צפריר: בזכות זה שאני כזאת, אני קמה, אני מתאפרת ולא מוותרת.

סיגלית צפריר: למה להביא אותי למצב שבו אני אצטרך כל יום להילחם מול המוסדות ולשבת ולבכות.

סיגלית צפריר: מספיק אני מתמודדת עם המחלה והקושי שלי.

סיגלית צפריר: למה כל התוספת הזאת?

סיגלית צפריר: אני משלמת כל החיים שלי.

סיגלית צפריר: כשהייתי צריכה לעבור את הניתוח, גם הייתי צריכה לנסוע לחו"ל.

סיגלית צפריר: גם לא היה פה מי שיכול לעשות את זה.

סיגלית צפריר: זה אבסורד ולא אנושי כל מה שקורה פה.

סיגלית צפריר: מה אני מבקשת?

סיגלית צפריר: ללכת לבית לווינשטיין.

סיגלית צפריר: איפה נשמע כזה דבר?

סיגלית צפריר: למה בן אדם צריך להגיע?

סיגלית צפריר: כל בוקר אני מתעוררת ומתקשרת לכל הרופאים.

סיגלית צפריר: כבר מבית לוינשטיין מתקשרים אלי לשאול מה קורה.

סיגלית צפריר: כולם רוצים לעזור, אבל קופת חולים לא מוכנה לאפשר את זה.

נעמי סיוון: התגובה הראשונה שלי, מבלי שאני רואה את המכתב, זה שמגיע לך שיקום.

חיים רייזלר: אז למה לא נותנים לה אותו?

נעמי סיוון: לא יודעת.

נעמי סיוון: מהרגע הזה אני אטפל במקרה.

חיים רייזלר: אבל זה לא המקרה היחידי.

חיים רייזלר: אני רוצה לציין, שיש לנו סל שיקום שאנחנו בנינו לעצמנו, מתוך הבנה שהחוק לא נתן תשובה.

סופה לנדבר: תסתכלי עלי כשאת מדברת.

סיגלית צפריר: נראה אם את יכולה להסתכל בעיניים ולדבר.

נעמי סיוון: אני יכולה להסתכל בעיניים.

נעמי סיוון: אני מכירה כל כך הרבה מקרים אחרים, ולכן אני יכולה להסתכל בעניים.

נעמי סיוון: אני עוסקת בשיקום 30 שנה, ואני התייחסתי להרבה בקשות שהגיעו להנהלה הראשית.

חיים רייזלר: למה צריך לבקש?

נעמי סיוון: אנחנו חיים בעולם מאוד מורכב ומאוד מסובך.

נעמי סיוון: יש הרבה שאלות שצריך להתמודד איתן.

סופה לנדבר: אני רוצה שתתייחסי ספציפית למקרה הזה הזה.

סופה לנדבר: אני מזועזעת מהמקרה, ואני חושבת שגם את.

סופה לנדבר: אני חושבת, שלגברת מגיע.

סופה לנדבר: אנחנו מבינים את גודל הבעיה.

סופה לנדבר: היא מסוגלת ורוצה, ואנחנו צריכים לתת לה תמיכה.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שמדינת ישראל, שעברה כל כך הרבה, נותנת לאנשים להתמודד עם הצרה לבד.

סופה לנדבר: בדבר הזה לא צריך לעשות חיסכון.

סופה לנדבר: יש דברים בהם מדינת ישראל מבזבזת המון כספים.

סופה לנדבר: אנחנו ניהלנו ישיבה על טיפולים לאנשים סיעודיים, שצריכים מטפלת בבית.

סופה לנדבר: 52% מקבלים סירוב.

סופה לנדבר: מתברר שביטוח לאומי מקבל לזה תקציב של שניים וחצי מיליארד שקלים, כאשר מיליארד וחצי שקלים הולך לחברות כוח אדם.

סופה לנדבר: היום אני הנחתי את החקיקה, ואני אומרת להפסיק את הביזיון הזה.

סופה לנדבר: למה מישהו צריך להרוויח מצרות של האנשים.

סופה לנדבר: צריך לאפשר לאנשים לקבל ישירות מטפלת.

סופה לנדבר: 52% מקבלים סירוב.

סופה לנדבר: איך יכול להיות דבר כזה?

סופה לנדבר: איך יכול להיות שמכון לואיס פועל ללא מכרז?

סופה לנדבר: אני רוצה שתתייחסי למקרה הספציפי ששמענו, ולשאלה איך זה קורה שמעבירים אנשים לגריאטריה במקום לשיקום?

סופה לנדבר: קיבלנו מכל הקופות, חוץ מהכללית, שזה לא קורה.

חיים רייזלר: המכתב שהבאתי לך הוא מכללית.

נעמי סיוון: אני אשמח ללמוד את המקרה ולעזור, כי אני חושבת שהיא צריכה לקבל שיקום.

נעמי סיוון: זה עומד בקריטריונים שלנו.

נעמי סיוון: הקדשנו לזה הרבה מחשבה, ובנינו סל שיקום שלא מופיע בחוק.

נעמי סיוון: בזמן חקיקת החוק היה מדובר על שיקום באשפוז.

נעמי סיוון: אנחנו מדברים על שיקום גם מעבר לאשפוז, למרות שבית חולים שיקומי עדיין נחשב לשיקום.

נעמי סיוון: לכן, נעשה שיקום בבית.

נעמי סיוון: אנחנו פותחים גם יחידות שיקום במחוזות.

נעמי סיוון: זה שמשקמים במכונים, זאת לא מילה גסה.

חיים רייזלר: אני לא מדבר על קטיעות ופגיעה בעמוד השדרה.

סיגלית צפריר: את מיפה את התמונה.

סיגלית צפריר: אני הייתי שייכת ליחידה להמשך טיפול.

סיגלית צפריר: הפיזיותרפיסטית אמרה בפירוש שאני חייבת ללכת לשיקום.

סיגלית צפריר: כולם יושבים שם, ואומרים שהם לא יכולים לעזור לי.

נעמי סיוון: אני אעזור לך.

חיים רייזלר: המקרה הזה הוא פרטני.

חיים רייזלר: מה עם שאר המקרים?

סופה לנדבר: במקרה הזה גם נושא פרטני, הוא דבר חשוב מאוד.

סופה לנדבר: בוועדה שלנו אנחנו עושים דברים כלליים, אבל גם מטפלים בפרט.

סופה לנדבר: פרט היא לא מילה גסה.

סופה לנדבר: בכנסת יושבים חברי כנסת שאיכפת להם מהציבור.

סופה לנדבר: אנחנו מטפלים בפרט.

סופה לנדבר: לעיתים אדם אחד זקוק לטיפול של שעות וימים, כי יש אנשים שנופלים בין הכיסאות.

נעמי סיוון: אנחנו מתייחסים בכבוד רב לנושא של השיקום.

נעמי סיוון: פתחנו את התחום הזה מעבר למה שכתוב בחוק.

נעמי סיוון: אנחנו נותנים זמני שיקום ארוכים במידת הצורך.

