הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 17, פרוטוקול מספר 2, 2006-06-14 09:00

סופה לנדבר: רבותיי, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

סופה לנדבר: כולנו יודעים שמדינת ישראל נפגעה וממשיכה להיפגע מטרור, ואנחנו יותר מכולם יודעים מה זה טרור, אבל בתוכנו יש יותר מאלף איש שנפגעו מטרור בגל האחרון.

סופה לנדבר: היום נמצאים כאן נפגעי טרור לפי פנייה של הפדרציה הישראלית, דוברי רוסית, אבל אני צריכה לציין שנפגעי טרור אחרים גם כנראה יפנו אלינו.

סופה לנדבר: במקרה ריכזנו מספר פניות, ואנחנו רוצים לעזור לאנשים להתמודד, כי אני מבינה שההתמודדות היא מאוד קשה.

סופה לנדבר: אני מכירה חלק מהאנשים, אצל חלק הייתי בבית, חלק מכירים אחרים, אבל הם ממשיכים להתמודד עם בעיות ואני חושבת שחובתה של מדינת ישראל וחובתם של משרדי ממשלת ישראל לעזור ולסיים את הגיהינום שהם עוברים מידי יום.

סופה לנדבר: נעשה סקירה קצרה על מה שקורה היום ואחר כך נבקש מכל אחד להציג את עצמו, גם נציגי המשרדים וגם נפגעי טרור.

יניב רונן: אני עובד מחלקת המידע והמחקר של הכנסת, עם חלקכם כבר דיברתי פה בטלפון.

יניב רונן: הטיפול בנפגעי הטרור, לפי מה שעולה, מתחלק לשני חלקים.

יניב רונן: החלק הראשון הוא באופן מיידי לאחר הפגיעה, מענה ראשוני שניתן על ידי נציגי משרד הרווחה, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים ואחרים.

יניב רונן: ולאחר מכן, כדי שנפגע יוכל לקבל טיפול מהמדינה, הוא צריך לתבוע אחוזי נכות.

יניב רונן: לגבי המשמעות של אחוזי נכות: עד 20 אחוזי נכות, מקבלים רק תשלום חד פעמי.

יניב רונן: מעל 20 אחוזי נכות, מקבלים גם קצבה חודשית קבועה.

יניב רונן: אני הבנתי שהיו הרבה פניות לגבי הנושא של טיפול פסיכולוגי, אז לגבי טפול פסיכולוגי, מי שנכה מעל 20 אחוזים זכאי גם לטיפול פסיכולוגי, עד שלוש שנים.

סופה לנדבר: עד 20 אחוז?

יניב רונן: לא זכאי.

יניב רונן: צריך לסייג את עניין הזכאות עד 20 אחוז, זה נוגע למי שנפגע לאחר 1996.

ברוריה סלפון: גם מי שלא קבעו לו 20 אחוזי נכות, בתקופת המשבר בסמוך לפגיעה, עד שקובעים לו אחוזי נכות, הוא זכאי לטיפול.

ברוריה סלפון: זאת אומרת, מהרגע הראשון הוא זכאי לטיפול עד שהוועדה קובעת את אחוזי נכותו.

ברוריה סלפון: זאת אומרת, ממועד הפגיעה ועד מועד הוועדה שזה יכול לקחת חצי שנה, או שנה, האיש יכול, אם הוא זקוק ורוצה, הוא יכול לקבל טיפול.

יניב רונן: אמרתי שזה מתחלק לשני חלקים: עד קביעת אחוזי נכות ומקביעת אחוזי נכות.

יניב רונן: עכשיו, בנוסף לזה, באותה תקופה ראשונית, עד קביעת הוועדה הרפואית, לגבי קרובי משפחה של נפגע, הם גם זכאים למגוון שירותים של הביטוח הלאומי, בעיקר אם יש קרוב ששוכב בבית חולים, זה דברים כמו הוצאות מחיה ושהייה בבית חולים, שיחות בטלפון הנייד, חנייה בבית החולים ועוד מגוון של דברים כאלה.

יניב רונן: לגבי סיוע ממשרד השיכון.

יניב רונן: משרד השיכון נותן הלוואות מסובסדות לשכירה או קניית דירה.

יניב רונן: עד לפני כשלוש שנים משרד השיכון גם נתן מענקים, שזה נפסק.

יניב רונן: היו שתי אופציות למענקים, אחד מתקציב משרד השיכון והשני מכספי האפוטרופוס הכללי וכיום האפשרות הזאת איננה.

יניב רונן: לגבי כל אותם נפגעים, שמרגישים צורך בעזרה פסיכולוגית והם לא זכאים לפי הקריטריונים של הביטוח הלאומי, וגם כאלה שכן זכאים ומרגישים צורך בעוד, יש את עמותת נט"ל, או בשמה המלא "המרכז לסיוע נפשי במצבי לחץ וטראומה על רקע לאומי", שנותנת סיוע נפשי במגוון דרכים.

יניב רונן: יש קו לסיוע נפשי שמופעל על ידי מתנדבים, יש עזרה קלינית, על ידי מטפלים מוסמכים.

יניב רונן: יש מועדונים שהמטרה שלהם היא להחזיר את הפונים לחיים תקינים בקהילה.

