הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 17, פרוטוקול מספר 15, 2006-08-14 09:00

סופה לנדבר: שלום רב, אני פותחת את ישיבת הוועדה לפניות הציבור.

סופה לנדבר: הוועדה משודרת היום בערוץ 99 או בערוץ 41, ואזרחים הצופים בנו יכולים להתקשר.

סופה לנדבר: יחד עם זאת, כיושבת-ראש הוועדה לפניות הציבור קיבלתי פניה מחבר-כנסת של סיעת "ישראל ביתנו" רוברט אילטוב, שפנה אליי לאחר פניות רבות שקיבלנו – גם אני קיבלתי, ואני מאמינה שחברי כנסת רבים אחרים קיבלו – מאזרחים בצפון ומחברי מועצת העיר, מאנשים שישבו במקלטים.

סופה לנדבר: אני צריכה לומר שאנחנו מודאגים מאוד.

סופה לנדבר: בינתיים, כל עוד המצב קשה מאוד והאזרחים צריכים לשבת במקלטים, אני רוצה לקיים את הישיבה היום.

סופה לנדבר: אני נותנת לרוברט אילטוב אפשרות להתייחס, ולאחר מכן, נתייחס לדברים שייאמרו בעת הצגת הדברים.

רוברט אילטוב: בוקר טוב.

רוברט אילטוב: ראשית, אני רוצה לברך את כולנו על הפסקת האש, ולאחל החלמה מהירה לכל הנפגעים בלוחמה הזאת.

רוברט אילטוב: ביקשתי מכבוד יושבת-ראש הוועדה חברת-הכנסת סופר לנדבר לכנס את הוועדה, מכיוון שאחרי תקופה ארוכה של יותר מחודש, הבנו שהאזרחים לא תמיד יכולים לקבל שירות מכל הגורמים באזורי לוחמה, ובעיקר נפגעים אנשים בעלי יכולת מעוטה.

רוברט אילטוב: למיטב הבנתי, מהשאלות ששאלנו אותם, לא נערכו לפנות אותם ולטפל בהם – לא פיקוד העורף, לא מחלקות העיריה ולא משרדי הממשלה.

רוברט אילטוב: אנשים ישבו תקופות ארוכות במקלטים, כמעט ללא מזון כיוון שהם לא יכלו לצאת מהמקלטים.

רוברט אילטוב: ממש ללא טיפול.

רוברט אילטוב: אבקש מהאנשים שהגיעו לכאן להתייחס לדברים בהרחבה, אבל יש דברים שאני חייב לומר.

רוברט אילטוב: היו מקרים של הפקעת מחירים בחנויות שנפתחו.

רוברט אילטוב: אף אחד לא שם לב לכך.

רוברט אילטוב: אנשים שנשארו בקרית שמונה או בכל עיר אחרת, כמו צפת, הם אנשים בעלי יכולת מועטה, שלא יכלו לרכוש את המחירים הבסיסיים ביותר כי המחירים פשוט קפצו לשמים.

רוברט אילטוב: אנשים מוגבלים ונכים לא יכלו לרדת מהבתים.

רוברט אילטוב: אף אחד לא שם לב לכך ואף אחד לא טרח לבדוק את הדברים האלה.

רוברט אילטוב: אנשים לא ירדו למקלטים כיוון שיש להם מוגבלות פיזית בניידות.

רוברט אילטוב: בנוסף, לא כולם יכלו לקבל את הטיפול הרפואי.

רוברט אילטוב: אני חושב שהאנשים מהשטח יציגו את התלונות שלהם, ואנחנו נרחיב בנושא הלאה.

סופה לנדבר: לפני שנעביר את רשות הדיבור לתושבים ולחברי מועצת העיר שהגיעו לדבר בשם האזרחים שפנו אליהם, ברצוני לומר כי אני אסירת תודה על כך שטרחתם והגעתם לכאן בשעה מוקדמת כל-כך מקרית שמונה, מחיפה ומהצפון.

סופה לנדבר: בנוסף, אני אסירת תודה בשם הוועדה ובשם התושבים על כך שנתתם להם טיפול מסור ואנושי, מבוקר עד לילה.

סופה לנדבר: אני חושבת שאתם ראויים לתודה ולשבח.

סופה לנדבר: מטרת הישיבה היא לומר תודה לאותם אנשים שנערכו ועשו את תפקידם במערכה שנמשכה חודש ימים.

סופה לנדבר: אני מקווה שהיא כבר מאחורינו.

סופה לנדבר: אבל אני לא כל כך אופטימית.

סופה לנדבר: נושא הישיבה היום היא "היום שאחרינו והיום שלפנינו".

סופה לנדבר: אני רוצה לשמוע מכם התייחסות למה יקרה ולהיערכות של משרדי הממשלה והעיריות ליום שלמחרת.

סופה לנדבר: התאספנו כאן משום שבינתיים אנשים נמצאים במקלטים – מי מבצע ביקורת לאן מגיע מזון, לאן מגיעות תרומות, מי מחלק את התרומות, לאן אנשים יכולים לפנות כאשר הם זקוקים למזון, בגדים, ציוד ותרופות, ואיך הם מקבלים את זה.

סופה לנדבר: מי מבצע ביקורת על הדברים, להיכן מגיעות תרומות, מי מחלק אותם ולפי אלו קריטריונים.

סופה לנדבר: כולנו יודעים שחלק מתושבי הצפון לא היו במקום – החלשים ביותר נשארו במקום ושהו חודש ימים במקלטים.

סופה לנדבר: היום הם צריכים לצאת למרכז להתרענן, ואני רוצה לדעת מי יבצע על כך ביקורת; איך יקרה שאנשים שכבר היו במרכז יחזרו הביתה, ויחולפו בידי מי שלא היו.

סופה לנדבר: ממשלת ישראל הקימה בשבוע שעבר את המתחם בגני התערוכה.

סופה לנדבר: לדעתי, זה מאוחר מדיי.

סופה לנדבר: אם גיידמאק הצליח להתארגן במשך כמה ימים, למה ממשלת ישראל לא עשתה זאת?

סופה לנדבר: לדעתי, היא היתה חייבת לעשות את זה תוך יום-יומיים.

סופה לנדבר: יש לומר תודה לכל המתנדבים שפעלו במהלך המלחמה הזאת.

סופה לנדבר: אני גם צריכה לציין שמשרד ראש הממשלה לא מצא לנכון לשלוח נציגים לישיבה הזאת.

סופה לנדבר: דיברתי עם פקידה במשרד, וציינתי את חשיבותה של הישיבה.

סופה לנדבר: אמרתי בנוסף שהציבור כועס מאוד, ושלדעתי יש צדק בדברים.

סופה לנדבר: השתתפות נציגי משרד ראש הממשלה היתה חשובה מאוד לפיכך.

רוברט אילטוב: רציתי להוסיף דבר נוסף:

רוברט אילטוב: התייחסנו כאן לכל הנושא של לוגיסטיקה, לנושא האוכל והתרומות.

רוברט אילטוב: אבל לא הבנתי שהממשלה נתנה בנושא הזה אוכל ולוגיסטיקה אמיתית; הבנתי שהיו נקודות חלוקה ושאנשים היו צריכים לצאת מהמקלטים ולהגיע לנקודות החלוקה.

רוברט אילטוב: אלה התלונות והפניות שקיבלנו – על כך שאנשים היו צריכים לצאת מהמקלטים במשך שעות היום.

רוברט אילטוב: בכל מקלט היו רכזים, שהיו צריכים להגיע למקום מסוים.

רוברט אילטוב: ייתכן שבמקרים מסוימים זה היה כך, ובמקרים אחרים זה היה אחרת.

רוברט אילטוב: עם זאת, עדיין לא הבנתי איפה פעלה הממשלה בכל נושא אספקת המזון והתרופות.

רוברט אילטוב: זה פשוט מרתיח את הדעת, לדעתי.

בוריס סייקלובסקי: שמי בוריס סייקלובסקי, חבר מועצת העיר קרית שמונה.

בוריס סייקלובסקי: מתחילת המלחמה אני שוהה בקרית שמונה.

בוריס סייקלובסקי: בתחילת המלחמה הקמנו את מוקד 106, והכנסתי דוברת רוסית לשם.

בוריס סייקלובסקי: אם כן, מההתחלה היה מענה לדוברי הרוסית.

בוריס סייקלובסקי: התייחסתי רק לתושבים דוברי הרוסית, כי היו מספיק חברי מועצה לטיפול באנשים האחרים.

בוריס סייקלובסקי: כל החזקים יצאו מקרית שמונה, ולפיכך היה צריך לתת לאוכלוסיית העולים החדשים טיפול מיידי מתחילת המלחמה.

בוריס סייקלובסקי: אני רוצה להזכיר את המצב של קרית שמונה.

בוריס סייקלובסקי: אתם יודעים שלאורך 32 שנות קיומה, העיר התה מותקפת על ידי קטיושות של החיזבאללה, והממשלה צריכה היתה להתייחס לכך אחרי יציאתה מלבנון.

בוריס סייקלובסקי: בשלוש השנים האחרונות, קרית שמונה לא קיבלה את התקציב לתחזוקת מקלטים – כ-2 מיליוני ש"ח מדי שנה.

בוריס סייקלובסקי: כלומר, מקלטים שפתחנו בתחילת המלחמה לא היו מוכנים לקבל את התושבים.

בוריס סייקלובסקי: חלקם היו שרופים וחלקם לא היו מוכנים לאכלוס.

בוריס סייקלובסקי: היו מקלטים שמצבם היה סביר למדיי, אבל כמעט בכל מקלט נדרשו תיקונים וטיפול – חשמל, מים, שירותים, ניקיון וכן הלאה.

בוריס סייקלובסקי: אני מדבר על המקלטים הציבוריים בלבד, שמספרם מסתכם בכ-300 מקלטים.

בוריס סייקלובסקי: אני לא מדבר על המקלטים שנמצאים בבניינים משותפים, שמספרם עומד על כ-300 נוספים.

בוריס סייקלובסקי: כלומר, מדובר בסך הכל ב-600 עד 700 מקלטים בקרית שמונה.

בוריס סייקלובסקי: הם לא היו מוכנים בתחילת המלחמה.

בוריס סייקלובסקי: אני חושב שהממשלה עשתה הרבה טעויות בשנים האחרונות, כאשר לא נתנה כסף לתחזוקת המקלטים בקרית שמונה.

בוריס סייקלובסקי: מצב זה יצר הרבה בעיות ותלונות מצד תושבי קרית שמונה.

בוריס סייקלובסקי: טיפלנו כמעט בכל המקלטים, וניסינו לעזור לאנשים.

בוריס סייקלובסקי: לאחר חודש ימים, אפשר לומרש המקלטים מתאימים למלחמה במצב שבו אנחנו נמצאים.

בוריס סייקלובסקי: מלבד זאת, במהלך החודש הובאו מזגנים למקלטים.

בוריס סייקלובסקי: אין היום מזגנים בכל המקלטים.

בוריס סייקלובסקי: הביאו הרבה מאווררים לקרית שמונה, אבל הם לא הגיעו לכל המקלטים.

בוריס סייקלובסקי: אינני יודע לאן נעלמו המאווררים.

בוריס סייקלובסקי: היום, אנשים היו צריכים להביא מהבית את המאווררים.

בוריס סייקלובסקי: אתמול הסתובבתי בעיר למרות נפילות הקטיושות, נכנסתי למקלטים אחדים וראיתי באלו תנאים אנשים נמצאים.

בוריס סייקלובסקי: עדיין, קשה מאוד, פיזית ונפשית, לשהות במקלטים האלה חודש ימים.

בוריס סייקלובסקי: לגבי אספקת האוכל וכל הנושא: אומר לכם את הדברים שאני יודע.

בוריס סייקלובסקי: כפי הנראה, יש הרבה.

בוריס סייקלובסקי: האספקה לקרית שמונה היתה טובה.

בוריס סייקלובסקי: אבל האספקה פשוט לא הגיע לאוכלוסיית העולים החדשים.

בוריס סייקלובסקי: במהלך החודש האחרון קיבלתי כל הזמן תלונות – למה לא מגיע לנו אוכל?

בוריס סייקלובסקי: למה אנחנו לא מקבלים?

בוריס סייקלובסקי: למה לא רוצים לרשום אותנו לרובעים?

בוריס סייקלובסקי: כל העיר מחולקת לרובעים.

בוריס סייקלובסקי: יש ארבעה בתי ספר, כשכל בית ספר אחראי לאזור מסוים בקרית שמונה.

בוריס סייקלובסקי: כל האוכל היה מחולק לרובעים, והרובעים היו צריכים לחלק אוכל למקלטים ולמי ששהו בחדרי ביטחון ובבית.

בוריס סייקלובסקי: רוב האוכלוסיה דוברת הרוסית לא קיבלה אוכל או שום דבר אחר.

בוריס סייקלובסקי: גם כשהם היום מגיעים לבתי ספר לקבל משהו, אמרו להם שהם לא ברשימה, ושאין מה לתת להם.

בוריס סייקלובסקי: היו מקרים בהם נתנו להם לחם פרוס וזה הכל, למרות שרוב תושבי קרית שמונה קיבלו אוכל בכמויות אדירות.

בוריס סייקלובסקי: תפסתי באופן אישי כמה מכוניות, שחילקו אוכל שהיה מיועד להגיע מהרובע למקלטים, אבל הם הגיעו לתא המטען של המכוניות.

בוריס סייקלובסקי: הרכב עצר ברחוב, ארבע מכוניות המתינו לו.

בוריס סייקלובסקי: פתחו את תא המטען, הוא רוקן את כל מה שהיה במכונית, והם יצאו.

בוריס סייקלובסקי: שום אוכל לא הגיע לאנשים.

סופה לנדבר: האם אתה רוצה לומר שרשימת הנזקקים לא היתה בעיריה?

סופה לנדבר: הרי לפי ההיגיון, בכל עיריה, בכל מוקד 106 ובכל רשות היתה צריכה להיות רשימת נזקקים – למה הם זקוקים, לאן צריך להעביר מים, מזון, תרופות, ודברים נוספים שאנשים טובים ורבים, כולל קרנות, תרמו לצפון.

בוריס סייקלובסקי: לכן חילקו בכוונה את קרית שמונה לארבעה רובעים, כדי שהעיריה לא תתעסק בכך.

בוריס סייקלובסקי: בכל רובע היה צוות שתפקידו היה להתעסק ברשומות.

בוריס סייקלובסקי: הצוות היה מטעם העיריה, מטעם מנהלי בתי ספר, שהיו צריכים לרשום את האנשים שפנו לרובע וביקשו לקבל משם את האוכל.

רוברט אילטוב: היו שם נציגי צבא?

בוריס סייקלובסקי: לא היו.