נעמי סיוון: קשה לי להתייחס למקרה, כי אני לא מכירה אותו, אבל אני אשמח לטפל בו באופן אישי.

נעמי סיוון: אני מטפלת בהרבה מקרים שמגיעים למשרדי, ואני תורמת את תרומתי לנושא של השיקום.

נעמי סיוון: אני כל השנים עובדת מול הגיבורים שנמצאים פה, ואני מכירה טוב את הבעיות.

נעמי סיוון: לכן, אני אומרת שהקופה מקדישה לזה הרבה מחשבה.

נעמי סיוון: היא בנתה את המסלול הזה של סל שיקום, שיכול להגיע גם עד 9 חודשים במידת הצורך.

חיים רייזלר: בהשתתפות של החולה.

חיים רייזלר: אחרי 3 חודשים הוא נדרש לשלם.

נעמי סיוון: לא.

נעמי סיוון: אין תשלום.

נעמי סיוון: שלושה חודשים, עוד שלושה חודשים באישור מחוזי ועוד שלושה חודשים באישור שלנו.

חיים רייזלר: אני לא מכיר מישהו שקיבל את זה.

נעמי סיוון: אני מכירה.

חיים רייזלר: אז הוא בודד.

חיים רייזלר: אני מכיר הרבה אנשים, שהיו צריכים לשלם על כך.

סופה לנדבר: כמה אנשים נמצאים במצב כזה?

נעמי סיוון: אני לא מכירה את כל המקרים בארץ.

נעמי סיוון: לא כל המקרים מגיעים אלי.

נעמי סיוון: מגיעות אלי בעיות שלא נפתרות בתוך המחוזות השונים.

נעמי סיוון: אני מעריכה שבעיות שלא מגיעות אלינו, כן נפתרות ברמה המחוזית.

סופה לנדבר: אני רוצה שתטפלי בגברת, תחזרי לוועדה ותגידי לנו שהיא נמצאת כבר בשיקום.

חיים רייזלר: איך את מסבירה ששולחים אנשים לשפרעם?

נעמי סיוון: כי הם מבקשים את זה.

חיים רייזלר: אף אחד לא מבקש את שפרעם.

חיים רייזלר: מי שגר בחיפה לא מבקש את שפרעם אלא את פלימן.

חיים רייזלר: אל תתני תשובה כזאת.

רוני שכטר: אני רציתי לספר על מקרה שמראה, שהפרט מדבר על הכלל.

רוני שכטר: אצלנו במשרד מתנדבת נערה שסובלת מנכות דואלית.

רוני שכטר: היא גם נכה פיזית וגם נכה נפשית.

רוני שכטר: במהלך היומיום היא נזקקת לבקר פעמיים בחודש במחלקה הפסיכיאטרית בתל השומר.

רוני שכטר: זה מאזן אותה ונותן לה את האפשרות להיות חלק מהמארג החברתי.

רוני שכטר: לצערנו, לפני שבועיים היא יצאה מהעבודה שלה אצלנו, שברה את עצם הירך והגיעה למחלקה אורתופדית בבית חולים תל השומר.

רוני שכטר: עשו לה ניתוח והיא צריכה ללכת לשיקום.

רוני שכטר: היא ביקשה להמשיך את תהליך השיקום שלה בבית החולים תל השומר, כיוון שהיא צריכה להיות שם פעמיים בשבוע לצורך קבלת טיפולים נפשיים.

רוני שכטר: הבקרית של קופת חולים כללית הודיעה לה שבשום אופן היא לא תקבל את זה.

רוני שכטר: היתה חוות דעת של העובדת הסוציאלית, של הרופאים שטיפלו בה, וגם ניסיון פנייה שלי לקופת חולים.

רוני שכטר: סופה שהיא הועברה לבית חולים רעות.

רוני שכטר: אני לא מתווכח על טיב השיקום של בית חולים רעות, האם זה מיועד לאנשים נכים או קשישים.

רוני שכטר: אני חושב, שמי שהפריד אותה מהשורש הזה של המחלקה הפסיכיאטרית של תל השומר, הוא אטום.

רוני שכטר: היא שוכבת עם רגל שבורה בבית חולים רעות, והיא צריכה פעמיים בשבוע להיות במחלקה הפסיכיאטרית של תל השומר.

רוני שכטר: אני לא מדבר על המקרה הפרטי, אלא על הגישה ועל אטימות הלב.

רוני שכטר: במקום לראות את הבן אדם שמאחורי הגרוש, אנחנו רואים את החור שבגרוש.

משה נקווה: אני פעמיים בשנה רותם את כל המשפחה וכמה חברים לימים נוראים שאנחנו עברנו בתולדות העם היהודי, ימי השואה.

משה נקווה: אני לא הייתי שם ולא המשפחה שלי.

משה נקווה: אני בן העדה המרוקאית ואשתי מצרייה, ואנחנו אוהבים מאוד את המדינה ואת העם שלנו.

משה נקווה: היום השני, הוא יום הגבורה של חיילי צה"ל.

משה נקווה: אני שואל, האם אלה לא אותם אנשים שבאו מהתופת באירופה.

משה נקווה: אני צפיתי בכל סרט המתעד את השואה.

משה נקווה: אני יושב עם משפחתי כדי שיראו את זה.

משה נקווה: אני רואה בזה שליחות לדורות הבאים.

משה נקווה: ילדי שואלים אותי, האם אלה לא האנשים שבאו מאירופה.

משה נקווה: רוב הצאצאים של האנשים האלה יושבים פה היום בכנסת.

משה נקווה: גברתי היושבת ראש, אם אני אקח אותך איתי לבתים, את לא תוכלי לעמוד בזה.

משה נקווה: אני מחלק מזון למשפחות נזקקות ונלחם על זכויות הנכים.

משה נקווה: 7 שנים אנחנו פועלים להרים את חומת הזכוכית הזאת.

משה נקווה: יש פה רשעות, יש פה זלזול, יש פה הפקרות, יש פה אטימות, יש פה אכזריות.

משה נקווה: לכל המילים שאני אומר כאן צריך להיות תרגום אנגלי, בשביל שידע העולם.

משה נקווה: שיידעו עכשיו בארה"ב, כמה הכסף יכל למנוע סבל, בכי ואהבת הארץ.

משה נקווה: הבן שלי קצין ביחידה מובחרת, והוא רואה אותי זרוק במיטה.

משה נקווה: איזו מוטיבציה תהיה לו?

משה נקווה: הוא יראה שברגע שהוא נפגע, הוא נזרק.

משה נקווה: יושבות פה ועדות מרושעות, ופוסלות אותנו.

משה נקווה: מאז שהובלנו את מאבק הנכים, הפכנו להיות אוזן קשובה למאות אלפי.

משה נקווה: מגיעים אלינו נכים שאמרו לי, פסלו אותי בוועדה.

משה נקווה: אני אומר לרופאה שפסלה, שיהיה לה אחד כזה במשפחה.

משה נקווה: איך את פוסלת את זה.

משה נקווה: מגיעה אישה נמוכת קומה, שבחיים לא פנתה לביטוח הלאומי, ואומרת שפסלו אותה.