יניב רונן: כמובן שהעמותה נתנה את הדעת על זה שיש גם אוכלוסייה גדולה של דוברי רוסית והטיפול ניתן גם בשפה הרוסית, שזה לא רק במסגרת העמותה אלא גם במסגרת המוסד לביטוח לאומי; הטיפול ניתן בשפות זרות על ידי מטפלים חיצוניים.

סופה לנדבר: הזמנתי משרדים שונים, כל משרד יגיד מה הוא עושה ומה הוא יכול לעשות, ונפגעי הטרור הנוכחים, יציגו את עצמם ואנחנו ננסה לפתור את הבעיה המתמשכת.

סופה לנדבר: אני חושבת שלכולנו יש רצון טוב לעזור לאנשים שהגיעו לכאן, כמו שאני אמרתי, הם נפגעו בזמן האחרון, הם חלק של נפגעי טרור.

סופה לנדבר: היה איסוף של דוברי רוסית בלבד, אבל אנחנו נעזור לכל מי שנפגע ומי שזקוק לעזרתנו.

סיגלית עדרי: אני ממלאת את מקומה של שלומית, מנהלת הוועדה, שנאלצה להיעדר למספר ימים.

שירה סיני: עוזרת מנכ"ל משרד השיכון.

ישראל שוורץ: אני סגן מנהל כללי לנושא אכלוס, במשרד השיכון.

ישראל שוורץ: אני רוצה רק להוסיף, אנחנו בתחום של דיור ציבורי, אבל זה בהחלט תחום שאנחנו ביחד עם משרד הקליטה, אחראים עליו.

ישראל שוורץ: בכל התחומים האחרים של דיור, יש מערכת של משכנתאות ומערכות אחרות לנפגעי פעולות איבה שזהים לסיוע שניתן על ידי משרד הביטחון ונכי צה"ל ושם בעצם יש את התשובות.

ישראל שוורץ: זה לא ממש בתחום האחריות שלנו.

ישראל שוורץ: אנחנו ומשרד הקליטה, כל אחד בתחום שלו, עובדים בהבנה בינינו, אחראים לנושא של דיור ציבורי, כולל הוסטלים וכולי.

ישראל שוורץ: בכל נושאי דיור אחרים, הזכויות של נפגעי טרור זהות, למיטב ידיעתי, לזכויות של נפגעים בצבא, אגף השיקום, ושמה יש הטבות בדיור, משכנתאות עם מענקים שלנו אין וכאלה דברים.

ישראל שוורץ: במקרים חריגים אנחנו מצטרפים, אבל בגדול התחום שאנחנו רלוונטיים פה זה הדיור הציבורי.

מרינה שישין: (מדברת ברוסית).

סופה לנדבר: בעלה של הגברת נפגע בפעולת טרור שמונה חודשים אחרי שהם הגיעו לארץ.

סופה לנדבר: הם קיבלו הפנייה לדירה, הם ביקשו דירה של 4 חדרים בגלל שהבת שחיה איתם היא חולת אסטמה ונתנו להם הפנייה ועד כה, שלוש שנים אחרי, הם בעצם לא קיבלו שום דבר.

ישראל שוורץ: אם היא במסגרת של עולים זה בטיפול משרד הקליטה, כמו בדברים אחרים של עולים, גם דיור ציבורי.

סופה לנדבר: אתה צודק ישראל, אבל אנחנו נצטרך לעזור לה.

סופה לנדבר: אחרי הסיום, נקיים ועדה משותפת של משרד השיכון, משרד הקליטה, משרדים שונים ונעזור לאנשים תוך כמה ימים, בגלל שאחרת זה לא ילך, אני לא רוצה שזה יימשך יותר.

ישראל שוורץ: יש החלטת ממשלה שאומרת, שמשרד הקליטה הוא האחראי לפתרונות דיור של עולים.

סופה לנדבר: ישראל, עד כמה שאני מכירה אותך, אם אתה רוצה אין מישהו שלא מסוגל לעשות מה שאתה מסוגל לעשות.

ישראל שוורץ: אני יכול לדבר, אבל לא להחליט.

אורלי גל: אני מנהלת כללית של עמותת נט"ל, המטפלת בנפגעי הטרור ומלחמות וכל הנושא שאנחנו מסייעים הוא בסיוע נפשי.

אורלי גל: אני אדבר יותר מאוחר קצת מה אנחנו יכולים לעזור.

סווטלנה קומיסרוב: אני מטפלת בנפגעי טרור, סיוע נפשי בקו טלפוני, בשפה הרוסית.

סווטלנה קומיסרוב: אחד המטופלים שלי יושב כאן, עברנו טיפול ארוך לפני כמה שנים, באמצעות הטלפון, כך שעכשיו זו הפעם הראשונה שאנחנו רואים אחד את השני, וזה נורא מרגש.

עמר יעקב: עוזרו של שר הרווחה בתחום של הביטוח הלאומי.

נורית יצחק: אני מנהלת אגף פניות הציבור במוסד לביטוח לאומי.