בוריס סייקלובסקי: אגיע עוד מעט לצבא.

עידו נחום: - - - האחריות של העיריה.

בוריס סייקלובסקי: בנוסף, בקרית שמונה היה ניסיון מהעבר.

בוריס סייקלובסקי: באופן אישי, חוויתי את "ענבי זעם" ו"דין וחשבון", כאשר הצבא נכנס מיד לקרית שמונה, ונותן את כל הטיפול.

בוריס סייקלובסקי: במלחמה האחרונה, פיקוד העורף לא נכנס כלל לקרית שמונה, ולא עזר לושבים לעבור את התקופה הקשה.

בוריס סייקלובסקי: אני מדבר רק על העולים, ואני לא מתייחס לאף אחד אחר כיוון שאני חבר מועצת העיר מטעם העולים החדשים.

בוריס סייקלובסקי: קיבלתי מנדט מהעולים החדשים, ועסקתי רק בהם.

בוריס סייקלובסקי: ראינו שדוברי הרוסית לא מקבלים את הטיפול שהם זקוקים לו - לגבי אוכל וכל הצרכים.

בוריס סייקלובסקי: פנינו לכל מני ארגוני מתנדבים, והם הביאו לנו בלילה אוכל, והיינו מחלקים את האוכל בשעות הלילה בדירות ובמקלטים.

בוריס סייקלובסקי: בנוסף, פניתי לקרן סן פרנציסקו, וקבלתי גם משם עזרה.

בוריס סייקלובסקי: פניתי דרך מספר אנשים, וקיבלתי עזרה גם מאנגליה ומארצות-הברית.

בוריס סייקלובסקי: כך יכולנו לתת מענה לעולים החדשים בקרית שמונה – אוכל, טיטולים וכל מה שהיה צריך.

בוריס סייקלובסקי: לגבי הפינוי: אנחנו פינינו בעזרת מפלגת "ישראל ביתנו" – רק "ישראל ביתנו" עזרה לנו בפינוי האנשים – כ-1,200 איש מקרית שמונה, מבוגרים ומשפחות עם ילדים קטנים.

בוריס סייקלובסקי: אחרי שהממשלה החליטה על פינוי תושבי קרית שמונה, באופן פתאומי שמעתי שיש פינוי לנתניה, לבאר שבע ולמקומות נוספים.

בוריס סייקלובסקי: אני לא יודע כמה עולים חדשים נכנסו לכל הרשימות.

בוריס סייקלובסקי: 300 איש יצאו לנתניה, ואני לא יודע כמה עולים חדשים נמצאים ברשימה.

רוברט אילטוב: אני רוצה לעדכן אותך: לנתניה יצאו 500 איש, ומתוכם 2-3 איש יוצאי חבר העמים.

בוריס סייקלובסקי: אני יודע ש-200 איש יצאו לבאר שבע, ומתוכם 2 עולים חדשים בלבד.

בוריס סייקלובסקי: ביקשתי מכל מי שהתעסקו בפינוי לתת לי מידע לאן מפנים אנשים, כמה אנשים מפנים ומהו אחוז האוכלוסיה.

בוריס סייקלובסקי: יש לנו 25% עולים חדשים בקרית שמונה – ולתת לי מקומות בהתאם לכך.

בוריס סייקלובסקי: אם יש 200 מקומות, לתת לי 50 מקומות לעולים חדשים.

בוריס סייקלובסקי: כי יש אנשים שזקוקים לפינוי, שעדיין נמצאים במקלטים ובחדרי ביטחון בקרית שמונה, והמצב קטטסטרופה.

בוריס סייקלובסקי: אני שב ואומר שקיבלתי פניות רבות בחודש האחרון, והלב כואב לשמוע את הסיפורים של האנשים – כמה אוכל חילקו בקרית שמונה, וההתייחסות לעולים חדשים בקרית שמונה.

בוריס סייקלובסקי: זו פשוט זוועה.

בוריס סייקלובסקי: יש מילה קשה – אפליה – אבל אני לא רוצה להשתמש בה.

בוריס סייקלובסקי: דיברתי בערוץ 1, ורצו לסחוט אותי לכיוון אמירה שיש אפליה של העולים החדשים.

בוריס סייקלובסקי: זה היה לפני יותר משבועיים, וחשבתי שכן נצליח לסדר את כל הענינים של העולים החדשים בקרית שמונה.

בוריס סייקלובסקי: אבל אני רואה שהמצב עדיין קשה – גם לגבי פינוי וגם לגבי מזון.

בוריס סייקלובסקי: אם לא היינו לוקחים את כל הנושא הפינוי והאוכל לידיים שלנו, אולי אנשים היו מתים מרעב.

בוריס סייקלובסקי: תודה.

מרק גולדמן: בעשרת הימים האחרונים המצב היה קשה מאוד בקרית שמונה מבחינת המזון בכלל.

מרק גולדמן: כלומר, לא היתה שום עזרה מבחינת המזון.

מרק גולדמן: לא חילקו שום דבר.

מרק גולדמן: היינו צריכים לרדת לקנות את הדברים במחירים הגבוהים ביותר.

מרק גולדמן: המחירים קפצו פי שלוש מכפי שהיה קודם לכן – עגבניות ומלפפונים במחירים נוראיים.

מרק גולדמן: בנוסף, היה מאוד מסוכן, כי החנויות היו רחוקות.

מרק גולדמן: בנוסף, היתה בעיה נוספת: כשצריך היה לרדת למקלט המעלית לא עבדה, ואנשים מבוגרים לא היו מסוגלים לרדת למקלט.

מרק גולדמן: אף אחד לא דאג שהמעלית תעבוד שם.

מרק גולדמן: אני רוצה להתייחס לתותחים, שעמדו ממש בתוך העיר – 200 מטרים מאתנו.

מרק גולדמן: עבור אנשים חולים – לאמא של אשתי יש לחץ דם גבוה, ואחרי ההפגזות מצבה החמיר.

מרק גולדמן: לחץ הדם של אנשים עולה בזמן שהם לא יישנים וכאשר יש סוללת תותחים 200 מטרים מהבית שלנו.

מרק גולדמן: זה בלתי ייאמן.

מרק גולדמן: שייתנו לנו משהו לסגור את האזניים, כי לא יישנים בלילה.

מרק גולדמן: רוב הזמן היינו בקרית שמונה.

מרק גולדמן: התפנינו לנתניה חמישה ימים.

מרק גולדמן: מפחיד לחזור לשם.

סופה לנדבר: כמה אנשים היו בנתניה?

קריאה: 500 איש.

ויקטור בר גיל: האם שיכנו אתכם בנתניה בבית גולדמינץ?

ויקטור בר גיל: אז זה לא היה ריענון, ולא ריעננו.

ויקטור בר גיל: פשוט קלטנו אנשים – קרוב ל-2,000 איש, וביניהם גם אתם.

ויקטור בר גיל: אבל זאת לא התרעננות, והוצאנו אתכם החוצה.

ויקטור בר גיל: גם עכשיו אתם נמצאים.

רוברט אילטוב: בתקשורת פורסם שזה ריענון.

רוברט אילטוב: כי מי שאימץ אותם הוא ראש עירית רמת השרון.

רוברט אילטוב: הם אמרו שראש עירית קרית שמונה אמר שיוצאים לריענון.

סופה לנדבר: זה לא משנה איזה מושג היה מתאים.

סופה לנדבר: אבקש לשאול את נציג משרד הביטחון: לפי אלו רשימות פיניתם אנשים מקרית שמונה?

סופה לנדבר: מהיכן קיבלתם את הרשימות, ומה היה יכול לעשות אזרח פשוט – למי הוא צריך היה לפנות ואיך פינו אותו?

נחום עידו: הם לא פינו; משרד הרווחה פינה.

קריאה: אין קשר למשרד הרווחה.

נחום עידו: אני חושבת שהחיוכים של נציג משרד הרווחה לא במקום.

נחום עידו: יש לי טענות גדולות למשרד הרווחה.

נחום עידו: באופן אישי, ניהלתי ישיבה ב-1 באוגוסט, ואני רוצה לומר שפנתה אלינו לוועדה אישה מבולבלת וכועסת מקרית שמונה, שעמדה על שפת הים בתל אביב.

נחום עידו: אני לא רוצה לומר מה היא אמרה לי, אבל היא אמרה שפורסם ברדיו שאפשר לפנות למשרד הרווחה במספר טלפון 118.

נחום עידו: היא אומרת: אני עומדת כאן על שפת הים, ופשוט צועקת לשמים.

נחום עידו: אנחנו זוג צעיר עם ההורים שלנו, שהם אנשים מבוגרים, ואני לא יודעת למי לפנות.

נחום עידו: אמרתי: מה פתאום את לא יודעת למי לפנות?

נחום עידו: פני מייד ל-118.

נחום עידו: היא פנתה, והיא אמרה שאין תשובה.

נחום עידו: אמרתי לה: את כנראה טועה, והתקשרתי בעצמי ל-118.

נחום עידו: לא היתה תשובה.

נחום עידו: שולמית מנהלת הוועדה התקשרה, ולא היתה תשובה.

נחום עידו: למי התקשרנו ממשרד הרווחה?

נחום עידו: אליך.

נחום עידו: ואני התקשרתי מהטלפון השני 118, ומיד ענו לי.

סופה לנדבר: זה היה אחרי שעה וחצי שדיברתי אתך.

נחום עידו: לא.

נחום עידו: מיד באותו רגע.

נחום עידו: ביד שמאל החזקתי את הטלפון ודיברתי אתך, וביד ימין חייגתי 118, ודיברתי אתך.

סופה לנדבר: אבל לא קיבלת תשובה מיד, ורק אחרי שעה וחצי, כשכבר הייתי בתל אביב, התקשרת ואמרת מה צריך לעשות.

נחום עידו: ונתתי לך בדיוק את - - -

סופה לנדבר: לא נתווכח עכשיו.

סופה לנדבר: אבקש מנציג משרד הביטחון להציג את הנתונים.

ויקטור בר גיל: גברתי היושבת-ראש, אנחנו פינינו כ-2,883 אנשים, כאשר 1,991 איש אוכלסו בבתי החייל, ומשרד הרווחה לא נקף אצבע.

ויקטור בר גיל: אני מציע לנציג המשרד שלא להתהלל בדברים לא-לך.

ויקטור בר גיל: כדאי שתירגע עם זה.

ויקטור בר גיל: ביומיים האחרונים, הקמנו עיר בגני התערוכה, שיכולה לקלוט בין 2,000 ל-3,000 איש.

סופה לנדבר: למה עשיתם את זה כל כך מאוחר?

ויקטור בר גיל: אני עובד מדינה.

ויקטור בר גיל: אני לא יודע לתת תשובות כאלה.

ויקטור בר גיל: אני יכול לומר לך שכל הזמן הייתי בארץ ולא יצאתי מהארץ.

סופה לנדבר: גם אנחנו.

סופה לנדבר: זה לא שבח; זו עובדה.

ויקטור בר גיל: אני לא יודע לתת לך תשובה.

ויקטור בר גיל: אני מקבל הוראות.

ויקטור בר גיל: קיבלתי את ההוראה בשבוע שעבר, ותוך 48 שעות הקמנו עיר שמשרד הביטחון וצה"ל בהחלט יכולים להתברך בה.

סופה לנדבר: לפי אלו קריטריונים פיניתם?

ויקטור בר גיל: קיבלנו את הרשימות מראשי הרשויות המקומיות.

ויקטור בר גיל: כך פעלנו.

רוברט אילטוב: כמה עולים חדשים יש שם?

ויקטור בר גיל: אין לי את ההתפלגות האתנית של האוכלוסיה.

רוברט אילטוב: זאת לא התפלגות אתנית.

רוברט אילטוב: כמה עולים חדשים יש שם?

ויקטור בר גיל: לא בדקתי את זה.

סופה לנדבר: הוא לא בדק את זה.

רוברט אילטוב: הוא מתנשא.

רוברט אילטוב: הוא מדבר בשפה כזאת שפשוט מעליבה אנשים.

רוברט אילטוב: זאת לא התפלגות אתנית, עם כל הכבוד.

סופה לנדבר: אני חושבת שהוא עשה את תפקידו.

רוברט אילטוב: הוא יכול להגיד שזה תפקידו ולדבר יפה, ולא להתנשא כאן.

ויקטור בר גיל: אני מציע שתבוא לעזור לי.

רוברט אילטוב: אני עזרתי מספיק, תאמין לי – לבד, בלי משרד הביטחון.

רוברט אילטוב: אנחנו פינינו יותר מ-5,000 איש דרך "ישראל ביתנו".

ויקטור בר גיל: תבורך.

ויקטור בר גיל: אגב, ביקרתי גם בעיר שהקים גיידמאק בניצנים, הקמנו את העיר שלנו על בסיס מה שלמדנו שם והפקנו לקחים.

ויקטור בר גיל: יישר כוח לאיש על מה שעשה.

ויקטור בר גיל: עשינו כמעט את אותו דבר – במודל אחר אבל לפי אותו קונספט.

סופה לנדבר: ראשית, אני חושבת שהעובדה שאנחנו נמצאים בארץ היא לא שבח, כי כל אחד – כל המנהיגים וכל האנשים בתפקיד היו צריכים להישאר במדינה, גם אני וגם אנשים רבים אחרים נשארו בארץ.

סופה לנדבר: אני חושבת שכך מתנהגים מנהיגים במדינת ישראל.

סופה לנדבר: זו מלחמה של כולנו, ואלה החיילים של כולנו.

סופה לנדבר: אני מבינה שהכעס של חבר-הכנסת אילטוב לא מופנה כלפיך אלא כלפי ממשלת ישראל.

רוברט אילטוב: לא, גם על דרך ההתבטאות שלו אני מוחה.

סופה לנדבר: אבל זה באמת כעס עמוק.

סופה לנדבר: כיושבת-ראש הוועדה, אני לא עושה כאן אפליה בין אדם לאדם.

סופה לנדבר: לדעתי, כל אזרחי מדינת ישראל חשובים, ומובן שהחלשים ביותר נשארו במקום ולא קיבלו את העזרה הראויה, וחבל על כך.

סופה לנדבר: אנחנו לא קיימנו את הישיבה כדי לאסוף את כולם כאן; קיימנו את הישיבה בעקבות פניות רבות שקיבלנו.

סופה לנדבר: אני חושבת שכעס או חיוך של מי שנמצא כאן לא במקום, כי כולם צריכים לשרת את הציבור, והעורף צריך להיות חזק, אבל לא במילים אלא בתמיכת ממשלת ישראל.

סופה לנדבר: כך אני דורשת זאת, ואני חושבת שכך דורשים אזרחי ישראל.