משה נקווה: אני לא מדבר כיו"ר ארגון.

משה נקווה: לי יש אח קטוע רגל 56 שנה, שבגלל שנתנו לו פרותזה לא טובה הוא יושב היום בבית.

משה נקווה: הוא עיקם את כל עמוד השדרה.

משה נקווה: אני אח ל-3 אחיות שנפטרו בצעירותן.

משה נקווה: אף אחד לא מבין את המילים שאני אומר פה היום.

משה נקווה: אנחנו היום פה דנים בדיני נפשות.

משה נקווה: אנחנו מדברים על אנשים, על חיים, על בתים.

משה נקווה: אם אתם תחתכו את הגזע הזה, אנחנו נחזור לאירופה.

משה נקווה: אם כל אחד פה לא ייתן יד כדי שהמדינה הזאת לא תתמוטט, זה יהיה נורא.

משה נקווה: כל יום אנחנו שומעים אסונות, אבל יש גם צד אחר של אהבת המולדת.

משה נקווה: יש פה מגמה לא לתת.

משה נקווה: חיים אמר, אני זועק מגרונם של אנשים.

משה נקווה: זה נכון.

משה נקווה: יש פה מגמה לא לתת.

משה נקווה: אם זאת לא בושה, תעמידו אותנו בכיכר העיר ותירו בנו.

משה נקווה: אל תהיו חסידי אומות העולם.

משה נקווה: אתם לא כאלה, אתם אנשים רעים.

משה נקווה: אתם פגעתם בנו.

משה נקווה: גברתי היושבת ראש אמרה, כי אנחנו גיבורים.

משה נקווה: גברתי היושבת ראש, החביאו אותנו מאחורי חומות, אבל טיפסנו על הקירות כדי לצאת החוצה.

משה נקווה: בימים הקרובים אני מסיים ספר על חיי, והכל יהיה כתוב שם.

משה נקווה: היום בעידן של ההיי-טק, לא צריך להרים פירמידות של מצרים.

משה נקווה: היום זה הכל כפתורים.

משה נקווה: גם המזכירה שלך יושבת על כיסא גלגלים.

משה נקווה: מהמקום אנחנו יכולים לעשות דברים שאתם לא יכולים לעשות.

משה נקווה: קחו אותנו איתכם.

משה נקווה: 600,000 איש רוצים להשתלב בחברה.

משה נקווה: איך אתם רוצים שאני אציע חברות לאיזו בחורה, כאשר מראים אותי מבקש משקפיים מאיזו עמותה.

משה נקווה: זה בכי לדורות.

משה נקווה: גם בי השתמשו כדי לקבל תרומות.

משה נקווה: איך אני אסתכל לבן שלי בעיניים.

משה נקווה: בשביל הנכדים שלי, סבא זה עולם ומלואו.

משה נקווה: אם לא הייתי הופך את זה להומור, זה לא היה כך.

משה נקווה: אתם גרמתם לי להיות לבד בעולם.

סיגלית צפריר: כל מילה נכונה.

סיגלית צפריר: לאדם נכה יש התמודדות מאוד קשה עם הנכות.

משה נקווה: אנחנו נתקלים באטימות, אבל אנחנו אוהבים את המולדת.

משה נקווה: חברים שלנו מתגייסים למשטרה, מתנדבים לצבא.

משה נקווה: אני אמנה לך פה עשרות אנשים, שתורמים יותר מכל אלה שבחרו אותם לכל מיני דירקטוריונים.

משה נקווה: אנחנו עם יהודי, זאת אבן הפינה.

משה נקווה: אנחנו נשמח לעזור לך, גברתי היושבת ראש.

משה נקווה: אם תרצי להוכיח את הצדק, אנחנו נעמיד פה שובל של נכים, שיתחיל בתל אביב וייגמר בירושלים.

משה נקווה: בקריאת טלפון אנחנו יכולים לארגן עשרות אלפי נכים.

משה נקווה: לרשותך תעמוד פה שורה ארוכה, שתתחיל בכנסת ותיגמר באילת.

משה נקווה: כל אחד מהם יספר לך על הרשעות של המוסדות.

משה נקווה: אני נכה פוליו, שניתחו אותו עשרות ניתוחים סתם.

משה נקווה: כל ילדותי שכבתי בבתי חולים.

משה נקווה: לא דאגו לי למסגרת חלופית, ואולי זאת הזכות שניתנה לנו על ידי בורא עולם, לקום ולהילחם למען הדורות הבאים.

משה נקווה: היום זאת אבן הפינה.

סופה לנדבר: שתדע לך, המילים שלך יצאו מהלב ונכנסו ללב.

סופה לנדבר: לפני מספר שנים הייתי סגנית שר וסגנית יו"ר הכנסת.

סופה לנדבר: לפני זה הייתי יו"ר הוועדה הזאת.

סופה לנדבר: אחרי שסיימתי את התפקיד הזה, הקמתי קרן לנזקקים.

סופה לנדבר: אני נכנסת לבתים ומחלקת מזון.

סופה לנדבר: אני לא אוהבת לבקש נדבות, אבל פעם אחת בשנה אני עושה את זה בטלוויזיה וברדיו.

סופה לנדבר: באחת מהרשתות אמרו, מה פתאום היא חברת כנסת.

סופה לנדבר: אמרתי, שאני מנהלת את הקרן בהתנדבות.

סופה לנדבר: אני נכנסת לבתים ופותחת את המקררים של בני האדם, אני יודעת מה קורה שם.

סופה לנדבר: חבר הכנסת הציע לי להקים מטה מאבק משותף אתכם.

סופה לנדבר: לפני שבוע עשינו כנס נגד ביטול החקיקה שלי על בית חולים באשדוד, שעברה בשנת 2002.

סופה לנדבר: נעשה אותו דבר אתכם.

סופה לנדבר: אנחנו נכריח את מדינת ישראל לשמוע ולהיות רגישים לעניין.

אבנר עורקבי: השאלה שלי, היא למה לתחם את השיקום בזמן?

אבנר עורקבי: שבית החולים השיקומי בעצמו יחליט.

חיים רייזלר: אתם חושבים שנכה צה"ל ייזרק מבית חולים אם הוא יעבור את התקופה הזאת?

אבנר עורקבי: למה יש רק מכון אחד, מכון לואיס?

אבנר עורקבי: למה לא קיימים כמה מכונים כאלה בארץ?

סופה לנדבר: אנחנו נשאל את משרד הבריאות.

סיגלית צפריר: אבל הוא יד אחת עם מכון לואיס.

סופה לנדבר: זה לא יהיה.

דינה פלדמן: אני עובדת בממשלה, ולמרות זאת אני פניתי לשר הבריאות במחאה חריפה נגד העובדה המוכחת, שהשיקום הרפואי, הפרא-רפואי והחברתי הוא ילד חורג של משרד הבריאות.

דינה פלדמן: משרד הבריאות פועל במודל רפואי.

דינה פלדמן: קודם כל מעניין אותו בתי החולים והמוסדות, כאשר היתר זה ילד חורג.