נורית יצחק: אני מטפלת בתלונות, בבקשות, בעררים של מבוטחים, של נפגעים, כנגד החלטות שניתנו על ידי הביטוח הלאומי, בקשות למידע, בקשות לבדיקה חוזרת של זכאות.

נורית יצחק: מי שמעוניין יכול לפנות אליי, אני יכולה להשאיר את הפרטים שלי אחר הישיבה.

נורית יצחק: אפשר לפנות גם בשפה הרוסית, אנחנו מקבלים גם פניות ברוסית, וכל מי שרוצה יכול לפנות ואנחנו בודקים ומשתדלים לעשות מיצוי זכויות בביטוח הלאומי, בכל התחומים שהביטוח הלאומי פועל בהם.

ברוריה סלפון: אני מנהלת אגף שיקום במשרד הראשי של המוסד לביטוח לאומי.

ברוריה סלפון: אני אחראית על כל הסניפים בהיבט של השיקום, אנחנו מטפלים בכל מיני אוכלוסיות, כמובן גם באוכלוסיית נפגעי איבה; אלמנות, אלמנים, משפחות שכולות וכמובן גם נכים.

אסנת כהן: אני מנהלת אגף נפגעי פעולות איבה בביטוח הלאומי.

אסנת כהן: אני מטפלת בכל הנושא של נכים ומשפחות שכולות במוסד הביטוח לאומי.

אסנת כהן: כמו שאמרה נורית, אנחנו פתוחים, קשובים, מוכנים לסייע, אם באמת יש בעיות, אני מוכנה להשאיר את הפרטים ואפשר לפנות אלינו למשרד בכל עת ואנחנו נשמח לעזור.

תמרה זבדין: (מדברת ברוסית).

סופה לנדבר: היא אמא לילד שנפגע בפיגוע בצפון בשנת 2001, ומאז הם לא קיבלו אחוזי נכות.

אסנת כהן: אז אני אשמח לקבל את הפרטים אחר כך.

גלינה סולטנוב: אני נציגה של ארגון הפדרציה הישראלית דוברי רוסית.

גלינה סולטנוב: רוב הפניות, רוב הבעיות שהיום מוצגות פה בוועדה עברו דרכנו, הבעיות האלה נשארו ואני מאוד מקווה שאנחנו נעזור בסיוע הוועדה הזו.

טפליצקי אליאנורה: אמא שלי היא אליזבטה, אנחנו מחדרה, אבא שלי נהרג בפיגוע לפני שבעה חודשים, ב-26 לאוקטובר 2005, כך שהבעיה היא של אמא, וזו המשכנתא.

טפליצקי אליאנורה: הגשנו בקשה לוועדה הבין משרדית, ועד עכשיו אין תשובה וגם התגובה של בנק טפחות היא לא הגיונית.

סופה לנדבר: במקרה הזה, הייתי בבית אחרי שזה קרה, ואז אני זוכרת שהגברת אמרה לי שראש הממשלה אריק שרון הבטיח לה אישית לעזור.

סופה לנדבר: כולנו יודעים מה שקרה עם ראש הממשלה, אבל במקרה הזה כנראה שהם לקחו את המשכנתא בגיל מסוים, ואין ביטוח, אבל צריכים לעזור למשפחה הזאת.

טפליצקי אליאנורה: (מדברת ברוסית).

סופה לנדבר: היא אומרת שביום העצמאות היא היתה בטקס של המדינה והיא אומרת שהיא פנתה גם לשר שמעון פרס, אבל עד כה לא קיבלה תשובה.

הדס דריסק: אני ממשרד הפנים, ממחלקת אשרות.

אנה קזצ'קוב: אני איבדתי - - -,

סופה לנדבר: באותו יום הייתי בדולפינריום, אני הייתי יחד איתם והיא חד הורית, נשאר לה בן והיינו צריכים לזהות את הגופה של הבת שלה יחד.

סופה לנדבר: אז מאז היא אתם רואים, לא יכולה להתאושש, רופאה במקצוע.

אנה קזצ'קוב: מגיל 17 למדתי באוניברסיטה, מגיל 23 הייתי רופאה כירורגית ילדים, קיבלו אותי יחידה עם כל הבנים בקורס להיות רופאה כירורגית ילדים, אני מאוד אוהבת ילדים וכירורגיה וסיימתי הסתכלות חודש וחצי לפני שקרה הפיגוע, ב-15 לאפריל, באיכילוב.

אנה קזצ'קוב: עבדתי בכירורגית ילדים ובחדר המיון טראומה איפה היו ילדים פצועים אחר כך.

אנה קזצ'קוב: קיבלתי המלצות טובות, הם מקבלים המלצות, אז מגישים למבחן, כדי לקבל רישיון.

אנה קזצ'קוב: איבדתי את בתי, שהיתה בת 15, בפיגוע בדולפינריום ואני נשארתי בלי מקצוע.

אנה קזצ'קוב: אני מצטערת, כי רק שלשום, נגמרו כל הטקסים של האזכרה.

סופה לנדבר: את לא צריכה להצטער, זה אנחנו מצטערים על מה שקרה מה שקרה במדינת ישראל.

אנה קזצ'קוב: בגלל זה אני לא כל כך חזקה עכשיו.