סופה לנדבר: כמפלגה וכמנהיגים עשינו, ואני חושבת שכל מי שנמצא כאן ומי שלא נמצא כאן עשה את מה שהלב שלו אמר ומה שאפשר היה.

סופה לנדבר: כמפלגה, פעלנו מהיום הראשון.

סופה לנדבר: היינו בצפון וביקרנו במקומות.

סופה לנדבר: עד היום אנחנו נמצאים בקשר.

סופה לנדבר: איתרנו את האנשים ונתנו להם עזרה.

סופה לנדבר: פנינו לאנשים טובים.

סופה לנדבר: אבל אני כועסת על כך שאנשים טובים היו צריכים לעזור גיידמאק ואזרחים טובים בצפון ובדרום, שפתחו מקרר, פתחו כיס ונשמה.

סופה לנדבר: אבל כאשר ממשלת ישראל, שמהיום הראשון היתה חייבת להפנות את הפנים לקרית שמונה, לחיפה, לקריות, לבתי חולים ולאנשים השוהים במקלטים – איך קרה שהמקלטים היו במצב הזה?

סופה לנדבר: אבל זה לא נושא הישיבה, ואני לא רוצה להעביר את תשומת הלב למקלטים.

ויקטור בר גיל: מילה אחרונה: כל מה שעשינו הוא בהתאם להחלטת ראש הממשלה ולהחלטת מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

ויקטור בר גיל: כל מה שעשינו הוא בהתאם להחלטת מטה החירום שראש הממשלה הקים.

סופה לנדבר: האם היו שם קריטריונים לפינוי?

ויקטור בר גיל: קריטריונים לפינוי הועברו לרשויות המקומיות, לראשי הערים שקבעו מי צריך להעלות לאוטובוס ולפנות.

סופה לנדבר: תודה רבה.

סופה לנדבר: חברת מועצת העיר חיפה, בבקשה.

יוליה שטראם: אני שמחה מאוד על הפסקת האש שמתחילה הבוקר.

יוליה שטראם: אולי זה לא הזמן ולא המקום, אבל אני רוצה לומר שחיפה היא העיר היפה והגדולה ביותר בצפון.

יוליה שטראם: היא לא היתה מוכנה כלל למלחמה.

יוליה שטראם: יכול להיות שמ-1948 לא נפלו טילים בחיפה, אבל המצב היה נורא.

יוליה שטראם: חשבנו שאנחנו העיר הגדולה ביותר, עם 31 חברי מועצה וכל השרים.

יוליה שטראם: יש 120 חברי כנסת, ובתוך חודש הגיעו שרים וחברי כנסת 5-6 פעמים.

יוליה שטראם: מה הם עשו?

יוליה שטראם: מהן ההחלטות?

יוליה שטראם: לא מקובל עלינו ולא על העיר.

יוליה שטראם: בעיר כרמיאל יש 390 מקלטים ובעיר חיפה 105 בלבד, כאשר רק 93 מתוכם פעלו.

יוליה שטראם: מה זה "פעלו"?

יוליה שטראם: הם היו פתוחים על ידי הציבור, ולא על ידי העיריה.

יוליה שטראם: הציבור הגיע בבוקר, כשנשמעה האזעקה הראשונה, שבר את הדלתות ונכנס למקלטים הציבוריים.

יוליה שטראם: המקלטים של התושבים בבניינים הפרטיים לא היו מוכנים בכלל – היו שם נגריות, מפעלים וכן הלאה.

יוליה שטראם: קיבלנו הודעות מפיקוד העורף על כך שזוהי מדיניות של עיריה, ושראש העיר צריך להחליט מה לעשות עם זה.

יוליה שטראם: חשבנו שזה יסתיים תוך שבוע, תוך שבועיים – אבל זה נמשך חודש שלם.

יוליה שטראם: לפני שבוע ,מחצית מהמקלטים היו סגורים.

יוליה שטראם: במקום להביא אספקה אוכל – העדיפו לסגור אותם.

יוליה שטראם: יש לי המון פניות – לא רק מחיפה; גם צפת וגם מעלות היו באותו מצב.

יוליה שטראם: בפיקוד העורף לא היו בעיות כאלה בתוך הערים בצפון, אבל הממשלה ופיקוד העורף צריכים לדאוג לכל התושבים.

יוליה שטראם: אני לא מדברת על האספקה של כל חיפה, אלא אולי על כל הקריות, אבל לערים כמו קרית שמונה ונהריה הם צריכים היו להביא את האספקה.

סופה לנדבר: איך התארגנתם בחיפה?

סופה לנדבר: מי היה אחראי על אספקת האוכל והמזון?

יוליה שטראם: לפי דיווח שקיבלתי – לא ראיתי באופן אישי את אספקות האוכל, ולא שמעתי מאנשים חלשים שישבו במקלטים שקיבלו את האוכל.

יוליה שטראם: בשבועיים הראשונים היו 250.

יוליה שטראם: לא ראיתי ולא שמעתי מאנשים חלשים, שישבו בתוך המקלטים, שהם קיבלו את האוכל.

יוליה שטראם: בתקופה הזאת מצאתי אולי 5-6 איש.

יוליה שטראם: טיפלתי בענין באופן פרטני.

יוליה שטראם: אין לנו אגף קליטה – יש לנו עמותה לקליטת עליה, והיא היתה סגורה במשך שלושה שבועות.

יוליה שטראם: רק לפני שבוע היא נפתחה.

יוליה שטראם: בזכות משרד הקליטה הארצי קיבלנו אוטובוס אחד לתל-אביב.

יוליה שטראם: זו היתה הפעם הראשונה שבה קיבלנו עזרה.

משה הראל: לא הגבלנו אתכם.

קריאה: שלושה.

יוליה שטראם: לא נתווכח על מספר האוטובוסים, אבל זה לא מספיק.

יוליה שטראם: כל חלוקת האוכל בוצעה באופן אישי על ידי אנשים פרטיים – דרכי ודרך מפלגת "ישראל ביתנו", שעזרה.

יוליה שטראם: למרות פניותיי לעיריה, לא קיבלתי שום דבר.

יוליה שטראם: בשבועיים הראשונים היו 2,500 חבילות.

יוליה שטראם: חלקן נמסרו לעובדי חמ"ל – מי שעבד במוקד 106.

יוליה שטראם: יש לנו 11 בתי דיור והוסטלים, ובאופן אישי ביצענו את החלוקה.

יוליה שטראם: על משרד הרווחה לא שמעתי.

יוליה שטראם: גם כשמדברים על משרד הרווחה – בזמן המלחמה, 90% מהאנשים שבחיים לא פנו למשרד הרווחה, 90% שלא חשבו שיש מישהו בעיריה שמטפל בזמן שאין להם תרופות וטיטולים.

יוליה שטראם: הם היו כבר יותר חלשים מחלשים.

יוליה שטראם: היו אולי אנשים שהיה להם כסף, אבל אנשים היו בלחץ ובפחד, ולא יצאו מהמקלטים.

יוליה שטראם: הם ישבו במקלטים עם הילדים הקטנים במשך 8-9 ימים, ופנו למוקד 106.

יוליה שטראם: נכון, היו עובדים – מהנדסים שעבדו במוקד 106.

יוליה שטראם: הם קיבלו את הפניות, ורשמו את שם הפונים ואת הבקשה.

יוליה שטראם: אבל לא היה מי שבדק שהפניה טופלה.

יוליה שטראם: בזמן מלחמה יש 50% תוספת של אנשים שזקוקים לאספקת אוכל, טיטולים, תרופות ויציאה מהעיר.

יוליה שטראם: בזכות יו"ר הוועדה סופה לנדבר, שלחתי המון ילדים לקייטנות.

יוליה שטראם: שלחתי ילדים רבים לקייטנה של גיידמאק, ובנוסף תורמים פרטיים שילמו לנו בית-מלון ופתחו כל מני פנימיות.

יוליה שטראם: עשינו הכל באופן פרטי.

יוליה שטראם: לא יכול להיות אם חלילה המצב חוזר נהיה באותו המצב.

סופה לנדבר: תודה.

סופה לנדבר: נציג משרד הפנים, בבקשה.

ארז ליטן: ראשית, אני רוצה לחזק את ידיהם של התושבים.

ארז ליטן: אציין מה עשה משרד הפנים, וכמה מילים לגבי ההמשך.

ארז ליטן: השר שהה ימים רבים בביקורים בצפון, וכך גם המנכ"ל.

ארז ליטן: הסמנכ"ל והממונים על המחוז היו כל הזמן בשטח, בפגישות עם ראשי רשויות וצוותי החירום של הרשויות.

ארז ליטן: הם נתנו הנחיות וסיוע.

ארז ליטן: בנוסף, המשרד תיגבר את צוות הכבאות באמצעות העברת כבאים מהדרום והבאת כבאים מתנדבים גם מארצות-הברית ומצרפת.

ארז ליטן: צוות המשרד תוגבר כמובן בלשכות מנהל האוכלוסין שעבדו מלשכות אחרות ומההנהלה.

ארז ליטן: ביחס לתקציבים: מיד עם פרוץ האירועים, המשרד העניק לרשויות המקומיות 50 מיליוני ש"ח כדי שיוכלו להיערך ולסייע לתושבים.

רוברט אילטוב: לכל הרשויות?

ארז ליטן: לכל הרשויות בקו המוכרז כקו החירום.

רוברט אילטוב: כמה הייתם צריכים להעביר להם בשוטף?

ארז ליטן: אציג את הנתונים, ואם יהיו שאלות לאחר מכן – אענה.

ארז ליטן: מיד חילקו 50 מיליוני ש"ח למטרות האלה, בלי להתחשב בבעיות קודמות ובחובות קודמים, עם הדגש לסיוע לתושבים ולאוכלוסיה, ולבצע את הפעולות השוטפות – לא לסגירת חובות ודברים מן הסוג הזה.

ארז ליטן: בשבוע שעבר, חולקו 100 מיליוני ש"ח נוספים, כאשר הקריטריון המרכזי לחלוקה היה גודל האוכלוסיה בכל יישוב, ומספר הקטיושות או מספר הטילים שנפלו.

סופה לנדבר: אני מבינה שהעברתם כספים ומעבירים כספים.

סופה לנדבר: האם תוכל להסביר לי איך ייתכן מצב שבו מתקיימת אפליה בין התושבים.

סופה לנדבר: איך יכול להיות שבמקלטים מסוימים ובבתים – ולא לכולם היו מקלטים; דיברתי אתמול עם יוליה בלילה, ושאלתי אותה אם היא תרד הלילה למקלט.

סופה לנדבר: היא ענתה: איזה מקלט?

סופה לנדבר: אין לי מקלט בסביבה.

סופה לנדבר: מדובר בחברת מועצת העיר.

סופה לנדבר: אם כן, יש תושבים שנשארו בבתים.

סופה לנדבר: אם כן, אני מבקשת לשאול לפי אלו קריטריונים בוצעה החלוקה בעיריות ובמועצות?

סופה לנדבר: איך הם חילקו את המזון?

סופה לנדבר: איך קרה שחלק קיבלו וחלק לא קיבלו?

סופה לנדבר: חלק צעקו עד השמים ולא קיבלו עזרה או תמיכה.

ארז ליטן: יש בשאלה שלך שני מרכיבים: המרכיב הראשון הוא האופן שבו משרד הפנים חילק את הכסף לרשויות.

ארז ליטן: ציינתי שהכסף חולק בהתאם לקריטריונים הבסיסיים של גודל האוכלוסיה בכל יישוב.

ארז ליטן: הקו היה כמובן הקו שמשרד הביטחון הכריז עליו כקו של הרשויות שנמצאות בתחום העימות – גם רשויות שלא נפלו בהן טילים, אבל הן בתחום המאויים.

ארז ליטן: בנוסף, מספר הנפילות שנפלו בכל יישוב.

ארז ליטן: בהתאם לכך, הכסף חולק.

ארז ליטן: המרכיב השני של השאלה שלך מתייחס לאופן החלוקה של העיריות.

ארז ליטן: זה כבר לא באחריות שלנו.

ארז ליטן: אנחנו חושבים שצריך לחלק את זה בצורה הכי צודקת והכי רחבה.

סופה לנדבר: בתחום אחריותו של מי?

ארז ליטן: של העיריה.

סופה לנדבר: ומי מבצע את הפיקוח?

קריאה: משרד הפנים.

ארז ליטן: משרד הפנים לא יכול לקיים פיקוח אונליין על עשרות רשויות מקומיות.

ארז ליטן: הנחינו אותם באופן כללי ביחס לתחומי הסיוע.

ארז ליטן: בנוסף, המשרד העניק 15 מיליוני ש"ח לכבאות.

ארז ליטן: יש הרבה בעיות וצרכים – גם בציוד וגם בכיבוי מהאוויר.

ארז ליטן: חומרי מעכבי בעירה אזלו, וייבאו חומרים רבים נוספים.

ארז ליטן: בסך הכל ניתנו 15 מיליוני ש"ח לנושא הכבאות.

ארז ליטן: בנוסף, משרד הפנים חילק יותר מ-30 אלף מזרונים ליישובים בקו העימות כדי שהתושבים יוכלו לישון במקלטים ובמקומות המוגנים האחרים.

ארז ליטן: חולקו גם שמיכות ועוד כמה אלפי מזרנים לרשויות שקלטו אנשים מהצפון, כדי שיוכלו לשכן את התושבים המפונים.

סופה לנדבר: העיריות שאירחו, שקיבלו את תושבי הצפון, מקבלות גם הן תמיכה כספית?

ארז ליטן: הן לא קיבלו תמיכה כספית.

סופה לנדבר: אז מאלו תקציבים הם היו צריכים לתמוך במאות אלפי האנשים?

ארז ליטן: יש גורמים אחרים.

ארז ליטן: העיריה היא לא הגורם היחיד – יש את משרד הביטחון, משרד הרווחה ואחרים שסייעו.

ארז ליטן: המשרד השאיר יתרה קטנה מתוך 100 מיליון השקלים, ומתכוון לחלקה בין העיריות הקולטות האחרות, אבל זה עדיין לא ברור.

ארז ליטן: בנוסף, יש היערכות מבחינת רמת ההיערכות של המשרד.

ארז ליטן: היו דיונים על היום שאחרי.

ארז ליטן: הדיון האחרון התקיים אצל השר ביום חמישי האחרון.

ארז ליטן: ההנהלה נערכת לאופן שבו הדברים יטופלו ביום שאחרי.

ארז ליטן: כל החובות של המשרד כלפי כל הרשויות שולמו לרשויות.

ארז ליטן: כלומר, כל מענק האיזון, כל יתרות הכספים שהיו מגיעות לרשויות - - -

רוברט אילטוב: מתי?

ארז ליטן: בשבועיים הקרובים.

סופה לנדבר: והמשכורות?

ארז ליטן: את המשכורות הרשות משלמת.