דינה פלדמן: הדברים האלה לידי ביטוי בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

דינה פלדמן: גם שם השיקום הוא ילד חורג.

דינה פלדמן: אין סטנדרטים דומים.

דינה פלדמן: אין יחידה שעומדת בפני עצמה, שמפתחת דיסציפלינה, סטנדרטים, מערכת תקציבית, פועלת ונלחמת כל שנה על התקציב.

דינה פלדמן: זאת תת יחידה של הגריאטריה.

דינה פלדמן: מכאן מתחיל הכל.

דינה פלדמן: לא ייתכן שבמשרד הבריאות לא יכירו בתחום של השיקום הרפואי, הפרא-רפואי והחברתי, ויחביאו את זה מתחת לאיזו יחידה.

דינה פלדמן: אני לא מתפלאת שמפנים אנשים שצריכים להשתקם לגריאטריה.

דינה פלדמן: מי שמטפל בנושא של השיקום, זה הגריאטריה.

דינה פלדמן: אני דרשתי משר הבריאות שיקים יחידת שיקום שעומדת בפני עצמה, שתפתח גאוות יחידה, שתפתח אמצעים לוגיסטיים, שתפתח תקציביים, שתפעיל את קופות החולים.

דינה פלדמן: נציגת קופת החולים, זה פשוט מחריד מה שאת מספרת.

דינה פלדמן: אתם צריכים לפתח סל שיקום שלא כולל בחוק, ואתם צריכים לעשות טובות לחולים.

דינה פלדמן: איזו מן מדינה זאת?

דינה פלדמן: לא יכול להיות דבר כזה.

דינה פלדמן: סל שיקום צריך להיות מוגדר בחוק כמו שיש סל בריאות.

דינה פלדמן: צריך לתקצב אותו ולעשות הערכות, כמו שעושים גדולי מערכת הבריאות בנושא של הבריאות הרפואית.

דינה פלדמן: אני לא רואה שום התקדמות ממשית בנושא, אם לא יקרו שני דברים חשובים ביותר.

דינה פלדמן: האחד, הוא שיהיה חוק ביטוח שיקום ממלכתי, שיגדיר בדיוק סל שירותים בתחום השיקום.

דינה פלדמן: כל אזרח במדינת ישראל, ולא רק נכה צה"ל ונכה תאונות עבודה, יוכל לקבל שיקום ברגע שהוא יזדקק לזה.

דינה פלדמן: היום הם תלויים בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

יצחק זיו: האם יש אפשרות שתעבירי אלינו את הדברים על מנת שנתחיל לעבוד על זה?

דינה פלדמן: אני מוכנה לעשות אתכם עבודה משותפת.

דינה פלדמן: אני אגייס את משרד המשפטים.

דינה פלדמן: יכול להיות שזאת צריכה להיות חקיקה של חברי כנסת ולא של הממשלה.

דינה פלדמן: לא צריך לחכות עד שיהיה חוק.

דינה פלדמן: צריך לקבוע בחקיקה מהירה, להקים מערכת שיקום.

דינה פלדמן: במדינת ישראל יש היום 120 רופאים שיקומיים.

דינה פלדמן: אין להם גאוות יחידה, הם מפחדים לדבר, הם לא מפתחים את התחום, הם שבויים במערכת של משרד הבריאות.

דינה פלדמן: הייתי בכנס ואמרתי להם שיתעוררו, והם אמרו לי שמישהו צריך לבוא מבחוץ.

דינה פלדמן: יש היום 3 יחידות של שיקום שהתחילו להתפתח: תל השומר, רעות, בית לוינשטיין.

דינה פלדמן: אנשים שגרים בצפון ובדרום מנותקים ולא מקבלים שירות.

דינה פלדמן: הקמה של יחידה כזאת, הקמה של רישוי בנושא השיקום, הגיוס של כל המערכת הפרא-רפואית, הם על הפנים.

דינה פלדמן: מתוך הכסף הגדול שמושקע במערכת הבריאות, כל כך מעט מגיע לשם.

דינה פלדמן: אני כנציבת השוויון אומרת, שהגיעה העת לשים לזה סוף, לא בחסד אלא בזכות.

דינה פלדמן: זה לא מתאים למדינה.

דינה פלדמן: מערך ארגוני בתוך מערכת הבריאות, כתיבה של סטנדרטים, התחשבנויות, עדכון הסל, וחקיקה ראשית שתעשה סדר.

דינה פלדמן: אז הכל יבוא על מקומו בשלום, והחברים האלה לא יהיו קורבנות של מערכת אטומה לחלוטין.

דינה פלדמן: אני מסכימה עם כל מילה שנאמרה פה, למרות שאני עובדת מדינה.

סיגלית צפריר: להיות חולה ונכה, זה שני דברים מאוד קשים.

סיגלית צפריר: לא כל בן אדם יכול להתמודד עם זה.

סיגלית צפריר: כאשר כבר מתמודדים עם המחלה והנכות, באה המדינה ולא מאפשרת להרים את הראש.

סיגלית צפריר: דינה פלדמן: היא תשקיע בך ברפואה, אבל בדקה שאת צריכה ללכת לקהילה ולשיקום, אין.

סיגלית צפריר: איך בן אדם כזה יכול להתרומם?

רוני שכטר: הוא לא יכול.

רוני שכטר: כמדינה אנחנו משאירים אותם בחיים, אבל אנחנו לא דואגים להם להמשיך לחיות.

סיגלית צפריר: אני עובדת בחברת אלעל.

סיגלית צפריר: כאשר עברתי את הקטיעה, זאת היתה הטראומה הכי קשה.

סיגלית צפריר: בזכות מקום העבודה שלי אני שוקמתי.

סיגלית צפריר: אני נלחמתי עם המוסדות, ומקום העבודה בא לקראתי.

סיגלית צפריר: היתי באה לשעה, אחרי חודש לעוד שעה ועוד חצי שעה.

סיגלית צפריר: הם שיקמו אותי.

דינה פלדמן: זה שיקום אמיתי.

סיגלית צפריר: בזכות החברה הזאת חזרתי לחיים.

סיגלית צפריר: לא ייתכן שהמדינה פה לא תעזור בשום דבר.

סיגלית צפריר: היום אני לא יכולה לחזור לעבודה.

סיגלית צפריר: אני במצב שאני לא יכולה לעבוד.

סיגלית צפריר: זה מטריף אותי.

סיגלית צפריר: בראש אני נורמאלית ובגוף אני לא.

חיים רייזלר: אם ידאגו לך, את כן תהיי נורמלית.

סיגלית צפריר: היום אני לא יכולה.

סיגלית צפריר: אני באתי לכאן במאמץ מטורף.

סיגלית צפריר: למה בן אדם צריך לעבור את זה.

חיים רייזלר: בישיבה הזאת חסרים שני רופאים.

חיים רייזלר: פרופסור איסקוב, שהוא מורי ורבי בנושא השיקום.

חיים רייזלר: אם לא הבן אדם הזה, לא היו נעשים בכלל שינויים בנושא הזה.