אנה קזצ'קוב: אני רוצה להיות בן אדם, רוצה לעבוד, זה חיים שלי המקצוע שלי.

אנה קזצ'קוב: כי אני איבדתי גם בת וגם את המקצוע שלי, זה מאוד כואב לי.

אנה קזצ'קוב: הבן שלי לומד בבית ספר "שבח מופת", הוא בן 16 וחצי עכשיו, הוא מתקשה גם בלימודים.

אנה קזצ'קוב: אבל אניה אמרה "אמא, תלמדי", אני למדתי קורס קריגר, הכול.

אנה קזצ'קוב: הייתי בדרך הנכונה.

אנה קזצ'קוב: שנה בארץ, אני כבר התקבלתי להסתכלות בתור רופאה, בשפה חדשה, כי השתדלתי.

אנה קזצ'קוב: הרפואה היתה החיים שלי והבן שלי מאוד כואב לו שאמא כאילו בחוץ, כלום, אפס.

אנה קזצ'קוב: אני רואה כאן ציבור של הביטוח הלאומי.

אנה קזצ'קוב: כשקרה המקרה עם הבת שלי, נתפס לי חזק.

אנה קזצ'קוב: גם כשבעלי, בעלי גם נפטר לפני 12 שנים, הוא היה רופא.

אנה קזצ'קוב: בביטוח לאומי שילמו לי טיפולים והיתה עוזרת בבית ובשנה האחרונה לא משלמים לי טיפולים.

סופה לנדבר: היית באירוע?

אנה קזצ'קוב: לא, זה בגלל מצבי נפשי, וגם הפסיכיאטר שלי וגם האורטופד לא יודעים בדיוק, כשאני מחזיקה מעמד, הכול הולך לשרירים, וכשאני מטפלת, יותר טוב.

אנה קזצ'קוב: בביטוח לאומי שילמו קודם בלי גבול, אחר כך שילמו ל- 20 טיפולים בשנה, ובשנה האחרונה הם נתנו למלא טפסים כדי שאני אקבל כסף, כך אני הבנתי.

אנה קזצ'קוב: עוד לא הייתי בוועדת נכות.

אנה קזצ'קוב: העובדת הסוציאלית, אסתר פס מראשון לציון, פנתה למנהלת, והם החליטו לעשות נכות כדי שיהיה לי כסף בשביל לשלם, אם ביטוח לאומי לא יכול לשלם לי כבר.

אנה קזצ'קוב: אני לא יודעת.

טטיאנה שדרין: (מדברת רוסית).

סופה לנדבר: הבת שלה נהרגה באוטובוס בשנת 2003.

סופה לנדבר: אחרי הפיגוע, היא כנראה לא רצתה לבכות ובעצם הבת ביקשה שהיא לא תבכה, אז קרה לה מה שקרה עם העיניים, ומיום הפגיעה היא לאי כולה לעבוד, בעיית העיניים לא נותנת לה אפשרות לעבוד והעזרה שהיא מקבלת, היא פחות ממה שהיא משלמת עבור משכנתא.

סופה לנדבר: אז מצד אחד היא לא עובדת, לא יכולה לשלם משכנתא והעזרה שהיא מקבלת כל כך נמוכה .

סופה לנדבר: נוסף לזה, האח שלה נפטר והאמא נשארה לבד, וכפי שאתם מבינים היא לא יהודיה, אז היא הביאה את אמא לכאן ובכל שנה היא צריכה לחדש את המסמכים.

סופה לנדבר: גם היום אמא היתה צריכה ללכת למשרד הפנים לחדש את המסמכים וזה דבר שיתמשך.

סופה לנדבר: אני חושבת שלפחות לכמה שנים משרד הפנים יכול לתת לה אפשרות להיות כאן בלי ביורוקרטיה.

הדס דריסק: יש קריטריונים.

סופה לנדבר: היא לא יכולה לחזור למדינות חבר העמים, בגלל שאין לאן לחזור וגם כאן הסבל הוא ממושך.

סופה לנדבר: היא אומרת שבכל שנה ממשיכים לשלם ולשלם.

טטיאנה שדרין: לא רק לישראל, גם לרוסיה משלמים כדי לקבל כל פעם פספורט חדש.

אסתר ירקוני: אני מהאגף לפניות ותלונות הציבור במשרד החינוך בירושלים, אני מטפלת בפניות ותלונות שמגיעות בכתב.

אסתר ירקוני: אנחנו גם מפעילים מרכז מידע שנותן מענה לכל מי שיש לו עניין במערכת החינוך.

אסתר ירקוני: אנחנו נותנים נהלים, חוקים, חוזרי מנהל כללי, שקשורים במערכת החינוך.

אסתר ירקוני: אני אישית מטפלת בתלונות בכתב.

אסתר ירקוני: העניין שלנו כאן הוא טיפול בנפגעי טרור ובהקשר הזה רציתי לומר שאלינו, למרכז המידע שלנו וגם לאגף לפניות ותלונות הציבור, הגיעו פניות בודדות.

אסתר ירקוני: עיקר הפניות נגע לאזורים בהם היו מעורבים נפגעי טרור, כמו למשל האזור של שדרות ועוטף עזה.