סופה לנדבר: מתי אתם מעבירים את הכספים לעיריות?

סופה לנדבר: בעוד שבועיים תעבירו?

ארז ליטן: אמרתי שבשבועיים האחרונים נסגרו כל החובות של המשרד כלפי כל הרשויות המקומיות בכל הקשור למענק האיזון.

רוברט אילטוב: כלומר, בשבועיים וחצי של הלחימה הם היו ללא כסף.

רוברט אילטוב: לא העברתם את החובות לפני כן.

ארז ליטן: לא אמרתי שהם היו ללא כסף.

ארז ליטן: יש שני דברים: חובות לא נוצרים כי למדינה אין כסף; חובות נוצרים בגלל כל מני בעיות.

ארז ליטן: יש סיבות לכך שמדינה לא משלמת את מענק האיזון לעיריה מסוימת.

רוברט אילטוב: יש מלחמה.

רוברט אילטוב: זאת הסיבה.

רוברט אילטוב: צריך להעביר כסף.

רוברט אילטוב: למה המתינו?

ארז ליטן: אני אומר שלפני כשבועיים ויתרו על כל הבעיות האלה, והשלימו לכל הרשויות את כל מענק האיזון.

ארז ליטן: התיישרו בקו איתם.

ארז ליטן: דבר נוסף שרציתי לומר בשם הממשלה: משרד ראש הממשלה שלא מיוצג כאן, ואגף תכנון ומדיניות, קיים בשלוש השבועות האחרונים צוות בינמשרדי שכלל את כל משרדי הממשלה במטרה לטפל ביום שאחרי.

ארז ליטן: הוכן מסמך עבודה לגבי הטיפול ביום שאחרי, ונקבעו בו הקמה של כמה ועדות - - -

סופה לנדבר: מדוע לא קיבלנו את המסמך הזה כוועדה לפניות הציבור?

סופה לנדבר: אנחנו לא ראויים לכך?

ארז ליטן: אינני יודע.

ארז ליטן: אני יודע שהמסמך הזה אושר.

סופה לנדבר: אני מקווה שמשרד ראש הממשלה יהיה מוכן ליום שאחרי בשונה מהאופן שבו הוא היה מוכן לחודש המלחמה.

ארז ליטן: אמסור להם את הדברים, ואשתדל שהם יעבירו אלייך את החומר.

סופה לנדבר: מר הראל, היו תלונות של עולים חדשים, שלא קיבלו את הטיפול הראוי, ולפיכך אבקש את התייחסותך.

משה הראל: ראשית, שלום לכולם.

משה הראל: אני רוצה לציין שהעולים שנשארו בצפון היו אולי החלשים מבחינה סוציו-אקונומית, אבל הם היו חזקים ואיתנים ברוחם.

משה הראל: הם הישרו ביטחון על הסביבה ועל כל מי שביקר אותם.

משה הראל: צוות משרד הקליטה, שר הקליטה, מנכ"לית המשרד ערך סיורים רבים, והיינו מחוברים לעולים במקלטים ולרשויות.

משה הראל: אנחנו לא משרד שמבצע חלק מהפעילויות, ולמרות הכל, אחרי כשבוע – היינו ביום שישי הראשון, כשקרית שמונה היתה שקטה יחסית וראינו את המצוקה של העולים במקלטים – לא החלטנו על פינוי יזום של אוכלוסיות, כי אמרנו שמה שיוחלט לגבי כלל האוכלוסיה יוחלט לגבי העולים.

משה הראל: עשינו פעילות של צמצום אוכלוסיות אתיופיות.

משה הראל: היתה מצוקה גדולה במקלטים, והעברנו אותם לאזור הדרום.

משה הראל: כבר מהשבוע השני, הצענו סיורי אוורור בני יום אחד.

משה הראל: התחלנו עם הילדים, ועברנו למבוגרים.

משה הראל: לא הגבלנו.

משה הראל: עד סוף השבוע הקודם, הוצאנו כ-80 אוטובוסים מרחבי הצפון.

משה הראל: בקרית שמונה היינו לא פעם אחת, מול כל הגורמים העירוניים עם הגורמים שלנו, ולצערי לא הצלחנו להוציא אוטובוס אחד כי אנשים רצו אוורור ארוך יותר.

משה הראל: לא היתה רשות בצפון שלא יכלה להוציא אוטובוסים לאוורור בן יום אחד.

משה הראל: בשבוע האחרון, הקצו השר עם הנהלת המשרד תקציבים מיוחדים בעיקר ליום שאחרי.

משה הראל: זאת משום שהאוכלוסיות עברו משבר קשה מאוד.

משה הראל: אני מקווה שכל האוכלוסיות יחזרו לצפון, כי חלק מהאוכלוסיות נמצאות במקומות אחרים.

משה הראל: האירועים היו טראומטיים וקשים לכל האוכלוסיה.

משה הראל: עבור העולים החדשים, היותר-ותיקים, שחוו את "ענבי זעם" ואת "דין וחשבון" – זו לא החוויה הראשונה.

משה הראל: היו עולים שזו החוויה הראשונה שלהם.

משה הראל: אני באמת מקווה שכולם יחזרו.

משה הראל: התחלנו בסקר טלפוני בקרב האוכלוסיות החלשות ביותר בצפון.

משה הראל: איתרנו על פי המידעים שלנו טלפונים של כ-12 אלף עולים משנת 1996, שחיים בצפון.

משה הראל: כאן המקום לציין שכ-80% מעובדי המשרד הגיעו לעבודה.

משה הראל: בימים הראשונים היה קצת בלבול והיו קשיים.

סופה לנדבר: היה הרבה בלבול.

סופה לנדבר: אתה יודע שדיברנו אתך.

סופה לנדבר: אני לא רוצה להיות צינית.

סופה לנדבר: דיברתי אתך, ומיד ענית לי על כל הטלפונים.

סופה לנדבר: זה נכון.

סופה לנדבר: אבל העברת לי את הרשימה, שהיתה מנותקת מהמציאות.

סופה לנדבר: אף רכז לא ענה לצלצול שלי.

סופה לנדבר: אני לא יודעת איך אתם נערכתם לאחר מכן, ואני לא רוצה להתייחס לכך עכשיו, אבל אני רוצה לומר למשרד הקליטה ולך כדי שתמסור זאת במשרד: רבותי, גרוע ביותר שמשרד הקליטה בתחילת המלחמה – לפחות בשבועיים הראשונים – היה מנותק מהמציאות.

סופה לנדבר: כאשר נציגה בכירה של משרד הקליטה היתה כאן, ושאלתי אותה איך להשיג את נציגי משרד הקליטה, היא אמרה: יש לנו אתר.

סופה לנדבר: זה הכעיס אותי מאוד.

סופה לנדבר: שאלתי אותה: מה צריך לעשות אדם שיורד למקלט?

סופה לנדבר: לקחת אתו את המחשב?

סופה לנדבר: איך הוא יגיע לאתר?

סופה לנדבר: הרי המציאות קשה מאוד.

סופה לנדבר: אני חושבת שעולים חדשים, שלא ידעו ולא הכירו את הטלפונים, היו צריכים לקבל מידע בשפת האם.

סופה לנדבר: משום כך, אני חושבת שאתם צריכים לשים לב לכך.

סופה לנדבר: ייתכן שסיימנו בשלב הזה, אבל זה לא השלב האחרון.

סופה לנדבר: אני יודעת, וכולנו מרגישים שיהיו שלבים נוספים לפנינו.

סופה לנדבר: אני חושבת שאתם צריכים להיות יותר ערוכים, ולכל הפחות לשדר ברדיו, בשפת האם, כדי שאנשים יוכלו לקבל את המידע ואת מספרי הטלפון אליהם הם יוכלו לפנות, ולפי אלו קריטריונים עובדים משרדי הממשלה והעיריות.

משה הראל: לכל עולה יש את כרטיס הביקור ואת מספר הפלאפון של יועץ הקליטה האישי שלו.

משה הראל: חלק קטן ושולי של העובדים לא היה בצפון יום אחד.

משה הראל: אינני מכחיש זאת.

משה הראל: אבל אמרתי שבימים האחרונים הגענו ל-80%.

משה הראל: המשרדים היו פתוחים.

משה הראל: המשרד בכרמיאל היה מטווח.

משה הראל: ביום השני של המלחמה, קיבלנו הוראה מפיקוד העורף שלא להפעיל את המשרד בנהריה, בצפת וקרית שמונה.

משה הראל: התחברנו למוקדי החירום.

משה הראל: היו קשיים בהנעת עובדים.

משה הראל: חלק מעובדי המשרד פחדו לנוע בדרכים.

משה הראל: נסעתי בכביש בחיפה – אני גר ברמות יצחק – ונסעתי יום-יום, גם אחרי שמישהו נהרג שם.

משה הראל: לא חשבתי לרגע שאינני צריך להיות עם העולים.

משה הראל: רוב הימים הייתי בשטח.

סופה לנדבר: אתה היית בשטח.

סופה לנדבר: תוך שניה ענית לכל הטלפונים.

משה הראל: היו לי מעט מאוד ימי משרד; כמעט שלא ישבתי במשרד.

משה הראל: לא נגעתי כמעט באימליים שלי.

משה הראל: הייתי מחובר לרשויות ולקהילות העולים.

משה הראל: היו לנו ארבעה ניסים עם העולים: הראשון היה במרכז קליטה מירון בצפת.

משה הראל: בשבת הראשונה המשרדים נמחקו, והעולים היו ממושמעים מאוד בכל המקומות.

משה הראל: הם שהו שם במקלטים, ואף עולה לא נפגע.

משה הראל: עולה אתיופי אחד נפצע קל.

משה הראל: היה גם מזל גדול: היתה לנו נפילת טיל בבת-גלים, מטרים ספורים ממקבץ דיור.

משה הראל: הייתי שם כמה דקות לאחר מכן.

משה הראל: הצוות, שמקבל כסף וצריך להיות שם – לא הצוות של המשרד – לא נכח במקום.

משה הראל: לחצנו על הבעלים, הכנסנו מתנדבים מהמשרד כדי להיות עם העולים.

משה הראל: העולים במקבצים לא ברחו.

משה הראל: רובם נשארו במקום.

רוברט אילטוב: לאן הם יכלו לברוח?

משה הראל: נכון.

משה הראל: הם היו גיבורים, ובכל מפגש עם השר הם חיזקו את הממשלה.

רוברט אילטוב: מה זאת אומרת גיבורים?

רוברט אילטוב: אדם שאין לו לאן ללכת הוא קבור, ולא גיבור.

יוליה שטראם: איפה הייתם?

יוליה שטראם: אמרתי: במשך שבועיים הם היו סגורים.

יוליה שטראם: אני לא משקרת, ואני מבקשת שלא תשקר כאן את הציבור.

משה הראל: הרשות לקליטת עליה לא פעלה.

משה הראל: נכון.

משה הראל: לא המשרד.

משה הראל: את צודקת.

יוליה שטראם: אבל גם כשהייתם – מה עשיתם?

יוליה שטראם: אי אפשר לעבוד בשיתוף פעולה?

יוליה שטראם: כל השנים לא עובדים, מלבד בת גלים יש גם את לין.

יוליה שטראם: בלין יש מקבץ שכל השנים לא הייתם בו, וגם עכשיו לא הייתם.

יוליה שטראם: אנשים שם כל אחד בנפרד, ב-20 מ"ר, יושבים בלי אוכל ובלי כלום.

משה הראל: אספקת האוכל איננה באחריות משרד הקליטה.

משה הראל: ביקרנו בכל המקבצים.

משה הראל: כשקיבלנו בקשות לאוכל, העברנו אותן לגורמים שהיו צריכים לספק.

משה הראל: קיבלנו מעט פניות.

משה הראל: בטלפונים היזומים שלנו היו פניות לאוכל, העברנו אותן לרשויות המתאימות והן סיפקו.

יוליה שטראם: מה זה "הרשויות המתאימות"?

סופה לנדבר: אני מבקשת שלא להתנפל על משרד הקליטה.

סופה לנדבר: יש כאן בעיה הרבה יותר עמוקה.

סופה לנדבר: משה, אתה לא צריך לתת תשובות ביחס לכל משרד הקליטה.

סופה לנדבר: היתה לנו בעיה נוספת, לא מוצדקת כלל: לא היתה לוגיסטיקה אותה היה צריך להפעיל משרד ראש הממשלה.

סופה לנדבר: לא היה פיקוח מספק על משרדי הממשלה, והדברים שקרו בשטח צועקים עד השמים, ואנשים רבים מאוד לא קיבלו את הטיפול הראוי.

משה הראל: בתחילת האירועים הוקם פורום מנהלי מוחזות, והוקם המנ"ל בצפון.

משה הראל: בימים הראשונים, לא היו מערכות כריזה בשפת העולים ביישובים רבים.

משה הראל: כאן אולי התשובה לאינטרנט – הכניסו מידע לאינטרנט, ובאופן אישי דאגתי שביישובים רבים תהיה כריזה והודעות לעולים בכל השפות – ברוסית, אמהרית וספרדית.

משה הראל: זו פעולה של המשרד לטובת העולים.

משה הראל: קלאודיה מאגף התעסוקה הביאה אומנים למקלטים, למקומות הקשים ביותר.

משה הראל: היו אלה עולים שפעלו בהתנדבות.

משה הראל: קלאודיה תוכל לפרט – זו היתה פעולה שטיפלה גם במורל של האנשים במהלך הימים הקשים.

משה הראל: זו גם פעולה יזומה של המקלט.

קלאודיה כץ: מספר דברים באשר לנושא ההסברה: בנוסף לתפקידי כמנהלת אגף תעסוקה, הוקם במשרד מטה חירום שניסה לתווך בין משרדים רבים שפעלו בנפרד, ולדאוג לכך שהעולים אכן ייכללו באוטובוסים ובאוכל.

קלאודיה כץ: כל אחד קיבל תפקיד.

קלאודיה כץ: אחד התפקידים שהוטל עליי היה הסברה למגזר הרוסי.

קלאודיה כץ: זה לא רק אינטרנט; כל הודעה של פיקוד העורף תורגמה באופן מיידי לרוסית.

קלאודיה כץ: הוצאנו את הידיעות גם לרדיו רקע וגם לרדיו ראשון.

קלאודיה כץ: נפגשנו עם יוליה בימים הראשונים של המלחמה בערוץ 9.

קלאודיה כץ: היום בבוקר הופעתי בערוץ 9.

קלאודיה כץ: עשינו הודעות בערוץ 33 באופן קבוע.

קלאודיה כץ: שלוש פעמים ביום יש קריינית דוברת רוסית, שמעבירה את ההודעות של פיקוד העורף.

קלאודיה כץ: היו בעיות נוספות שעלו והגיעו אלינו.