סיגלית צפריר: הוא מנסה להפעיל את הפרוטקציה שלו, כדי שיקבלו אותי לשיקום.

חיים רייזלר: אנחנו הצרכנים.

חיים רייזלר: כדאי שתשמעי גם את הרופאים הללו.

חיים רייזלר: בגלל המהירות שבו נקבע מועד הדיון, לא הספקתי להביא לכאן את הרופאים הללו.

חיים רייזלר: פרופסור מלר, אמר שהוא נותן מיליון דולר לשקם ילד בן 16 ואחרי זה נותנים לו פרותזה ב-12,000 שקלים שהוא לא יכול ללכת איתה.

חיים רייזלר: זה חשוב שהאנשים האלה יהיו פה.

חיים רייזלר: אלה אנשים שהם מלכי הארץ.

חיים רייזלר: אין שני להם בארץ.

חיים רייזלר: הם לא פוחדים מאף אחד.

חיים רייזלר: הוא היה מוכן להגיע לפה.

חיים רייזלר: חשוב שתהיה עוד ישיבה בנושא הזה, כדי שיגיעו בעלי המקצוע האלה.

חיים רייזלר: אני אדאג שהם יבואו.

חיים רייזלר: זה פשוט מזעזע.

יצחק זיו: לעוזר שלי יש ילד אחד פגוע מוחי ברעות, וילד שני בקומה כבר 10 שנים.

יצחק זיו: אני לא מבין איך הוא מתפקד.

יצחק זיו: יש כאלה שאומרים: הוא לא דובר, מה הוא עושה בשבילך.

יצחק זיו: אני לא נותן לאף אחד להוציא מילה, משום שמה שהוא עושה זאת עבודת קודש.

משה נקווה: האלוף יאיר, הוא אחד הלוחמים הנועזים של צה"ל.

משה נקווה: באחד הראיונות הוא סיפר שכאשר הוא הגיע לבתים לבשר את הבשורה המרה, זה היה קשה.

משה נקווה: כאשר דפקו בדלת שלו, ראו איך הוא פרץ בבכי.

משה נקווה: אז הוא הבין כמה זה קשה.

משה נקווה: אני מאחל לכולכם בריאות וחיים ארוכים ושלווים.

משה נקווה: אם אתם נחשפתם לוועדה הזאת, תדעו שזאת ועדה שהיא יותר חשובה מוועדת חוץ וביטחון.

משה נקווה: כולכם תהיו עכשיו השגרירים של הנושא הזה.

משה נקווה: הוועדה הזאת יכולה לשנות את הנושא הבריאותי של מדינת ישראל.

משה נקווה: מכאן אנחנו יכולים להפוך להיות אור לגויים.

משה נקווה: אני שחקן נבחרת כדורסל נכים לשעבר.

משה נקווה: אני מתבייש להתכתב באי מייל עם חברים שלי, יו"ר ארגונים בעולם.

משה נקווה: צריך לראות מה עושים לנכים בעולם.

משה נקווה: כאשר נכה מגיע לתור לדיסנילנד, כולם זזים.

משה נקווה: איזו אדיבות ויופי.

משה נקווה: אם לא מבינים בהסברה, יש חוקים.

משה נקווה: זאת החובה של הוועדה הזאת.

ירון דוזטס: נושא אחד שאני רוצה לדבר עליו כאן, קשור לחניות נכים.

ירון דוזטס: צריך לשנות את החקיקה בנושא הזה.

ירון דוזטס: השיניים של החוק הזה ממש לא חדות.

דינה פלדמן: עכשיו יש עבודת מטה בנושא הזה.

יצחק זיו: ברחוב הירקון יש שלט שלא רואים אותו, ואני חניתי שם.

ירון דוזטס: דובר כאן על מכון לואיס, שאני מכיר אותו באופן אישי.

ירון דוזטס: לטעמי, יש פה פגם בזה שהגורם המקצועי הוא גם הגורם המשלם.

ירון דוזטס: מכון לואיס הוא הגוף המקצועי והמשלם של קופת חולים כללית במקרים של תאונות עבודה.

ירון דוזטס: ביטוח לאומי מעביר לחשב הכללי חבילה של כסף עבור השיקום, וברגע שקופת החולי מקבל את הכסף היא מתחילה לקצץ.

ירון דוזטס: הרווח הזה שנשאר לקופות החולים נובע מההתקשרות עם מכון לואיס.

ירון דוזטס: מכון לואיס מוריד את רמת הפרותזות של הנכים לרמת פרותזות של משרד הבריאות.

ירון דוזטס: פגועי פעולות איבה, אלה אנשים שמגיע להם המון.

ירון דוזטס: אני מוצא את עצמי הרבה פעמים מתווכח ויכוח סרק על מוצרים שלא במחירון.

סופה לנדבר: אנחנו נדון בפעם הבאה בנושא של מכון לואיס.

סופה לנדבר: אני מבטיחה שנפתח את תבת הפנדורה הזאת.

ירון דוזטס: כל יום שני אני יושב במרפאה של מומים מולדים.

ירון דוזטס: 30% מהזמן של הרופא מבוזבז באופן מוחלט על כתיבת מכתבים לקופות חולים, שלא מקבלים טופסי 17.

ירון דוזטס: הרבה פעמים קופות החולים דורשים באופן חוזר.

ירון דוזטס: בגלל שהוועדה היא ועדה ארצית, היא מורכבת מרופא משקם, פסיכולוגית, מרפאות בעיסוק ופיזיותרפיסטית.

ירון דוזטס: קופות החולים מערימות קשיים.

ירון דוזטס: אם בן אדם חוזר כל שנה או שנתיים, זה לא בסדר.

ירון דוזטס: היד לא צומחת בחזרה.

סופה לנדבר: אני לא רוצה להרחיב, כי אני יודעת שיש המון בעיות במערכת הבריאות.

סופה לנדבר: אנחנו הולכים לטפל בדבר נוסף.

סופה לנדבר: אדם שצריך לעבור ניתוח מסובך, הוא לא יכול לבחור מנתח מסוים.

סופה לנדבר: כל החיים הוא שילם והיום הוא רוצה לעבור ניתוח, ולא נותנים לו לבחור רופא.

סופה לנדבר: זה יהיה דיון קשה מאוד, אבל אנחנו נטפל בנושא הזה.

סופה לנדבר: אני חושבת שהחקיקה שאנחנו נעבוד עליה, תתחיל לעזור לאנשים.

סופה לנדבר: נצטרך לפנות לשר הבריאות, כדי לדרוש להקים את המערכת השיקומית.

סופה לנדבר: אני רוצה עכשיו לשמוע את ההתייחסות של הקופות.

סופה לנדבר: תאמרו, מה אתם עושים במקרים הללו, האם קיבלתם פניות, איך אתם מטפלים בהן, האם יש חוברת שמקבל אדם שצריך לעבור שיקום?

דורית להב: אני מכירה יותר את אזור ירושלים.

דורית להב: התפקיד שלי הוא בתחום העבודה הסוציאלית.