אסתר ירקוני: היום התבשרתי שמשרד החינוך מעניק תוספת זמן למבחני הבגרות, תוספת מאוד משמעותית ביחס למה שאנחנו מכירים מהעבר.

אסתר ירקוני: שעה.

אסתר ירקוני: הבוקר יש לנו בחינות בגרות בתנ"ך ותושב"ע, תוספת של שעה זו תוספת שהיא מאוד משמעותית לעומת מה שאנחנו מכירים מקודם.

אסתר ירקוני: התבשרתי גם שהמשרד יקצה סכומים לא מבוטלים לצורך הפעלת קייטנות באזורים האלה.

אסתר ירקוני: בעיקרון, יש גורמי ייעוץ שקיימים בבתי הספר, יועצים, פסיכולוגים.

אסתר ירקוני: יש גם יועצי שירות פסיכולוגי חינוכי במשרד החינוך וברשויות המקומיות.

אסתר ירקוני: אנחנו נמצאים לרשות הפונים בכל דבר ועניין.

אסתר ירקוני: בהמשך אני אוכל גם לתת דוגמה של פנייה שהרמנו את הכפפה ובאמת הגענו ממנה גם לאיזה שהוא אפקט מערכתי.

סופה לנדבר: לכמה שנים אתם נותנים עזרה בייעוץ פסיכולוגי?

אסתר ירקוני: ייעוץ פסיכולוגי עומד לרשות התלמידים כל הזמן, יש יועצים בבתי הספר כל הזמן.

סופה לנדבר: זה לתלמידים, אבל לנפגעי טרור?

אסתר ירקוני: בהקשר הזה, אם כבר, אז אני אתן את הדוגמה של פנייה אחת בעצם שאנחנו ממנה הרמנו את הכפפה והגענו לאפקט שהוא מערכתי.

אסתר ירקוני: נושא התלונה היה של אמא שהילדה שלה נרצחה בפיגוע טרור ולה היו אחים, לאותה ילדה, במוסדות חינוך שונים בירושלים.

אסתר ירקוני: האמא, למעשה התלוננה בשני ערוצים.

אסתר ירקוני: ערוץ אחד נגע לטיפול והסיוע של גורמי הצוות החינוכי בבית הספר, באותו בית ספר שבו נרצחה הילדה, לאחות אחת שלמדה באותו בית ספר, זה לגבי אותו בית ספר שבו נרצחה הילדה, ולגבי אחים שלה שלמדו במסגרות חינוך אחרות.

אסתר ירקוני: עכשיו, אנחנו לתומנו חשבנו שזה נושא שאמנם לא היה לו שום אזכור בחוזרי המנהל הכללי, אבל שבתי הספר יהיו מספיק רגישים כדי לתת מענה לאותו מקרה רגיש וספציפי של אותה אחות.

סופה לנדבר: סליחה שאני עוצרת אותך, אנחנו רוצים היום להשיג מטרה מסוימת.

אלכס מילר: את אחראית רק על ירושלים או על כל הארץ?

אסתר ירקוני: זו יחידת מטה ארצית.

אלכס מילר: מבחינת הנפגעים, האם אתם גם מטפלים במקרים שקשורים לסטודנטים וחיילים, או שאתם רק מתעסקים בבתי ספר, עד התיכון וזהו?

אסתר ירקוני: אני לא חושבת, כי כשאנחנו מדברים על סיוע, אנחנו מדברים על כל מה שקשור במערכות חינוך, בתי ספר.

אלכס מילר: אני יכול לתת לך דוגמה למערכת חינוך, אמנם זה לא בית ספר, אבל זה מוסד להשכלה גבוהה.

סופה לנדבר: אנחנו ניתן דוגמאות אחר כך, בבקשה, בגלל שאנחנו רוצים היום לעזור לאותם אנשים שהזמנו אותם לוועדה.

אסתר ירקוני: אני רק אסיים במשפט אחד שבשורה התחתונה, לחוזר המנהל הכללי נכנס סעיף שמחייב את בית הספר, למרות שזה טריוויאלי, באמת לתת מענה לאותם אחים, לאותן משפחות שהיקירים שלהם נרצחו בטרור.

סופה לנדבר: אנחנו עכשיו ננסה לבדוק מי זקוק לעזרה של משרד החינוך מאותם אנשים ומי מהם יצטרך שאת תתני להם טיפול או המשרד שלך ייתן להם.

סופה לנדבר: אני אומרת שאחרי שאנחנו נסיים ועכשיו אנחנו מסיימים.

סופה לנדבר: אלכס מילר שהוא חבר כנסת מסיעת 'ישראל ביתנו' יציג את השאלות שלו ואז אנחנו נמשיך בפניות של האנשים, ננסה לפתור את אותן בעיות ולעבור את הביורוקרטיה שיש להן טיפול ממושך.

גורטובוי אלינה: (מדברת ברוסית).

סופה לנדבר: היא אומרת שהיא נסעה באותו אוטובוס עם הבת של הגברת וכל הזמן אחרי שזה קרה, מה שהציל אותה היה הכינור שהיה אחרי הגב שלה, כנראה ספג את הרסיסים.