קלאודיה כץ: כך למשל, היתה בעיה של אנשים שיצאו מהצפון, וכרטיסי הוויזה שלהם נגמרו.

קלאודיה כץ: אף אחד לא תכנן מלחמה.

קלאודיה כץ: כשהם פנו לבנקים, אמרו להם שהם צריכים לפנות לסניף המקומי.

קלאודיה כץ: באופן אישי, קיבלתי חמש פניות כאלה.

קלאודיה כץ: פנינו לאיגוד הבנקים, והכרחנו אותם לעשות התאמה.

משה הראל: בנוסף, הזרמנו את התשלומים אוטומטית לכל החשבונות של העולים.

קלאודיה כץ: היו בעיות שונות, שאנשים לא ידעו למי לפנות לגביהן.

קלאודיה כץ: קופות החולים היו מוכנות לקבל רק את המבוטחים שלהן, אבל היו אנשים ששהו במקומות שלא היו שם את כל קופות החולים.

קלאודיה כץ: אצלי יש בבית שלוש משפחות מטבריה, ואין לנו במזכרת בתיה סניף של קופת חולים לאומית.

קלאודיה כץ: הילד חלה בשבת, והכרחנו בקופת חולים לקבל אותו.

סופה לנדבר: היתה החלטה, לפיה כל אזרח תושב הצפון היה זכאי לקבל טיפול בכל קופה.

קלאודיה כץ: בפועל, היה קשה מאוד לקבל את זה, וכך גם דברים רבים אחרים.

קלאודיה כץ: כאגף התעסוקה, נקטנו מספר פעולות באופן מיידי כדי להקל על אנשים: ראשית, יש אצלנו אנשים שמקבלים דמי אבטלה ודמי קיום.

קלאודיה כץ: אנחנו יודעים שקורסים לא מתקיימים, אבל זה לא אומר שאנשים לא צריכים לאכול.

קלאודיה כץ: היתה בעיה נוספת: האנשים שהגיעו כרגע לאותם ששה חודשים בארץ, וסיימו את האולפן ואין שום מסגרת, היו מגיעים למשרד הקליטה, בונים תוכנית תעסוקה ומחפשים עבודה – הם היו פטורים מהתייצבות.

קלאודיה כץ: הקמנו טלפונים מקבילים – מין "לשכת אחות" – כך שאנשים פנו למספרי הטלפון שהיו להם ביד, אבל נתנו לכך גיבוי.

קלאודיה כץ: בנוסף, המשרד פתח מיד קו חירום – 1255081010 – והמספר הזה מפורסם באופן קבוע.

קלאודיה כץ: אם כן, השתדלנו מאוד.

קלאודיה כץ: רדיו הוא הכלי הטוב ביותר, כפי שהתברר, כי גם הטלוויזיה לא עזרה הרבה במצב חירום.

קלאודיה כץ: מובן שיש לא מעט לקחים, ולצערנו הרב העולים לא תמיד שולבו בתהליכים.

קלאודיה כץ: העולים אכן היו גיבורים.

קלאודיה כץ: כשהגענו למקבצים בנצרת, בטבריה, במרכז יום לקשיש – אנשים מבוגרים מאוד – היה צריך לראות איך הם שמחו לשמוע שירים ואיך הם חיזקו כל הזמן את החיילים.

קלאודיה כץ: יחד עם זאת, המצב היה קשה מאוד.

קלאודיה כץ: אני מקווה שזה כבר מאחורינו.

יפה וולמן: יש לנו במשרד לקליטת עליה עובדים סוציאליים מחוזיים, שקיבלו פניות פרטניות.

יפה וולמן: עבדנו מול כל פניה פרטנית, עד שידענו שדברים נסגרו עד הסוף.

יפה וולמן: היתה פניה של קשישה נכה, שהיתה תקועה בבית לגמרי לבד, ופנינו למשרד הרווחה בבקשה לפנות את אותה קטועת רגל למרכז, ועשו את הדברים.

יפה וולמן: משרד הרווחה עשה עד הסוף.

יפה וולמן: בנוסף, סיכמנו אתם שנעמוד אתם בקשר ונבדוק את הדברים.

יפה וולמן: בדקנו, ועשינו מעקב עד הסוף לגבי פניות.

יפה וולמן: היו למשל פניות של עיריות שקיבלו עולים באזור המרכז, כמו אופקים.

יפה וולמן: קיבלנו רשימות שמיות של ארוחות שאופקים קיבלו, והיתה עובדת סוציאלית של מחוז הדרום שעבדה מול עירית אופקים לקבל את שמות העולים, כי אנחנו מרגישים שהצד שלנו הוא באמת להגן על העולים, להיות במקומות בהם העולים יכולים להיעלם חלילה, מבלי שנדע עליהם.

יפה וולמן: אם כן, המקום שלנו היה באמת לגונן ולקבל רשימות.

יפה וולמן: יצרנו קשר עם אש"ל והג'וינט וביררנו עד הפרט האחרון האם הם יודעים על עולים ביישובים השונים – איך הם מקבלים את רשימות הקשישים, איך הם יודעים שהקשישים באותם מקומות מקבלים ארוחות חמות.

רוברט אילטוב: אני יכול לומר לך שהנוכחות שלכם בצפון היתה חסרה.

רוברט אילטוב: אולי באופקים הנוכחות שלכם היתה עשר, אבל בצפון לא היתה נוכחות.

רוברט אילטוב: הייתי במקלטים, ואנשים לא ראו ולא הרגישו.

רוברט אילטוב: לא ידעו לאן לפנות.

יפה וולמן: אני מדברת על הפניות שקיבלנו, ועל האופן שבו טיפלנו בהן.

רוברט אילטוב: גם המידע ביחס לאופן הפניה היה חסר.

רוברט אילטוב: אנשים לא ידעו לאן לפנות.

רוברט אילטוב: אולי מי שפנו אליכם קיבלו שירות מלא, וכל הכבוד על כך.

יפה וולמן: אבל טיפלנו גם באנשים שלא פנו.

יפה וולמן: יצרנו קשר עם עמותות אש"ל וג'וינט כדי שהקשישים יקבלו את כל הסיוע האפשרי.

סופה לנדבר: הטענה של חבר הכנסת רוברט אילטוב, של חברי מועצת העיר ושל נציגי תושבי הצפון היא טענה כזאת: קשה היה ליצור קשר.

סופה לנדבר: ייתכן שבזמן האחרון ניסיתם ועשיתם את המקסימום.

סופה לנדבר: אבל בתחילת המלחמה ובאמצע המלחמה היה קשה להשיג את משרד הקליטה.

סופה לנדבר: ההיערכות היתה בטלוויזיה בלבד.

סופה לנדבר: ראיתי את הנאום הנלהב של מנכ"לית משרד הקליטה בערוץ 33, ולאחר מכן התקשרתי אליך, משה.

סופה לנדבר: נציגי הצפון אומרים שהייתם חסרים בצפון.

סופה לנדבר: אני מבינה שטיפלתם במספר מקרים, וכנראה טיפלתם בנאמנות ומתוך רצון גדול.

סופה לנדבר: אבל אם הציבור אומר שהייתם חסרים, קבלו את הדברים.

סופה לנדבר: ייתכן שהדבר נובע מחוסר התיאום עם משרד ראש הממשלה, וייתכן שהדבר נובע מדברים נוספים.

סופה לנדבר: אני מציעה שתבצעו בדיקה ביחס לדברים שהייתם טובים בהם וביחס לדברים שלא הייתם טובים בהם.

סופה לנדבר: ולגבי כרמיאל – אם לא הייתם בעירו של יושב-ראש השלטון המקומי עדי אלדר, איפה הייתם צריכים להיות?

סופה לנדבר: עדי אלדר הוא ראש עיר טוב.

סופה לנדבר: זו עיר חזקה ומועצה חזקה, אבל היו ערים שטוענות במפורש שהייתם חסרים.

סופה לנדבר: לכן אני מציעה לקבל את הדברים כפי שצריך לקבל.

דוד אלחדד: אני רוצה לומר כל הכבוד ל"ישראל ביתנו", שיזמה את הדיון הזה, אבל לא מדובר רק באוכלוסיה של עולים רוסים.

סופה לנדבר: לא מדובר רק באוכלוסיה של עולים חדשים; מדובר באוכלוסיה חלשה בצפון.

דוד אלחדד: אתן את הדוגמה האישית שלי ושל משפחות נוספות שישבו אתי במקלט: אינני יודע מה קרה במקומות אחרים, אבל בקרית שמונה המערכות קרסו, ולא היה עם מי לדבר.

דוד אלחדד: אחרי 20 יום, הרמתי טלפון לראש העיר, ענתה לי מישהי וביקשתי להשאיר הודעה דחופה שיחזור אליי.

דוד אלחדד: הוא חזר אליי אחרי 10 דקות.

דוד אלחדד: אמרתי לו: חיים, אני נמצא כאן 20 יום, ואף אחד לא מתקרב לסביבה הזאת.

דוד אלחדד: אלה בלוקים פרטיים, יש מקלטים קטנים של 4 מ"ר, ואף אחד לא מתקרב לסביבה הזאת.

דוד אלחדד: הוא אמר לי: מה הבעיה?

דוד אלחדד: יש סופרמרקטים פתוחים.

דוד אלחדד: אתה יכול ליסוע ולקנות.

דוד אלחדד: אמרתי לו: עם מה אני אקנה, עם עיתונים?

דוד אלחדד: אם מוכרים בעיתונים, אני אלך לקנות.

דוד אלחדד: אין לי כסף.

דוד אלחדד: אני תקוע כאן בבית ואין עם מי לדבר.

דוד אלחדד: באופן אישי, אני חותם אבטלה מחודש אפריל, ועד היום – בגלל איזשהו מסמך שחסר לי, תצהיר מסוים, אני לא מצליח לקבל גרוש מאף אחד.

דוד אלחדד: האדם שמטפל בכך נעלם במלחמה, ובגלל טעות מסוימת – רשמו תלוש על חודש עשירי במקום התשיעי – הכל מתעכב.

דוד אלחדד: הלכתי למשרד הרווחה אחרי 10 ימים, נרשמתי לפינוי ואף אחד לא התייחס במשך 25 יום.

סופה לנדבר: למה נציגי משרד הקליטה יוצאים?

קריאה: - - -

סופה לנדבר: סמנכ"ל משרד הביטחון ביקש ממני אישור, ונשאר נציג משרד הביטחון.

סופה לנדבר: הוא נמצא וביקש ממני אישור לצאת.

דוד אלחדד: נרשמתי לפינוי במשרד הרווחה אחרי 10 ימים של הלחימה, ועד היום אף אחד לא פנה אליי.

דוד אלחדד: הם עשו שם פינויים בצורה מחתרתית – מביאים משפחות, מכינים אוטובוס ונעלמים.

דוד אלחדד: אני רוצה להבין דבר אחד: כל המיליונים האלה שהגיעו לקרית שמונה, לאן נעלמו?

דוד אלחדד: למשכורות של עובדים, שנמצאים מהיום הראשון במרכז הארץ בתפקוד של לוקסוס של חמשה כוכבים?

דוד אלחדד: לשם עבר הכסף?

דוד אלחדד: מדובר במאות מיליונים.

דוד אלחדד: אם זה לפי נפילות של קטיושות, קרית שמונה קיבלה את המטח הגדול ביותר, כי כל יום נפלו שם 80-100 קטיושות.

דוד אלחדד: אני לא מבין למה לא הכריזו על המקום כעל שטח צבאי סגור.

דוד אלחדד: לא ישנתי שבועיים.

דוד אלחדד: מי יכול לישון כשבשעה 12:30 בלילה מתחילים להפגיז תותחים.

דוד אלחדד: למרות שאני כבר רגיל לזה, אני קופץ בכל פעם מחדש.

דוד אלחדד: זה נמשך עד 06:00.

דוד אלחדד: אני קם ומתפלל, וב-:07:00 בבוקר מתחיל נסראללה את המטחים שלו.

דוד אלחדד: מי קבע ש-20 סוללות תותחים צריכות להיות בקרית שמונה?

דוד אלחדד: הפכנו לבשר התותחים של כולם.

סופה לנדבר: בישיבה הקודמת, נציגת פיקוד העורף מסרה לנו שכאשר היתה קריסה של מוקד 106, היא נתנה אנשי מילואים וחיילים לתגבור.

סופה לנדבר: היא קבעה עובדות, לפיהן במקומות מסוימים מוקד 106 היה מנותק מהמציאות.

סופה לנדבר: אני רוצה לשמוע ממך איך עבדתם ואיך תפקדתם, ואיך קרה שחלק מהציבור לא קיבל את הטיפול הראוי ממי שהוא היה אמור לקבל.

חיליק סופר: בוקר טוב לכולם.

חיליק סופר: עלו כאן הרבה מאוד דברים בהקשר של פיקוד העורף, ואני לא בטוח שכולם מכירים את הייעוד של פיקוד העורף על פי חוק.

חיליק סופר: אם כן, אומר במשפט מהו הייעוד של פיקוד העורף על פי חוק, עשינו הרבה דברים מעבר לחוק.

חיליק סופר: על פי חוק ההתגוננות האזרחית 1951, פיקוד העורף אחראי על כל נושא חילוץ והצלה – ההתגוננות האזרחית בכלל זה – הנחיות בנושא ההתגוננות, הסברה, בכל השפות כמובן, ומערך ההתראה והצפירה.

חיליק סופר: זה הייעוד של פיקוד העורף, כפי שהמחוקק הגדיר.

חיליק סופר: אלא מאי?

חיליק סופר: כמו במצבים אחרים, חלק מהגורמים במדינה לא תיפקדו במהלך המלחמה הזאת, וזה עלה כאן.

חיליק סופר: אמרו את הדברים האלה.

חיליק סופר: לפיכך, פיקוד העורף נדרש לעשות משימות שהן מעבר לחוק ומעבר להגדרת המשימות שלו.

חיליק סופר: אתן דוגמה: איוש מוקדי 106 הוא משימה שביצענו.

חיליק סופר: פתחנו את המוקד הארצי 1207, שנותן מענה בכל השפות – גם בערבית, רוסית ואמהרית.

חיליק סופר: כל מי שמתקשר מקבל את המענה שלו.

חיליק סופר: לצורך הענין, הוא לא חייב להתקשר ל-106, בהנחה שמוקד 106 ברשות שלו לא תיפקד.

חיליק סופר: בתחילת המלחמה בצענו הערכת מצב אוכלוסיה – עשינו זאת בהתחלה מדי יום, והיום זה מתבצע לסירוגין, יום כן ויום לא.

חיליק סופר: בישיבה זו משתתפים כל נציגי המשרדים הממשלתיים, ומעלים את הבעיות מהשטח.