דורית להב: בירושלים יש מערכות שיקום, שהקופה שלנו מפנה אליהן: הדסה הר הצופים, בית חולים הרצוג, רעות, וזאת במסגרת של אשפוז, או של אשפוז יום.

דורית להב: הכל נעשה בהתאם להמלצות של הרופאים בבתי החולים.

דורית להב: יש קשר עם רופאת שיקום שיש לנו במחוז, אורה גורדון, שמקבלת את החומר, ולעיתים היא אפילו מגיעה לביקורים בבתי חולים כדי להכיר את אותם חולים.

דורית להב: יש קשר עם בית החולים, עם העובדים הסוציאליים והצוות הרפואי, כדי לחשוב על תוכנית של המשך שיקום.

דורית להב: אם הצוות אומר שמוצו כל האפשרויות אז יש אחר כך המשך בבית במסגרת היחידות לטיפול המשך.

דורית להב: אני כעובדת סוציאלית מפנה הרבה פעמים גם למסגרות שיקום אחרות, מעבר למה שהקופה נותנת, כמו השיקום של יד שרה, שמוכר לאוכלוסייה הצעירה.

דורית להב: מאוד צרם לי לשמוע את מה שאתה אמרת על העובדים הסוציאליים בבתי החולים.

דורית להב: אחד הדברים המרכזיים שאנחנו עושים, זה לעזור בנושא של מיצוי זכויות.

חיים רייזלר: אני מסתובב בבתי חולים, ואם אני לא נותן להם את הזכויות שלהם, הם לא יודעים עליהן.

דורית להב: זה כואב מאוד לשמוע.

דורית להב: במאוחדת יש לנו עובדת סוציאלית בתחום האונקולוגיה.

דורית להב: הוצאנו חוברת של כל הזכויות של החולים האונקולוגים, אם זה בקופה ואם זה בקהילה.

דורית להב: באינטרנט מפורסמות כל הזכויות במסגרת שירותי הבריאות הנוספים.

דורית להב: היום אני מרגישה שלא מנסים להסתיר, ולוקחים אותנו כשגרירות וככאלה שצריכות להפיץ את הידע.

דורית להב: אני מגיעה הרבה פעמים לשיקום בהר הצופים, כדי להשתתף בישיבות רב מקצועיות, כדי לקבל החלטה איך לעזור הלאה כאשר האדם משוחרר.

דורית להב: היו מצבים שבהם היו ויכוחים.

דורית להב: המגמה בקופה, היא כמה שיותר לאפשר שעות שיקום.

דורית להב: לא פניתם אלינו באופן ישיר.

דורית להב: אם יש מקרים של מבוטחי מאוחדת, אני אשמח לשמוע.

חיים רייזלר: הקהל מפחד שייקחו לו גם את המעט שהוא מקבל.

חיים רייזלר: אנשים פוחדים לפתוח את הפה.

חיים רייזלר: פה כל אחד יודע להילחם על הזכויות שלו, אבל יש כאלה שלא יודעים להילחם.

חיים רייזלר: מדובר בחתך הסוציו אקונומי הכי נמוך, בעולים החדשים, באלה שבאים מעיירות פיתוח וכו'.

חיים רייזלר: הם לא יודעים מה הן הזכויות שלהם.

דורית להב: אני רוצה להתייחס להצעה של ד"ר פלדמן.

דורית להב: חוק ביטוח בריאות ממלכתי קיים.

דורית להב: אז מה אין בעיות, אין תלונות?

דורית להב: זה לא הדבר שיפתור את בעיית השיקום.

דורית להב: יש כל כך הרבה תלונות של חולים שפונים שאין תרופות בסל בסל.

דורית להב: כאשר אני נפגשת עם האוכלוסייה הנכה, אומרים לי שההתמודדות עם המחלה היא לעיתים הרבה יותר קלה מאשר ההתמודדות עם הבירוקרטיה.

חיים רייזלר: כמה שאת צודקת.

משה נקווה: הקופה מצפה שאנשים יתייאשו.

סיגלית צפריר: זה גם מה שהרופא המשקם אומר.

סיגלית צפריר: הם מצפים שאנשים יתייאשו בדרך.

דינה פלדמן: בשיקום יש מודל של קייס מנג'ר, שהוא עוזר לאדם ורץ במקומו.

דינה פלדמן: במשרד הבריאות עדיין לא מכירים את המודלים האלה.

דורית להב: לי הרבה פעמים יוצא לי להיות המתווכת בין החולה לבין המערכת.

דורית להב: אם אין הצלחות, צריך להיות יצירתיים ולחשוב מה יש בקהילה.

סופה לנדבר: כאשר אתם מקבלים פניות מחברים, תדעו שאנחנו כאן כדי לטפל טיפול פרטני.

סופה לנדבר: אנחנו לא מתביישים גם להגיד לא.

סופה לנדבר: שבוע שעבר קיבלנו 60 פניות, כאשר כל פנייה מקבלת תשומת לב וטיפול.

סופה לנדבר: אם אדם בעצמו לא יכול לדפוק בדלת כי יש קיר ואטימות, אנחנו כאן כדי לשבור את הקיר.

יורם פרדינרו: בתפקידי אני עוסק בנושא הזה של התקשרויות עם גופים שמספקים בין השאר שירותי שיקום.

יורם פרדינרו: מאז ביצענו מספר התקשרויות עם גופים שעוסקים בנושא הזה של השיקום.

יורם פרדינרו: התנאי הראשון כדי להתקשר עם גוף כזה, הוא העובדה שיש לו רישיון ממשרד הבריאות לבצע את השיקום.

יורם פרדינרו: אם אין רישיון כזה שהוא חד משמעי, אין התקשרות.

יורם פרדינרו: בהתקשרויות שלנו עם הגופים מדובר על מבחן, שמהווה מדד מקובל להתקדמות החולה בנושא השיקום.

יורם פרדינרו: החולה מסיים את הפרוטוקול השיקומי שלו רק לאחר שהוא ענה על אותו מדד.

יורם פרדינרו: אנחנו בקופת חולים לא מפנים שום חולה שיקום למחלקה גריאטרית, בין אם מדובר בחולה צעיר ובין אם מדובר בחולה מבוגר.

יורם פרדינרו: משרד הבריאות הוציא הנחיות חד משמעיות, וקופות החולים נבדקות בעניין הזה.

יורם פרדינרו: באופן חד משמעי, לא מפנים חולים לבצע שיקום במחלקות גריאטריות.

יורם פרדינרו: כרגע אנחנו במשא ומתן מתקדם על מנת לעודד שיקום בבית המטופל.

יורם פרדינרו: בדקנו עם משרד הבריאות את המצבים והמקרים שבהם אפשר לשקם חולה בביתו.

יורם פרדינרו: זה כרוך גם בהסכמת המשפחה ובתנאים פיזיים בבית.

יורם פרדינרו: חלק מהרופאים המשקמים חושבים, כי השיקום בבית המטופל הוא רפואה נכונה.

יורם פרדינרו: אין שום חובה לבצע את השיקום אך ורק במוסדות אשפוזיים.

סופה לנדבר: אני לא מסכימה איתך.