סופה לנדבר: היא אומרת: "במשך כל השנים אני הייתי בחרדה עמוקה, אבל בעצם גם נכנסתי לבית חולים כדי שיטפלו בי, בגלל שהמצב של פחד ושל חרדה רדף אחריי, אבל בעצם כל הזמן שטיפלו בי, טיפלו בי בעברית ואמרו תדברי בעברית, והפחד לא נתן לי לדבר ולהתבטא בעברית, גם היום אני על האסון הזה לא יכולה לדבר בעברית".

סופה לנדבר: עד היום היא לא קיבלה שום סיוע, אמרו לה שכל דבר שהיא צריכה או רוצה לקבל ברוסית, היא צריכה לשלם עבור זה והיא אומרת: "באותו זמן לא יכולתי לשלם עבור טיפול ברוסית.

סופה לנדבר: בביטוח לאומי ביקשו ממני המון מסמכים, אני הבאתי להם את המסמכים האלה".

סופה לנדבר: היא גם אומרת: " במשך שנה שלמה התמונה הסתובבה מול העיניים שלי, שום תרופה לא היתה מסוגלת לעזור ותרופות הרגעה גם לא עזרה במצב של חרדה, לא הייתי מסוגלת לישון ולא לתקשר עם הסביבה.

סופה לנדבר: אני גם חושבת שאנשים שהיו אתי, או היו בפיגועים שונים אחריי או לפניי, כנראה גם הם עברו אותה טראומה שאני עוברת".

סופה לנדבר: יושב ראש ישראל ביתנו, חבר הכנסת אביגדור ליברמן, אנחנו בסיעה עוברים את מה שקורה במדינת ישראל, אבל אנחנו גם רגישים לנפגעי טרור שהם גם דוברי רוסית ובגלל שהוא רצה לבוא ולהצטרף לישיבה של היום, אנחנו מנסים, אנחנו הזמנו רק 12 אנשים שהגיעו, שכל אחד נפגע.

סופה לנדבר: אחד בדולפינריום, אחד בחיפה באוטובוס, הגברת מחדרה והם בעצם נתקלו בביורוקרטיה של משרדים שלדעתי היו יכולים לעזור ועד כה לא עזרו.

סופה לנדבר: אנחנו גם הזמנו את הביטוח הלאומי, משרד הרווחה, אנחנו הזמנו את משרד השיכון, עמותה שמטפלת בנפגעי טרור ואנחנו ננסה, תוך זמן קצר ביותר, לעזור לאנשים האלה.

סופה לנדבר: גברת שבעלה נפגע ונהרג באירוע מראשון לציון, שהיתה רק שמונה חודשים במדינת ישראל, הבטיחו לה לעזור, משרד הקליטה לא עוזר ומובן שזה לא בטיפול של משרד השיכון וביורוקרטיה שהיינו יכולים לפתור, לא נפתרה.

אביגדור ליברמן: קודם כל, אני מתנצל שאני משתתף רק לזמן קצר, ואני בטוח שאי אפשר לחפות על הטרגדיה שכל אחד פה מכם עבר.

אביגדור ליברמן: המינימום שהמדינה צריכה לעשות זה באמת לפחות בפן האנושי, למנוע את כל ייסורי הביורוקרטיה, כל ה- "וויה דולורוזה" הביורוקרטית על מנת, איכשהו, להקל על אותם אנשים.

אביגדור ליברמן: והטיפול, ללא ספק, צריך להיות טיפול פשוט, קודם כל אנושי וצריך לצאת מכל השבלונות של כל הפעילות השגרתית הרגילה.

אביגדור ליברמן: אני לא יודע אם יש איזשהו נוהל קבוע, אבל מה שצריך להבין; אם יש במדינה הזאת נוהל קבוע לטיפול בנפגעי הטרור, עד היום הגוף היחידי שבאמת דאג לייסד בצורה מאוד מעוררת כבוד טיפול בנרצחים, נפגעים, זה צה"ל.

אביגדור ליברמן: יש יחידה, כל חייל, כל משפחה שספגה מכה עקב שירות צבאי, יש את אגף השיקום במשרד הביטחון, יש נוהל קבוע, יש דברים ברורים, הכול מרוכז במשבצת אחת, בנקודה אחת.

אביגדור ליברמן: פה אנחנו רואים שכולם מפוזרים בין משרדים שונים.

אביגדור ליברמן: זה משרד הקליטה אם זה עולים, וזה משרד הרווחה וזה משרד השיכון.

אביגדור ליברמן: אין כתובת אחת.

אביגדור ליברמן: להערכתי, מה שצריך לדאוג הוא שלגבי נפגעי טרור יהיה לפחות כתובת אחת ששם כבר ידאגו לפנות למשרד הביטחון ולמשרד הרווחה ולשירות הפסיכולוגי ולביטוח הלאומי.

אביגדור ליברמן: אותו בן אדם שנמצא שמונה חודשים בארץ והוא צריך להתמודד לבד, ואדם נשאר לבד כשבן הזוג שלו נרצח בפיגוע טרור והוא צריך להתרוצץ לבד, למשרד השיכון ולביטוח לאומי ולמשרד הרווחה – אין לו סיכוי, הוא אבוד לגמרי.