חיליק סופר: אנחנו משתדלים לתאם ביניהם, כפי שאנחנו מחויבים לעשות על פי חוק – לתאם בנושא ההתגוננות האזרחית.

חיליק סופר: אני יכול לומר שעסקנו בתחומים שחורגים מנושא ההתגוננות האזרחית.

חיליק סופר: כך למשל, בעיר מסוימת שלא אנקוב בשמה, נשארו 30 עובדי רשות בלבד מתוך 300, ונוצר ואקום.

חיליק סופר: מישהו בסופו של דבר צריך לחלק אוכל לתושבים.

חיליק סופר: פיקוד העורף הציב פלוגות בהרבה מאוד יישובים, וחילק אוכל לתושבים – זה קורה עד עכשיו.

חיליק סופר: יש רשויות חזקות, וחיפה למשל היא דוגמה לרשות חזקה, שרוב עובדי הרשות נשארו במקום.

חיליק סופר: ראש העיר אמר לנו שאין צורך, ושהוא יחלק.

סופה לנדבר: אבל איך התבצעה החלוקה?

סופה לנדבר: אם אנחנו לוקחים עיר חזקה כמו חיפה, לפי אלו קריטריונים ורשימות?

סופה לנדבר: מי ביצע את הפיקוח בעיר חזקה כזאת?

חיליק סופר: גם בתוך עיר חלשה, אנחנו לא מפקחים.

חיליק סופר: ניקח עיר דוגמת נהריה, קרית שמונה וערים אחרות שחילקנו בהן אוכל: מי שקבע לאן האוכל והפנה את החיילים היו הרווחה, ראש העיר או מי שנשאר שם.

חיליק סופר: אנחנו לא החלטנו.

חיליק סופר: מגיע איש מילואים, סגן אלוף, שלא מכיר את הבעיות ואת המשפחות – והוא לא יכול לקבל את ההחלטות.

סופה לנדבר: אני פשוט מנסה להגיע לתשובה לאורך כל הישיבה: מי נתן את הרשימות?

חיליק סופר: התשובה היא: הרשות המקומית.

חיליק סופר: מההיכרות שלי עם משרדי הממשלה, אני יכול לומר שמשרדי ממשלה מסוימים דוגמת משרד התמ"ת הקימו צוות חירום, איישו אותו וטיפלו בפניות שלהם.

חיליק סופר: יש משרדים נוספים שעשו זאת.

חיליק סופר: לא אחלק ציונים, אבל יש משרדים שעשו זאת פחות.

חיליק סופר: חלק מהדברים הגיעו גם לפתחנו, כי בסופו של דבר האזרח יודע שיש מוקד של פיקוד העורף, שמבחינתו הוא מתכלל את הכל.

חיליק סופר: בנוגע לחלוקת מזון: השתדלנו לחבר מתנדבים.

חיליק סופר: בפורום של הערכת המצב ישבו אתנו גם נציגי ארגון המתנדבים הארצי, שאיגד את כל ארגוני המתנדבים.

חיליק סופר: הם הביאו מנות, ועזרנו להם במשאיות צבאיות להעלות את המנות מירושלים ומהמרכז לרשויות המקומיות בצפון.

חיליק סופר: את המנות חילקנו בהתאם להחלטת הרשות.

רוברט אילטוב: אני מתנצל על כך שאני חייב לצאת.

חיליק סופר: בנוסף, שלחנו צוותים רפואיים – רופאים צבאיים וחובשים.

חיליק סופר: הם גויסו למשימות של טיפול בפצועים שנפצעו מהרקטות, כבל כיוון שהאנשים שהו במקלטים זמן ארוך מדיי, ולא יכלו ללכת לקופות החולים, הרופאים הצבאיים באו וטיפלו בחולים במקלטים.

חיליק סופר: הם עשו את זה.

בנימין אלון: במסגרת האינפורמציה שאתה מציג, לפיה הייתם צריכים למלא את מקומם של רשויות ומשרדים, האם תוכל לציין אם השלוחות של משרדי הממשלה בצפון היו פתוחות?

חיליק סופר: חלק היו פתוחים וחלק לא.

חיליק סופר: שמעתם כאן מהסקירה שנאמרה.

קריאה: משרד הקליטה לא היה פתוח.

בנימין אלון: איזה משרד נוסף היה סגור?

סופה לנדבר: האם תוכל לומר לנו אלו משרדים היו סגורים ואלו משרדים היו פתוחים?

חיליק סופר: אני יכול להציג לכם רשימה מדויקת, לאורך ציר הזמן – כל יום מי היה פתוח.

חיליק סופר: יש לנו את התיעוד הזה.

בנימין אלון: אפשר לקבל את זה?

חיליק סופר: בוודאי.

סופה לנדבר: אנחנו רוצים לקבל את זה.

בנימין אלון: אני מציע לבדוק מי נתן הוראה לסגור?

בנימין אלון: נציבות שירות המדינה?

בנימין אלון: מי הורה להם לסגור?

בנימין אלון: איזו דוגמה זאת לתושבים?

חיליק סופר: אנחנו יודעים מי סגר, ואנחנו יודעים מי סגר ונתן מענה חלופי.

חיליק סופר: אני יכול לתת כדוגמה את הביטוח הלאומי, שהיה סגור בחלק מהמקומות, אבל הוא נתן מענה חלופי במקומות אחרים.

חיליק סופר: כך למשל: הביטוח הלאומי בחיפה היה סגור, אז נתנו בחדרה או בדלית אל כרמל.

בנימין אלון: הביטוח הלאומי בחיפה היה סגור.

חיליק סופר: אבל אני צריך לומר באותה נשימה שהוא נתן מענה, ומבחינתי – מבחינת מה שקיבלנו ממוקדי 106 ומ-1207 – לא היו תלונות של תושב חיפה שרצה טיפול של הביטוח הלאומי, ולא קיבל אותו.

חיליק סופר: זאת למרות שהמשרד במקום היה סגור.

סופה לנדבר: האם תוכל לציין את שמות המשרדים שלא היו טענות לגביהם?

ריקי לוין: משרד החינוך היה פתוח.

חיליק סופר: כבוד חברת הכנסת, אני חושב שלא נכון שאיש צבא יחלק ציונים מעל במה זו למשרדי הממשלה השונים.

חיליק סופר: אני יכול לתת לכם את הנתונים, ואתם תסיקו את המסקנות המתבקשות.

בנימין אלון: תן לנו את הנתונים.

סופה לנדבר: אנחנו מבקשים נתונים, ולא ציונים.

חיליק סופר: בנוגע לעולים ושפות:

חיליק סופר: באתר האינטרנט תרגמנו לכל השפות – זה הופיע כבר ביום השני והשלישי.

חיליק סופר: לא היה מצב שבו דובר רוסית או אמהרית לא ידע את הנחיות המיגון בשל אי ידיעת השפה העברית.

חיליק סופר: גם במוקד המידע הצבנו דוברי שפות.

סופה לנדבר: אני לא רוצה לעשות אפליה.

סופה לנדבר: מבחינתי, כל הציבור – ולא משנה באיזה חלק של העולם הוא נולד וגדל – הוא ציבור של מדינת ישראל, ואנחנו נאמנים לשרת אותו.

סופה לנדבר: אבל אני יכולה לומר לך שעד ש"ישראל ביתנו" לא העבירה לפי ההסכם הקואליציוני 5 מיליוני ש"ח לרדיו רקע – קול ישראל ברוסית – לא שמעו אותם בצפון.

חיליק סופר: בשבוע השני של המלחמה הייתי כאן בוועדת החינוך, ופגש אותי חבר הכנסת זאב אלקין.

חיליק סופר: הוא ביקש ממני שיהיה גם מסביר בערוץ 9 וברדיו רקע.

חיליק סופר: למחרת, שמנו קצין רב סרן דובר השפה הרוסית מפיקוד העורף, והוא נמצא באולפן כל הזמן, גם ברדיו רקע.

סופה לנדבר: אבל בשל הציוד המיושן של רדיו רקע, לא היתה אפשרות לקלוט אותם בצפון.

סופה לנדבר: לפני שהעברנו 5 מיליון ש"ח באמצעות "ישראל ביתנו", הקול שלהם לא הגיע לתושבים בצפון שהיו צריכים לראות ולשמוע אותם.

חיליק סופר: אני יכול לדווח על המענה שנתנו – היינו בקשר יומיומי בנוגע לענין, והשתדלנו לתת את המענה מהקסימלי.

חיליק סופר: אגב, לא מדובר רק בדוברי השפה הרוסית; יש גם עובדים תאילנדים שעובדים בצפון.

חיליק סופר: הייתי בשבוע שעבר בוועדה לעובדים זרים בראשותו של חבר הכנסת רן כהן.

חיליק סופר: יש מעט מאוד רומנים בצפון, ולבקשתו תרגמנו את הדברים לרומנית ביום המחרת.

חיליק סופר: אנחנו משתדלים לתת מענה לכל האוכלוסיה באשר היא.

נחום עידו: ראשית, אני רוצה להבהיר דבר חשוב: הזרוע הביצועית של הממשלה היא הרשויות המקומיות – בהרבה מאוד תחומים ובהרבה משרדים.

נחום עידו: כמשמדברים על רווחה, זה בפירוש כך; בכל רשות מקומית יש לשכה לשירותים חברתיים, והלשכה היא שמכירה היטב את האנשים הרשומים שם, את הבעיות שלהם ואת הצרכים שלהם, והיא גם זו שיודעת לפתור את הבעיות.

סופה לנדבר: זה במצב רגיל, אבל בזמן מלחמה יש מי שלא רשומים כמקרים סוציאליים, אבל היו חייבים לקבל טיפול.

נחום עידו: זו היתה רק הקדמה.

נחום עידו: אם כן, הזרוע הביצועית היא הרשויות המקומיות.

נחום עידו: מקרב הרשויות המקומיות, יש המתפקדות טוב יותר וטוב פחות – בזמן רגיל ובזמן מלחמה.

נחום עידו: נתקלנו בכך.

נחום עידו: אבל הם מכירים.

נחום עידו: כבר בימים הראשונים ללחימה, ברשויות שתיפקדו כמו שצריך פינו אנשים, כי ממש בימים הראשונים פתחנו הכל, ואמרנו להם שהם יכולים לפנות למרכז הארץ נכים, מפגרים וזקנים עם בעיות קשות, שלא יכולים לרדת למקלט.

נחום עידו: את זאת אמרתי בתחילת הישיבה, כשקמתי ואמרתי שפינינו – ולא ריעננו – 3,000 נכים, מוגבלים ומפגרים.

בנימין אלון: מה פירוש "פיניתם"?

נחום עידו: לקחנו את האדם מהבית שלו או מהמסגרת שבו הוא נמצא – אגב, בצפון יש לנו מסגרות סגורות של משרד הרווחה של נכים ומפגרים – ושמנו אותם במסגרת מתאימה במרכז הארץ, במסגרות אחרות.

נחום עידו: שמנו קשישים בבתי אבות – 250 קשישים.

נחום עידו: כך לגבי מפגרים – 2,000 מפגרים, שנמצאים בימים רגילים בבית שלהם, אבל הבית לא יכול להכיל אותם.

נחום עידו: יש לנו נופשונים לאורך כל השנה.

בנימין אלון: האם הקריטריונים שלכם היו קודם כל קו עימות בלבד?

נחום עידו: הקריטריונים שלנו בהתחלה - - -

בנימין אלון: כלומר, מקלטים?

נחום עידו: כן.

בנימין אלון: חיפה לא היתה אצלכם?

נחום עידו: חיפה היתה אצלנו, אבל זה היה תלוי מאוד באדם הספציפי.

נחום עידו: ברור שהקריטריונים הראשונים שלנו היו קו העימות.

בנימין אלון: כלומר, מי שלפי פיקוד העורף נמצאים במקלטים.

נחום עידו: כן.

בנימין אלון: ואז התערבתם בפועל ודאגתם לפינוי הפיזי שלהם?

נחום עידו: בפועל, העובד הסוציאלי שמכיר את האנשים האלה פנה למחוז אצלנו – ומיד פתחנו במחוז הצפון שלנו חדר מצב.

נחום עידו: חדר המצב שלנו קיבל את הפניות הללו ודאג לפנות את האנשים האלה.

נחום עידו: לפעמים היו לנו בעיות פרוזאיות של הסעה – לא היה לנו כסף להסעה – וגם את זה פתרנו והסענו.

סופה לנדבר: איך אנשים ידעו לפנות אליכם?

סופה לנדבר: אם מדובר באדם קשיש, שנמצא בבית מרותק למיטתו.

בנימין אלון: קשיש לא עונה לקריטריונים שלו.

נחום עידו: קשיש עונה לקריטריונים – תלוי איזה קשיש.

סופה לנדבר: אדם שהיה בטיפול של המשרד שלך, צריך היה למצוא את העובדת הסוציאלית?

נחום עידו: ישנן שתי אפשרויות: אפשרות אחת, שהיא הטובה והנכונה, וכך אמורה היה להיות – כך גם מתורגלים לעשות, ואני יודע שבחלק גדול מהמקומות כך עשו – היא שעובדת סוציאלית ספציפית, שהתחום שלה הוא זקנים, יודעת מי 200 הזקנים שהיא אחראית עליהם, ויודעת מי האנשים שמצויים בבעיות הקשות ביותר.

נחום עידו: היא היתה אמורה להרים אליהם טלפון ולשאול: מה נשמע?

נחום עידו: יש מישהו שעוזר לך?

נחום עידו: אתה יורד למקלט?

קריאה: אף עובדת סוציאלית לא עושה את זה.

נחום עידו: את לא יכולה לומר לי דבר כזה.

נחום עידו: הייתי אצל חמותי בשבוע שעבר במעלות – את יודעת כמה פעמים העובדת הסוציאלית התקשרה לחמותי?

נחום עידו: אז למה את מדברת כך?

יוליה שטראם: למה לא עבדתם בערים הגדולות?

בנימין אלון: הוא אמר שהקריטריון שלו היה קו עימות של מקלטים.

בנימין אלון: בחיפה, לפי הוראות פיקוד העורף, היו באזור ממוגן – בבתים וכולי.

בנימין אלון: האם הבנתי אותך נכון?

נחום עידו: נכון.

נחום עידו: אפשרות אחת, שהיא האופטימלית, היא שהעובדת הסוציאלית בעצמה אמורה היתה להתקשר.

נחום עידו: נתתי דוגמה אישית: חמותי גרה במעלות, ושאלתי אותה.

נחום עידו: היא אמרה שבכל פעם מתקשרת אליי העובדת הסוציאלית ושואלת אותי מה אני צריכה.

נחום עידו: אם כן, יש מקומות שבהם עשו את זה.

נחום עידו: לעומת זאת, יש מקומות שבהם לא נהגו כך.