סופה לנדבר: בזמן שחולה חושב שהוא צריך להישאר בבית חולים, חובה שלא תחסכו עליו.

יורם פרדינרו: זה לא שיקול של כסף, אלא שיקול של רפואה נכונה.

יורם פרדינרו: אם הרופא חושב שזה נכון, המשפחה מאורגנת והחולה רוצה, אלה התנאים המצטברים כדי לעשות את השיקום בבית.

יורם פרדינרו: בחלק מהמקרים מדובר על חולים שעוברים ניתוחים אורתופדיים, שברים בפרק הירך, ואצלם נדרש שיקום ללא דריכה.

יורם פרדינרו: מדובר על שהייה של 6 שבועות במחלקה.

יורם פרדינרו: משרד הבריאות דורש שהשהייה תהיה במחלקה משקמת, למרות שהחולה כמעט לא עושה שום הליך שיקומי באותה תקופה.

יורם פרדינרו: גם בתקופה הזאת אנחנו מאשפזים אך ורק במחלקות שיקומיות.

יורם פרדינרו: הבעיה היא, שאין מספיק מחלקות משקמות.

יורם פרדינרו: ככל שהדבר קשור אלינו, מדובר אך ורק במחלקות משקמות.

ענת פינסטרבוש: כל מקרה נבדק באופן פרטני.

ענת פינסטרבוש: כאשר חולה נמצא עדיין בבית החולים, הולך אליו צוות או איש מקצוע, ואז נקבע איזה שיקום הוא יקבל ובאיזו מסגרת.

ענת פינסטרבוש: זה נעשה תמיד בתיאום עם המשפחה, החולה והרופאים.

ענת פינסטרבוש: אנחנו לא שמענו על תלונות שהגיעו.

ענת פינסטרבוש: אם תהינה, הן תטופלנה.

חיים רייזלר: אני חבר קופת חולים מכבי.

חיים רייזלר: אותי שלחו לאלישע ואני ברחתי משם.

חיים רייזלר: אחרי יומיים נאלצו לקטוע לי את הרגל.

חיים רייזלר: אותי רצו לשלוח לבית עידן בקריית מוצקין.

חיים רייזלר: איזו מחלקה יש שם?

חיים רייזלר: זה בית חולים סיעודי.

חיים רייזלר: אני הייתי בן 50 כאשר זה קרה לי.

ענת פינסטרבוש: אני לא מכירה את מוסדות חיפה.

ענת פינסטרבוש: אומרים לי שיש שם מחלקת שיקום.

חיים רייזלר: זה לאחרונה.

חיים רייזלר: אני מדבר על לפני 3 שנים.

חיים רייזלר: בגלל שיש לי פה, לא שלחו אותי לשם.

חיים רייזלר: את האחרים שולחים לשם על בסיס יומי.

חיים רייזלר: פרופסור שמר יודע על זה, כי אמרתי לו את זה.

חיים רייזלר: אל תנצלו את החולשה של האנשים.

חיים רייזלר: מדובר בחתך סוציו-אקונומי נמוך שאסור לפגוע בו.

חיים רייזלר: אני מצאתי פה אוזן קשבת, אחרי שפניתי לוועדת העבודה והרווחה מיולי.

חיים רייזלר: לא התייחסו למכתב שלי.

סופה לנדבר: זאת ועדה מאוד מלאה.

חיים רייזלר: את ריגשת אותי בצורה כזאת.

חיים רייזלר: מה שלא תעשי, את אלוהים בשבילי.

רבקה אובריציגר: אני מאגף הגריאטריה במשרד הבריאות.

רוני שכטר: תראי איזו נציגה שלח אלינו משרד הבריאות.

רוני שכטר: מה אמרתי קודם?

רוני שכטר: נכות זאת זקנה בטרם עת.

חיים רייזלר: ד"ר ברלוביץ ידע על קיום הישיבה הזאת.

חיים רייזלר: דברתי איתו היום.

רבקה אובריציגר: האגף בעבר נקרא האגף למחלות ממושכות.

רבקה אובריציגר: גם היום אגף הגריאטריה מטפל גם בנושא של המחלות הממושכות.

רבקה אובריציגר: כולנו מכירים בזה שזה בעייתי.

רבקה אובריציגר: יש מסגרות בודדות לטיפול ממושך בצעירים, וגם הן תחת הכותרת והפיקוח של האגף לגריאטריה.

סופה לנדבר: תסבירי לנו מה זה מוסד גריאטריה.

רבקה אובריציגר: רוב המוסדות הם סיעודיים.

רבקה אובריציגר: מדובר באנשים שהבית לא מסוגל להתמודד עם טיפול בהם.

סופה לנדבר: בגריאטריה מדובר באנשים מגיל מסוים.

סופה לנדבר: אתם צריכים להתייחס לאנשים שהם נכים כאנשים שצריכים לעבור שיקום ולא כגריאטריה.

סופה לנדבר: אני לא מקבלת את זה שאתם שולחים אותם לגריאטריה.

סופה לנדבר: אני גם לא אקבל את זה בקופות.

סופה לנדבר: צריכים להפריד בין הדברים.

סופה לנדבר: גריאטריה מתחיל מגיל מסוים.

רבקה אובריציגר: גריאטריה מעצם שמה נוגעת בגיל.

רבקה אובריציגר: כרגע המחלות הממושכות הן יחד עם האגף לגריאטריה.

רבקה אובריציגר: לצערנו, יש שתי מחלקות שהן תחת פיקוח משרד הבריאות, שמיועדות רק לנכים צעירים.

רבקה אובריציגר: יש עדיין עוד נכים צעירים שנמצאים במוסדות גריאטריים כאלה ואחרים.

רבקה אובריציגר: הפיזור הוא לא מספיק טוב.

דינה פלדמן: כמה מהתקציב של האגף לגריאטריה הולך לשיקום?

רבקה אובריציגר: השיקום הוא תחת התקציב של הקופות.

דינה פלדמן: איך אתם מנהלים את המערכת הזאת.

רבקה אובריציגר: אנחנו ערים לבעיה.

רבקה אובריציגר: לאחרונה, התחלנו בפיקוח מכמה היבטים.

רבקה אובריציגר: ביקשנו מהשר פיילוט, לקבל מידע על חולים שהתאשפזו עם שברים, שזקוקים להמשך שיקום.

רבקה אובריציגר: אנחנו רוצים לקבל תמונה.

רבקה אובריציגר: התחלנו בכוונה בחיפה ובצפון, ששם היו בעיות קשות.

דינה פלדמן: למשרד הבריאות יש מסד נתונים על כל המערכת האשפוזית.

דינה פלדמן: ציונה חקלאי יודעת כל תזוזה מימין לשמאל.

דינה פלדמן: איך עכשיו את אומרת שאת רוצה נתונים מפיילוט בצפון?

דרור גוברמן: ד"ר פלדמן, את באמת לא מבינה.

דרור גוברמן: הנתונים שיש אצל גברת חקלאי, הם נתונים סטטיסטיים פר אבחנה.