אביגדור ליברמן: וחייבים לדאוג ליצור איזה שהיא יחידה אחת שמשם היא כבר תלווה את אותו אדם לכל הכיוונים.

אביגדור ליברמן: היום הדבר העיקרי שבן אדם שבסופו של דבר נשאר לבד, אם יש סיוע ממתנדבים, מעמותות כאלה ואחרות, אז הם מלווים אותו.

אביגדור ליברמן: זה לדעתי צריך לשאוף כדבר המרכזי.

אביגדור ליברמן: כי כרגע המקרים שאנחנו נתקלים, זה פשוט אנשים שעומדים חסרי אונים ולא יודעים מה לעשות.

ברוריה סלפון: אני מנהלת אגף השיקום במוסד לביטוח לאומי שמטפל בהיבט השיקומי גם בנפגעי פעולות איבה, אז אני רוצה להגיד פה, חד וחלק; אנחנו רואים את עצמנו ממש ככתובת לכל הדברים.

ברוריה סלפון: אם משהו לא הלך כשורה, אנחנו מוכנים לבדוק את עצמנו כל פעם מחדש אם משהו הלך לאיבוד.

ברוריה סלפון: אבל אלמנה או הורה שכול שנמצא חודש או חודשיים, שמונה חודשים או שמונה שנים בארץ, זה לא משנה, הוא מקבל מהיום הראשון, מיד עם השבעה אנחנו מבקרים את המשפחות ויוצרים אתם קשר.

ברוריה סלפון: יש כמובן סיוע שהאנשים האלה זכאים ממשרדים אחרים והם זכאים לממש, כי לכל אחד יש זכויות לפי המצב שלו, אחוזי הנכות שלו, הסטטוס שבו הוא מוכר.

אביגדור ליברמן: אבל האם מישהו מלווה אותם?

ברוריה סלפון: יש עובדת שיקום שהיא עובדת סוציאלית.

אביגדור ליברמן: שמלווה אותו גם בפניות למשרד השיכון, גם למשרד הקליטה, גם לכל המשרדים?

ברוריה סלפון: היא עושה את הפניות בכתב.

ברוריה סלפון: יש לנו פורומים של מפגשים עם מר ישראל כץ, במקרה שמשרד השיכון, נניח, יכול לעזור.

ברוריה סלפון: יש לנו מפגשים עם משרד החינוך, זאת אומרת, המשרדים הרלוונטיים למקרה שיש צורך באותו משרד, אבל הכתובת הישירה והיחידה והעיקרית לאורך כל הדרך, כמובן אם אדם הוכר בביטוח לאומי, על פי חוק, זאת אומרת שהרשות המאשרת ליד משרד הביטחון הכירה באירוע כפגיעת איבה.

ברוריה סלפון: כל מי שהוכר, יש לו כתובת בביטוח הלאומי לאורך שנים.

ברוריה סלפון: ואם, אני חוזרת ואומרת, ואם חלק מהאנשים פה מרגישים שלא קיבלו את הטיפול המתאים, או משהו הלך ככה לאיבוד באמצע הדרך, אני פה וגם אסנת ממחלקת נפגעי איבה, נמצאת פה, ואנחנו מוכנים לבדוק כל אחת מהפניות.

אביגדור ליברמן: אני שמח שדבר כזה קיים, כי אנחנו לא הרגשנו.

אביגדור ליברמן: לפי האנשים שיושבים כאן וכל פעם הם באים עם בעיה אחרת, אנחנו באמת מוצפים בפניות, בעיקר כנראה מעולים שיודעים פחות טוב להסתדר, עם כל בעיה, אם זה מול הרשות המקומית ואם יש ילדים, מול משרד החינוך, ואם זה משרד הקליטה ומשרד השיכון.

אביגדור ליברמן: יש יותר מדי, לדעתי.

אביגדור ליברמן: שוב, אם אני לא הייתי מודע שקיימת כתובת אחת, אני בדרך כלל מעורב, אני הרבה שנים מעורב.

ברוריה סלפון: גם מישהו מהישוב שלך נפגע ומקבל טיפול מאוד מסור.

אביגדור ליברמן: לצערי בישוב שלי יש יותר מאחד.

אביגדור ליברמן: לנו יש לפחות ארבע משפחות שנפגעו, אבל זה אנשים שהם כבר הרבה יותר מכירים את המציאות הישראלית והם יודעים איך להסתדר, יודעים איך לגשת, אבל ברוב המקרים, כמו למשל המקרה של הדולפינריום וגם מקרים אחרים, אנחנו פשוט מצאנו את עצמנו בתפקיד של עובדים סוציאליים.

אביגדור ליברמן: איכשהו צריך קצת להפיץ יותר, או להכניס יותר כוח אדם שיעמוד לרשותכם.

סופה לנדבר: אנחנו נתקלנו עכשיו בלנה שנפגעה באוטובוס בחיפה והיא מספרת שבטיפול אמרו לה 'תדברי בעברית' והיא אומרת 'אני באותו זמן וגם היום,אחרי כמה שנים, לא יכולה לדבר על האסון הזה בעברית'.

סופה לנדבר: אז אנחנו נפתור את הבעיה הזאת.