נחום עידו: הזכיר כאן נציג פיקוד העורף.

נחום עידו: בנוסף, צריך לזכור שגם לעובדות הסוציאליות יש ילדים.

נחום עידו: הרבה מאוד לא יכלו להגיע לעבודה.

נחום עידו: לכן תיגברנו אותן כמשרד – הוצאנו ממרכז הארץ עובדים סוציאליים, שיתגברו אותן.

נחום עידו: הדרך השניה ליצירת קשר היא דרך מוקד 106; הוא או משפחתו מתקשרים ל-106.

בנימין אלון: באזור עליו אתה מדבר – קו עימות שהיו במקלטים חודש שלם – לא שמעת על מקרים בקרית שמונה של אנשים שעונים על הקריטריונים של משרד הרווחה, שנשארו במקלטים במשך כל החודש, בלא שאיש יידע על כך?

נחום עידו: אני לא שמעתי על מקרים כאלה.

נחום עידו: יכול להיות שהיו מקרים כאלה.

נחום עידו: אני שב ואומר שהיו רשויות שבהן הרשות עדיין לא מתפקדת כמו שצריך, וזה כולל גם חלק מהעובדים הסוציאליים, שלא באים לעבודה או שכן באים לעבודה בשעות מסוימות.

נחום עידו: גם העובדים הסוציאליים שבאים כורעים תחת הנטל, כי מדובר בעבודה 24 שעות ביממה.

נחום עידו: העובדים הסוציאליים נמצאים במוקדי החירום, ועונים.

נחום עידו: פינינו אלפי אנשים, והתחלנו גם בפעולות של ריענון של אלפי אנשים.

נחום עידו: מדובר ב-3,000 מוגבלים וב-500 זקנים נוספים.

נחום עידו: פינינו 4,000 זקנים לריענון – למשך שבוע, ובחזרה.

סופה לנדבר: כמה מתוכם אנשים שהיו מרותקים למיטה והיו צריכים לקבל טיפול?

נחום עידו: היו 250 זקנים, ו-3,000 נכים ומפגרים.

סופה לנדבר: במשך חודש ימים היו250 פניות בלבד?

סופה לנדבר: בישיבה הקודמת אמרת 300, והיום מדובר ב-250.

סופה לנדבר: כנראה, אין לך רשימה מדויקת.

סופה לנדבר: אני מבקשת ממך להעביר את כל הרשימות של האנשים שביקשו לקבל את הטיפול וקיבלו, ואת מי שביקשו לקבל טיפול ולא קיבלו אותו.

נחום עידו: אם תרצי, תקבלי רשימה שמית.

בנימין אלון: לפני שאתה עובר לנושא המזון, עליו ביקשת לפרט, אבקש לשאול: אתה מדבר על אוכלוסיה חלשה מאוד.

בנימין אלון: דיבר כאן דוד תושב קרית שמונה, ושאל שאלה רצינית מאוד: מה היו הקריטריונים של עיריה, כשהיא שלחה לרענון אנשים שאינם נכים.

בנימין אלון: אני לא יודע אם אתה מכיר את נוהל שעת פינוי, שהתקבל בהחלטת ממשלה ב-2001, שמתייחס ל-25 אלף איש – לאו דווקא של מקרים כאלה – שהממשלה אמורה למיין ולקחת?

בנימין אלון: חתמו חוזים עם בתי מלון ואכסניות נוער.

בנימין אלון: האם הייתם מודעים לנוהל הזה?

נחום עידו: אני לא מכיר את הנוהל הזה.

נחום עידו: אני נמצא כל בוקר בישיבה בנושא חירום במשרד שלנו, ואף אחד לא הזכיר נוהל כזה.

בנימין אלון: ב-2001 היתה החלטת ממשלה עם תכניות מגירה ועם חוזים חתומים.

בנימין אלון: כשר תיירות, אני זוכר: 6,000 מקומות בבתי מלון ו-6,000 מקומות באכסניות נוער, כדי שלא יקרה מצב שבו מי שיש לו פרוטקציות וקשרים מגיע לריענון, ומי שאין לו קשרים נשאר במקלטים.

בנימין אלון: פשוט לא ביצעו החלטה קיימת.

סופה לנדבר: במשך שעה ויותר, אנחנו מנסים להגיע לרשימות ולקריטריונים - לפי אלו קריטריונים היתה החלוקה?

בנימין אלון: זאת לא טענה דווקא לשכבה החלשה שעליה אתה מופקד, אבל גם עליך זה יכול היה להקל.

בנימין אלון: אני מציע לך לעיין ולבדוק – ב-11 בנובמבר 2001 התקבלה החלטה.

בנימין אלון: יש חוברת נוהל של מל"ח, שאמורים היו אמורים לבצע, ושום דבר מזה לא בוצע.

בנימין אלון: הייתי בחיספין עם קבוצה של חבר'ה מקרית שמונה.

בנימין אלון: שמחתי להיות אתם, אבל גם מהם הבנתיאיך הקריטריונים פעלו – איך הגיעו ומי הגיע.

דוד אלחדד: חיספין הגיעו מהיום הראשון.

סופה לנדבר: אני חושבת שלפי כל היגיון במדינת ישראל יש תוכניות למצב חירום, ומישהו צריך היה לבצע את התוכניות האלה.

בנימין אלון: בעקבות "ענבי זעם" יצאה תוכנית.

בנימין אלון: נחתמו חוזים עם בתי מלון.

בנימין אלון: אני עומד על המילה שלי – אני יכול להראות את זה.

בנימין אלון: נחתמו חוזים עם בתי מלון ועם אכסניות נוער, והיו 25 אלף מיטות מסודרות בתנאים מאוד מסודרים.

בנימין אלון: פשוט לא בוצע.

בנימין אלון: אתה אומר שזה אפילו לא דווח.

נחום עידו: אני לא שמעתי על כך.

נחום עידו: אני יודע שהממשלה לא החליטה להכריז על מצב חירום, ולכן כל הנושא של מל"ח - - -

בנימין אלון: זה לא חייב הכרזה על מצב חירום.

בנימין אלון: ההחלטה אומרת כשיש מקום מותקף בקו עימות, בדיוק במקרה כמו זה של "ענבי זעם", או כשיש התקפת טילים, כמו בתקופת מלחמת המפרץ.

בנימין אלון: זה נקרא נוהל שעת פינוי.

חיליק סופר: או אסון טבע.

נחום עידו: מבחינת משרד הרווחה, היה לנו נוהל בנושא הזה להוציא קודם כל את האנשים שממש תחת אחריותנו.

נחום עידו: לכן התחלנו קודם כל במסגרות שלמות שלנו, של משרד הרווחה, שראינו שאין בהם מקלטים או דברים מן הסוג הזה.

נחום עידו: פינינו אותם, ואחר כך אנשים מהקהילה.

נחום עידו: בהחלט, אם היה לנו יותר מקום, היינו מפנים עוד אנשים.

נחום עידו: בענין הזה, אין קשר לשאלה אם האדם רשום בלשכת הרווחה או לא רשום.

נחום עידו: לגבי המזון: אני לא יודע איפה כתוב מי אחראי לנושא המזון.

נחום עידו: אני לא בטוח שזה משרד הרווחה.

נחום עידו: עם זאת, לאור מה שראינו בימים הראשונים, החלטנו להיכנס לענין ולקבל על עצמנו את האחריות.

נחום עידו: מנכ"ל המשרד ריכז אצלו במשרד את מנהלי העמותות הגדולות שסיפקו מזון באותו זמן.

נחום עידו: אני מדבר על יום שלישי, כלומר היום החמישי ללחימה.

נחום עידו: הוא ריכז את הקרן לידידות, מאיר פנים וכל העמותות שטיפלו בכך.

נחום עידו: לקחנו על עצמנו לנהל את כל הנושא של דחיפת המזון לצפון.

נחום עידו: העמותות עבדו בשיתוף פעולה איתנו.

נחום עידו: הממשלה חתמה אתם על חוזה – היא גם שילמה את מחצית העלות.

נחום עידו: בהתחלה היה סיכום על 4 מיליוני ש"ח של הממשלה, ובשבוע שעבר 4 מיליוני ש"ח נוספים.

נחום עידו: ההחלטה אמרה שראש רשות מקומית צריך להתקשר למטה המחוז של משרד הרווחה, ולציין מדי יום כמה מנות הוא צריך לקבל, והוא יקבל את כל מה שהוא צריך.

נחום עידו: התנאי הוא שהוא גם יחלק אותן, כי לנו כמשרד הרווחה אין אפשרות לחלק – אין לנו עובדים.

נחום עידו: ראש הרשות הוא מי שצריך להכיר היטב את הרשות, את האנשים שלו.

נחום עידו: לא הגבלנו אותם בשום דבר.

נחום עידו: לא קבענו קריטריונים.

נחום עידו: רק אתמול קבענו קריטריונים, בפעם הראשונה.

יוליה שטראם: איך חילקתם אוכל?

נחום עידו: אסביר: ראש עירית קרית שמונה, חיים ברביבאי, התקשר ואמר שהוא זקוק ל-10,000 מנות – אינני זוכר את המספר במדויק כי הרשימות לא נמצאות אתי כאן – ולמחרת הוא קיבל 10,000 מנות חמות, והוא אמור לחלק את זה.

נחום עידו: אם הוא לא חילק את זה כמו שצריך, כפי ששמעתי כאן מסגנו, זו בעיה של הרשות המקומית.

נחום עידו: אגב, ביום שישי פרסמנו ברדיו שכל מי שלא קיבל וחושב שצריך לקבל, שיתקשר ל-118 או לפיקוד העורף.

נחום עידו: בסך הכל, אחרי שהיו פניות ברדיו ובטלוויזיה – פרסמו את זה בחדשות עצמן בגלי צה"ל וגם בערוץ 10 בכתוביות – היו בסך הכל כ-400 פניות מהצפון, 200 מתוכן מחיפה, וחיפה לא בקריטריונים שלנו.

נחום עידו: היו 50-60 פניות נוספות מקרית שמונה, והיתר ממספר רשויות קטנות נוספות, והצלחנו איכשהו לספק אותן.

נחום עידו: המטה שהקמנו פעל ופועל כל יום.

נחום עידו: בשבוע שעבר, למשל, התקשרו אלינו מצפת בשעה 21:00 ואמרו שאין טיטולים, פתחו ב-2100 את מפעל חוגלה במיוחד בשבילנו כדי להוציא טיטולים ולספק אותם למקום.

נחום עידו: וכך הלאה לגבי כל הדברים הללו.

נחום עידו: אומר שוב שהחלוקה עצמה היתה ברשות המקומית.

נחום עידו: כשראינו שיש בעיות, ביקשנו מפיקוד העורף שיכניס לשם חיילים.

נחום עידו: באמת, כעבור שבוע או עשרה ימים מתחילת הלחימה פיקוד העורף הכניס חיילים נוספים לצורך הנושא של המזון, כדי שהם יסייעו לרשויות המקומיות.

בנימין אלון: מלבד העובדות הסוציאליות, האם יש לכם סניף בצפון?

נחום עידו: יש לנו מחוז צפוני.

בנימין אלון: האם הוא היה פתוח כרגיל?

נחום עידו: המחוז שלנו היה פתוח, אבל יש להבין שההנחיות של פיקוד העורף הן שאדם חייב להיות במקום שבו יש לו מרחב מוגן שהוא יכול לשהות בו במקרה של אזעקה.

נחום עידו: במרחב המוגן של משרד הרווחה בצפון יש מקום ל-40 איש, וההנחיות של קצין הביטחון שלנו אמרו ש-40 איש בלבד מתוך 300 יהיו במשרד.

בנימין אלון: והמשרד היה פתוח?

נחום עידו: המשרד היה פתוח, כולל ששי שבת, כאשר יתר המפקחים שלנו הסתובבו בשטח.

נחום עידו: אגב, מאחר שרוב העובדות הסוציאליות הן נשים עם ילדים, וגם הן גרות בקו העימות, מי שלא הגיעה – היתה לה הצדקה.

ריקי לוין: לפני שאדבר על היום שאחרי, אני רוצה לספר על פעולות שהמשרד נקט בהן מיד עם תחילתה של הלחימה.

ריקי לוין: ישבתי אתמול כשעה רק למפות את הפעולות האלה, כי מדובר בפעולות רבות.

ריקי לוין: צריך לזכור שבתקופה שפרצה המלחמה הילדים היו בחופשת הקיץ.

ריקי לוין: יחד עם זאת, מיד הוקם במשרד מטה חירום בראשות השרה ומנכ"ל המשרד, והתחלנו לנקוט פעולות שאפרט.

ריקי לוין: ראשית, השירות הפסיכולוגי שלנו נערך לתיגבור היועצים והפסיכולוגים שנמצאים בצפון הארץ.

סופה לנדבר: אם אדם זקוק היום לעזרה פסיכולוגית, למי הוא צריך לפנות?

ריקי לוין: ראשית, יש לנו פסיכולוגים חינוכיים ברשויות המקומיות, בקווים 106 ו-107.

ריקי לוין: יש לנו בנוסף קווי טלפון לשירות הציבור: בצפון: 6500109/110-04.

ריקי לוין: בחיפה: 9549244/9-04.

ריקי לוין: כמובן, יש לנו גם את הקו הפתוח לפניות תלמידים.

ריקי לוין: יש גם מרכז המידע באגף לפניות הציבור של המשרד.

ריקי לוין: הטלפון של הקו הפתוח לפניות תלמידים הוא: 2003-222-800-1.

ריקי לוין: זה בשפות שונות, כולל רוסית ואמהרית.

ריקי לוין: מספר הטלפון של מרכז המידע, גם בשיגרה, הוא: 0025-25-800-1.

ריקי לוין: היתה חלוקה של ערכות הפעלה ומשחקים לילדים שנמצאים במקלטים.

ריקי לוין: חולקו 1,500 ערכות, לרבות 220 ערכות לילדי המגזר הערבי.

סופה לנדבר: אני פונה לחברי מועצת העיר – האם שמעתם על כך?

יוליה שטראם: אין כבר על מה לשמוע.

דוד אלחדד: מדברים כאן על חלוקות.

דוד אלחדד: אתם יודעים מי מחלק את זה?

ריקי לוין: בנוסף, נמצאו פתרונות מגורים למשפחות מצפון הארץ בכל מני פנימיות וכפרי נוער ברחבי הארץ.

ריקי לוין: כך למשל: באלוני יצחק, בהדסים, ברעות ובהדסה נעורים.

ריקי לוין: היו בסך-הכל 600 אורחים.

ריקי לוין: בכפרי נוער נוספים היו 3,370 אורחים נוספים.