דרור גוברמן: כאן מדובר על נאותות של טיפול.

דרור גוברמן: הפיילוט שנעשה בחיפה, בא לענות על הצורך שהעלו כאן.

דרור גוברמן: מה קורה עם אדם, שהומלץ לגביו שהוא זקוק לטיפול שיקומי.

דרור גוברמן: התשובה לשאלה הזאת, איננה נמצאת בנתונים סטטיסטיים אלא בבדיקה פרטנית.

דרור גוברמן: קיימת אפשרות של קבילה של אנשים שלא קיבלו את זכאותם לנציבת קבילות החולים.

דרור גוברמן: הצעד שעמיתתי הזכירה, הוא חשוב ועונה על הצורך שהוזכר לפני זמן לא רב, והוא לעשות בדיקה ולראות האם אנשים שזקוקים לשיקום מקבלים אותו.

דרור גוברמן: הדרך היחידה לעשות את זה, זה לבחון.

דרור גוברמן: זה דורש כוח אדם והתייחסות.

דינה פלדמן: אני מקווה שיחידת הבטחת איכות של משרד הבריאות תיכנס לנושא, ויישר כוחכם.

דינה פלדמן: אני מדברת על מסד נתונים בסיסי, כמו שיש בפסיכיאטריה.

דינה פלדמן: אנחנו יודעים אלמנטים בסיסיים לגבי השיקום במדינת ישראל.

דינה פלדמן: איך מעצבים מדיניות אם אין אפילו מסד נתונים?

דינה פלדמן: לגבי מבדקי איכות, יישר כוחכם.

דינה פלדמן: איפה הבסיס?

מקס לכמן: משרד הבריאות לא יודע כמה אנשים זקוקים לשיקום אחרי אשפוז ממושך בשנת 2006.

מקס לכמן: היום משרד הבריאות לא יודע את הנתון הזה.

דרור גוברמן: בתחומי אחריות הקופות, זה ניהול הכסף וניהול הפעילות.

דרור גוברמן: ניהול הפעילות מתבצע על ידי הקופות, כאשר נעשית בקרה על קופות החולים.

דרור גוברמן: זה התחיל לא כל כך מזמן.

דרור גוברמן: יש נושאים שנבחרו לבקרה מעמיקה יותר, לאור תלונות שנשמעו, וביניהם הנושא הזה.

דרור גוברמן: אנחנו סבורים, שהנושא הזה הוא חשוב ביותר.

דרור גוברמן: יש רושם כללי, שיש פחות תשומת לב לנושא השיקום במדינת ישראל ובכוונתנו לפעול בנושא.

דרור גוברמן: הדרך שבה אנחנו פועלים, היא באמצעות פיקוח, בדיקה פרטנית, שמתוכננת כעת.

דרור גוברמן: אין לנו מסד נתונים לגבי מרבית המחלות.

מקס לכמן: אז איך אתם מחליטים כמה יחידות שיקום אתם הולכים לפתח כל שנה?

דרור גוברמן: ההחלטות האלה מזמן מתקבלות במשרד האוצר.

דרור גוברמן: גם כאשר יש הצעת חוק שעוברת, להקמת בית חולים, אז זה לא קורה.

דרור גוברמן: יושבת ועדה שקובעת שיש חוסר ב-3,000 מיטות אשפוז ואין ספק שצריך תוספת מיטות.

מקס לכמן: לכם אין נייר עבודה מול האוצר על מנת לדעת כמה יחידות שיקום נדרשות?

דרור גוברמן: יש הערכה מדויקת של ועדה ברשות פרופסור אבי ישראלי, שריכז ועדה בין-משרדית, שהגדירה את צרכי האשפוז של מדינת ישראל, בתחנות זמן עד שנת 2020, ובכללם מיטות בהיבטים השונים.

דרור גוברמן: יש גם החלטה שלא לממש את ההמלצות.

יצחק זיו: משרד הבריאות מנהל מלחמה עם משרד האוצר.

יצחק זיו: זאת מלחמה שלא תיגמר מחר וגם לא מחרתיים.

דינה פלדמן: יש לי בשבילך הפתעה, לעיתים אנחנו גם לא יודעים באיזה צד של המתרס נמצאים החיילים.

חיים רייזלר: שר הבריאות הקודם, דני נווה, אמר מעל בימת הכנסת, שנכה כללי חייב לקבל את אותם הדברים שמקבלים נכי צה"ל ותאונות עבודה.

חיים רייזלר: המנכ"ל שלו אמר שהוא מדבר באוטופיה.

דרור גוברמן: אני רק יכול להגיד, כי המצב החוקי כרגע מפלה, ואני אשמח אם הוא לא יהיה מפלה.

סופה לנדבר: אני רוצה לסכם את הישיבה.

סופה לנדבר: אנחנו צריכים לזכור, שמה שקרה לנכים שבאו לכאן, חלילה, יכול לקרות לכל אחד מאיתנו.

סופה לנדבר: אני קלינאית תקשורת, ובחיים לא חשבתי שמה שקרה למטופלים שלי, יכול לקרות לי.

סופה לנדבר: נולד לי בן משותק, ואני יודעת מה זה האסון הזה.

סופה לנדבר: מה שקורה לאנשים הללו, חלילה וחס, יכול לדפוק בכל דלת.

סופה לנדבר: בגלל זה, חובה מוסרית של כל אחד מאיתנו, גם במערכת הבריאות ובקופות, היא לטפל באנשים ולגרום להם לא להיות תלויים.

סופה לנדבר: בגלל זה אני קובעת, שאנחנו נפנה במהירות לשר הבריאות, על מנת לקבוע נהלים להקים מערכת שיקום מהירה.

סופה לנדבר: אנחנו ניעזר בנציבה, וננסה להביא חקיקה עם כל הנהלים שנוגעים בעניין, כדי שלקופות למערכת הבריאות יהיה כוח עזר.

סופה לנדבר: תהיה חקיקה שאפשר להתבסס עליה, ולתת לאנשים האלה אפשרות לשיקום בכבוד.

סופה לנדבר: אני מבקשת ממשרד הבריאות, לעשות בקרה יותר עמוקה.

סופה לנדבר: בנוסף, אני מבקשת לעשות סקר על אנשים שזקוקים לטיפול ומקבלים את הטיפול, ולבדוק עד כמה הם שבעי רצון ממה שהם מקבלים, כמה הם מכירים את החוקים במדינת ישראל, וכמה החוק הזה דופק בכל דלת של אדם שנזקק.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שאין לכם נתונים.

סופה לנדבר: אני נותנת לכם חודש וחצי לעשות זאת.

סופה לנדבר: בנוסף, אני מבקשת לטפל בגברת, ולהגיד לנו תוך יומיים מה היא מקבלת.

סופה לנדבר: סיגלית, לך אני מאחלת הצלחה, ואנחנו נהיה איתך בקשר.

סופה לנדבר: אני מקווה שלא יהיו יותר אנשים שזקוקים לעזרה שלנו, אבל אם יהיו כאלה אנחנו כאן.

סופה לנדבר: תודה רבה, הישיבה נעולה.