ריקי לוין: אנחנו יכולים לומר שבשבועיים של סוף חודש יולי – מ-15 ביולי ועד 30 ביולי – היו לנו 10,000 תושבים ב-60 כפרי נוער ופנימיות.

סופה לנדבר: האם אתם ערוכים לשבועיים הבאים?

ריקי לוין: כן.

סופה לנדבר: לאן אנשים צריכים לפנות?

ריקי לוין: הם צריכים לפנות למינהל לחינוך התיישבותי.

ריקי לוין: מיד אמצא את מספר הטלפון ואמסור אותו.

בנימין אלון: גברתי, האם היית מודעת לנוהל שעת פינוי, במסגרתו יש חוזים חתומים ל-6,000 מקומות באכסניות נוער של משרד החינוך, והם מחויבים לתת מענה לקו העימות?

ריקי לוין: זאת לא שאלה שצריכה להיות מופנית אליי אלא יותר למנהל המינהל.

בנימין אלון: אני שואל אם היית מודעת.

ריקי לוין: אני לא, כי בתפקידי אני מנהלת את האגף לפניות הציבור, ומטבע הדברים אני לא צריכה להיות מודעת לכך.

ריקי לוין: עם זאת, כמעט קרוב לוודאי שמנהל המינהל לחינוך התיישבותי, מר יחיאל שילה, מכיר את הנוהל, כי ההתארגנות כאן היתה מהירה מאוד.

יוליה שטראם: - - -

סופה לנדבר: איך אתם ערוכים ל-1 בספטמבר?

ריקי לוין: הייתי רוצה לציין דבר נוסף לגבי ילדי החינוך המיוחד, שזו אחת האוכלוסיות החלשות שלנו:

ריקי לוין: פורסמו הנחיות כיצד להתמודד עם הילדים האלה, והוצעו מוסדות לילדים האלה במוסדות חינוך במרכז הארץ, בהתאם ללקות.

סופה לנדבר: כמה ילדים קיבלו טיפול?

ריקי לוין: אינני יודעת.

ריקי לוין: הנתון הזה איננו לפניי.

ריקי לוין: אני יכולה להמציא לוועדה בהמשך.

ריקי לוין: דיברו כאן על אומנים מובילים צפונה, ואני רוצה לציין שגם לנו היה מיזם כזה במשרד החינוך.

ריקי לוין: יותר מ-23 אלף ילדים הוצאו לפעילויות שונות לפרקי זמן שונים מקו העימות.

ריקי לוין: היו כאלה שיצאו לפעילות הפגתית של יום, והיו מי שיצאו לשלושה ימים.

סופה לנדבר: לפי אלו קריטריונים?

סופה לנדבר: מול מי הונהגו הקריטריונים?

ריקי לוין: אני חושבת שזה היה בעיקר מול הרשויות המקומיות.

ריקי לוין: יש לנו את אנשי מינהל חברה ונוער, שעובדים מול הרשויות המקומיות – גם בעיתות שיגרה ולא רק בחירום – ואני מניחה שזה היה מתואם אתם.

ריקי לוין: היתה גם חתימה על אמנת הסטודנט במערכת להשכלה גבוהה לתנאים והקלות להם זכאים סטודנטים שלימודיהם נפגעו עקב המצב הביטחוני.

ריקי לוין: שרת החינוך הובילה את המהלך של חתימה על האמנה.

ריקי לוין: בנוסף, פתחנו מערך ייעוץ ותמיכה פסיכולוגי רב-תחומי לעובדי ההוראה.

ריקי לוין: זה ללא תשלום עד סוף חודש אוגוסט.

סופה לנדבר: האזרחים צופים בנו היום מהבית, והילדים נמצאים בחרדה ובלחץ.

סופה לנדבר: בכל זאת עברנו חודש קשה מאוד, והם רוצים לקבל עזרה ממשרד החינוך.

סופה לנדבר: לפי הקריטריונים – או בלעדיהם – למי הם צריכים לפנות?

ריקי לוין: ראשית, אני מציעה לפנות לאותם קווי טלפון שציינתי קודם – גם למוקדי החירום שלנו בצפון ובחיפה, גם למרכז המידע של האגף לפניות הציבור, גם לקו הפתוח לתלמידים.

ריקי לוין: כל האנשים שם יודעים להפנות את הפונים לגורמים המסייעים.

ריקי לוין: בנוגע ליום שאחרי: כבר מחר יוצאים צוותים של מינהל הפיתוח לשטח לגבי אותם מוסדות חינוך שנפגעו.

ריקי לוין: למזלנו הרב, הפגיעות לא רבות, וגם לא במספר גדול של מבנים.

ריקי לוין: בתי הספר כבר נפתחים להיערכות ב-15 באוגוסט.

ריקי לוין: כל מנהל בית ספר כבר אמור ליצור קשר עם המורים ועם הילדים שהוא מכיר, אתם הוא יוצר קשר כדי לראות אם יש בעיה, מי יתייצב בבית הספר ומי לא – לזהות את כיסי הבעיות.

סופה לנדבר: אתם ערוכים לפתוח את שנת הלימודים ב-1 בספטמבר, גם בצפון, אם המצב יהיה שקט?

ריקי לוין: אנחנו רוצים להתחיל את שנת הלימודים כסדרה בכל המקומות, ובמתכונת מיוחדת בחיפה ובצפון.

ריקי לוין: משמע: הלימודים בתחילתם לא יהיו מאוד לימודיים ורציניים אלא יותר פעולות חווייתיות והפגתיות, כדי להכניס את הילדים שעברו וחוו טראומה כל כך גדולה לתלם הלימודים בהדרגה.

סופה לנדבר: במצב רגיל, מה היחס בין פסיכולוג אחד למספר התלמידים?

ריקי לוין: אני לא יודעת לומר לך את זה.

ריקי לוין: מלבד פסיכולוגים, יש לנו גם יועצים חינוכיים.

ריקי לוין: בפתיחת שנת הלימודים, אנחנו בשאיפה שיהיה יועץ חינוכי או פסיכולוג.

סופה לנדבר: תודה רבה.

סופה לנדבר: אני רוצה לקבל מכם בכתב פרטים לגבי תיגבור הפסיכולוגים הצפוי.

רחל שילה: המלחמה התחילה ביום רביעי, וביום ראשון פתחנו את כפרי הנוער שלנו ואכלסנו את ילדי מרכזי הקליטה ברחבי הארץ.

רחל שילה: נתנו להם תכנית העשרה חינוכית ופעילות חברתית.

רחל שילה: במהלך אותו שבוע, התחלנו לפרסם בטלוויזיה בכתוביות, והבאנו ילדים מצפון הארץ לפנימיות ברחבי הארץ.

רחל שילה: הגענו ל-11 אלף תלמידים בכל רחבי הארץ.

סופה לנדבר: אני צריכה לומר שהתארגנתם מהר מאוד.

רחל שילה: התארגנו בצורה בלתי רגילה, לדעתי.

רחל שילה: מיזגנו יותר מ-1,700 מקלטים ברחבי הצפון, כולל טלוויזיות.

רחל שילה: כל זאת נעשה בתרומות קהילת צפון אמריקה, מדינות קרן היסוד ונדבנים ישראלים בארץ.

רחל שילה: כרגע אנחנו חושבים על היום שאחרי.

רחל שילה: גם כאן אנחנו כבר מאורגנים.

בנימין אלון: המזגנים חוברו למקלטים, או היו מונחים?

רחל שילה: לא.

רחל שילה: אנחנו התקנו אותם.

רחל שילה: דאגנו שהם יותקנו.

יוליה שטראם: גם בחיפה?

רחל שילה: גם בחיפה.

יוליה שטראם: גברתי, בהחלטה יש החלטה שלא להתקין מזגנים במקלטים אלא בבתי ספר.

רחל שילה: אני אומרת לך שבכל רחבי הצפון התקנו.

רחל שילה: אנחנו מבקרים בכל מקום שבו אנחנו מבצעים עבודה.

רחל שילה: מעבר לכך, בכל פנימיה שיש בה ילדים עוברת בכל יום סיירת ביקורים כדי לוודא שהילדים מקבלים את מה שהובטח לנו ואת החוזים שנחתמו.

רחל שילה: מעבר לכך, אנחנו כבר ביום שאחרי.

רחל שילה: בשבוע הבא יהיו כבר פרסומים בעיתונות, לפיהם חיילים שקיבלו צו שמונה יהיו זכאים לקבל חלקיות של מילגת לימודים.

רחל שילה: אנחנו עומדים לבצע תמיכה פסיכולוגית לילדים.

בנימין אלון: האם המזגנים היו דרך הרשויות המקומיות?

רחל שילה: הסוכנות דאגה לרכוש את המזגנים ולהתקין אותם.

דוד אלחדד: בקרית שמונה הסוכנות התקינה אותם?

רחל שילה: היא התקינה אותם בכל רחבי הצפון.

דוד אלחדד: זה לא נכון.

דוד אלחדד: לא התקינו אף מזגן.

בוריס סייקלובסקי: אולי בשתי מקלטים.

רחל שילה: הם לא הביאו כסף.

רחל שילה: אני אומרת לכם שהפעם לא הבאנו כסף; הפעם המחלקה ללוגיסטיקה בסוכנות היהודית הלכה לכל המקומות ודאגה שהדברים יותקנו ושלאוכלוסיה יהיה קל ונוח יותר לשהות במקלטים.

בנימין אלון: אני רק שואל: ישירות, או דרך הרשויות המקומיות?

בנימין אלון: זה לא פשע דרך הרשויות.

רחל שילה: אני אומרת: ישירות.

רחל שילה: יכול להיות שאת רשימת המקלטים הרשויות סיפקו, אבל אנחנו סיפקנו את ההתקנה.

רחל שילה: אנשים שלנו דאגו שהכל יותקן, ישירות.

רחל שילה: מעבר לכך, אנחנו נותנים השתתפות בחוגים לילדים אחר הצהריים.

רחל שילה: אנחנו נדאג לילקוטים וציוד ראשוני לילדי בתי הספר.

רחל שילה: זה בנוגע ליום שאחרי.

רחל שילה: כרגע אנחנו עסוקים בכך, ומדי יום יש לנו ישיבת מטה וכל יום אנחנו יודעים לאן אנחנו ממשיכים.


שמעון יפרח: הקמנו מטה בתחילת המלחמה, ביום הראשון.


שמעון יפרח: למזלי, השתחררתי מפיקוד העורף לפני חצי שנה, והנושא בהיר לי.


שמעון יפרח: המטה הזה סינכרן גם את המדיניות של פיקוד העורף מול התמ"ת, וגם מול יתר המשרדים.


שמעון יפרח: הקמנו צוותים חוץ-משרדיים כמו בנקים וכדומה.


שמעון יפרח: טיפלנו בעסקים קטנים במהלך המלחמה, וטיפלנו במפעלים קיומיים.


שמעון יפרח: בנוסף, עמדנו בקשר עם גופים כמו הג'וינט כדי לסייע לכל אותם גופים.


שמעון יפרח: המחוז הצפוני שלנו עבד כמו סיירת מטכ"ל – הוא היה בשטח כל הזמן.


שמעון יפרח: אין כאן גופי תעשיה, אבל בכל מקום הסתובבו כל הצוותים שם על פי המדיניות של פיקוד העורף.

יורם לוי: בקצרה: היינו מאוד מעורבים בפעילות מול הגופים, כמו עסקים קטנים או התאגדויות של תעשיה, מלאכה וכולי.

יורם לוי: אני חושב שהמשרד הצליח מההתחלה ליצור ולשפר בהרבה מקרים את התנאים שהעסקים הקטנים היו זכאים להם.

יורם לוי: אני חושב שבנקודה הזאת עשינו הרבה עבודה.

יורם לוי: נדמה לי שבפורום הזה לא כדאי להרחיב, אבל נעשתה עבודה מאוד יסודית.

בנימין אלון: ראשית, אני מודה לך על היוזמה של הכינוס בנושא הזה.

בנימין אלון: בימים מלאי-ספק אלה, אנחנו לא יודעים לאן פניה של מדינת ישראל, וכמה מתוך הדיון הזה הוא דיון של חקירה על העבר וכמה הכנה לעתיד.

בנימין אלון: מה שמרגיז אותי בנושא הפינוי הוא שלא ביצעו את תוכניות המגירה שתוכננו בדיוק למצב הזה – שלא ייווצר מצב של פרוטקציות וחלוקה לא צודקת ביחס למי שזוכה לריענון, אלא הממשלה ביוזמתה תיזום ותכוון את הדברים האלה מבלי לסמוך על נדבנים בלבד.

בנימין אלון: עם כל הכבוד לנדבנים, לגיידמאק ולמדרשה בחיספין שביקרתי בה, ולגופים רבים נוספים אחרים, כפרים ומושבים והמון אנשים פרטיים, הם לא יכולים למיין את האנשים.

בנימין אלון: כך שכשיש תוכנית ולא מבצעים אותה, זה חורה מאוד.

בנימין אלון: אני מקווה שזה ייבדק מול מל"ח ומול כל מי שהיו אמורים להפעיל את התוכנית הזאת מול הממשלה שהיתה אמורה לבצע את זה.

בנימין אלון: אני מקווה שמסקנות יוסקו, ושכשתוכניות ייכתבו עם מסקנות, שמישהו ידאג גם לביצוען.

סופה לנדבר: לסיכום, אני רוצה להודות לכם על שהגעתם.

סופה לנדבר: אינני רוצה לחלק מחמאות, כי אני חושבת שבזמן המלחמה – וחבר הכנסת בני אלון, שכיהן כשר בממשלה הקודמת, אמר ונאמרו כאן דברים, לפיהם היו תוכניות.

סופה לנדבר: אינני יודעת מדוע לא ביצעו את התוכניות ולמה לא הוציאו אותן מהמגירות.

סופה לנדבר: מישהו כנראה יצטרך להפיק לקחים.

סופה לנדבר: אני רוצה לומר שחמור ביותר בעיניי שהיתה חסרה לוגיסטיקה.

סופה לנדבר: היו עיריות ומועצות חזקות, שטיפלו בענין.

סופה לנדבר: עם זאת, קיבלנו פניות רבות של תושבים ואזרחים חלשים, שלא קיבלו את הטיפול הראוי שהיו צריכים לקבל, ולא קיבלו.

סופה לנדבר: הדבר הזה חמור ביותר.

סופה לנדבר: מדובר בשעות קשות, שעות של מלחמה.

סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו צריכים ללמוד מהמלחמה הזאת.

סופה לנדבר: נצטרך לבצע בדיקות – למה לא היה פיקוח במקום – ולהפיק לקחים.

סופה לנדבר: כוועדה, אנחנו מבקשים לקבל ממשרדי הממשלה את התוכניות לשיקום אחרי המלחמה.

סופה לנדבר: תודה לכם על שהגעתם, הישיבה נעולה.