אביגדור ליברמן: אולי צריך באמת את שיתוף הפעולה עם היחידה בביטוח לאומי חייב להיות הרבה יותר עמוק וגם הליווי חייב להיות הרבה יותר אינטנסיבי, כי זה לא במקרה הוועדה מתכנסת בנושא הזה, כי אנשים כנראה לא מודעים לזה שיש להם כתובת אחת ומשם אפשר להגיע לכל מקום וכשהם לבד מנסים להגיע לכל משרד ומשרד, הם פשוט מתייאשים.

אביגדור ליברמן: תודה רבה.

סופה לנדבר: לנה, את רצית להגיד משהו.

סופה לנדבר: מה את צריכה היום?

גורטובוי אלינה: (מדברת ברוסית).

סופה לנדבר: היא אומרת שאחרי האסון גם בעלה נכנס למצב של טראומה.

סופה לנדבר: בסופו של דבר הם התגרשו, בגלל שהמצב הנפשי שלו התדרדר לאחר שהוא ראה בעיניים שלו את מה שקרה עם אשתו והיא נשארה לבד עם הבן.

סופה לנדבר: היא אומרת: "אני נשארתי עם כל הבעיות שלי לבד, עם שני ילדים, ואני לא מקבלת שום סיוע מביטוח לאומי".

סופה לנדבר: אתם הבנתם, הילד שלה נמצא בפנימייה ובגלל שהוא בגיל 18, היא לא מקבלת שום סיוע ומזונות היא לא מקבלת.

סופה לנדבר: בעלה ברח, היא לא מקבלת כסף ממנו והיא אומרת שיכול להיות שהמצב התדרדר עד בית ספר, היא לא יודעת מה קורה עם בעלה, אבל היא חיה בלי שום בסיס עם שני ילדים, גרושה בלי שום סיוע כלכלי.

סופה לנדבר: היא אומרת: "לא נתנו לי שום דבר".

גורטובוי אלינה: אני לא קיבלתי כלום, שום דבר.

סופה לנדבר: היא אומרת: "אין בעצם קשר עם אף אחד".

אסנת כהן: אני מציעה שאנחנו נבדוק את מספר הזהות שלה, נבדוק מה קורה ואנחנו נחזור עם תשובות, בסדר?

סופה לנדבר: תודה רבה.

גולוב בנימין: (מדבר ברוסית).

סבטלנה קומיסרוב: ב-2001 הוא היה מעורב בפיגוע ירי בעפולה, פגעו בו ונכון לעכשיו הוא עדיין בטיפולים פסיכיאטריים והוא לא מקבל שום דבר.

סופה לנדבר: אני מבינה שלעתים קשה מאוד לשמוע, אבל זה כאב כל כך עמוק של אנשים, אני הזמנתי אותם בגלל שאני יודעת שגם אתם וגם הם עוברים כמעט אותו דבר.

סופה לנדבר: הם עוברים את הכאב שלהם ומתבשלים במיץ שלהם, ואנחנו מנסים לעזור להם, אבל בגלל שיכול להיות שאין קשר בשפה והם לא מתקשרים אתנו בשפה, אנחנו רואים שאנשים נפלו בין הכיסאות ובגלל זה אני מבקשת, בכל לשון של בקשה, קצת סבלנות.

סופה לנדבר: אני ראיתי אותו בעפולה, אנחנו גם בפדרציה עזרנו, אנחנו בפדרציה הקמנו קרן לנזקקים.

סופה לנדבר: היא אומרת שגם עכשיו הוא עבר ניתוח בעמוד השדרה והוא בעצם נכה, אבל נכה ללא קביעת אחוזי נכות.

אסנת כהן: אם הוא מרגיש שבאמת חלה החמרה במצבו ויש לו בעיות כתוצאה והקשר הסיבתי בין הבעיות הרפואיות לפיגוע, יש קשר סיבתי, אני חושבת שבהחלט אפשר לפתוח את התיק לדיון עוד פעם ואני אשמח, כשאנחנו נקבל מסמכים רפואיים נוספים ואנחנו נפתח דיון בוועדה רפואית.

אסנת כהן: זה לגיטימי ואנחנו בהחלט יכולים לעשות את זה.

ברוריה סלפון: האם חזרת לעבודה?

בנימין גולוב: לא, הוא עבד בניקיון ברחוב.

אלכס מילר: מכל מה שמתרחש פה, יש לנו, לפחות לי, עמדה חד משמעית וברורה שכן יש בעיה של שפה וחייבים לפתור את זה, אחרת אנחנו רואים שאחת מהבעיות שאנשים נתקלים בה, גם אם מגיע להם סיוע ועזרה, אין להם שמץ של מושג איך עושים את זה והם מתקשים ולא מבינים את המסמכים שהם מקבלים, לא ממלאים אותם נכון, אני מכיר את הפקידים שיושבים וברגע שהם רואים שהאיקס מסומן לא במקום הנכון, מבחינתם הטופס הולך בכלל למקום אחר והוא יוצא מהטיפול.

אלכס מילר: אז חשוב מאוד לפתור את זה.

אלכס מילר: זאת אומרת, שאותם אנשים שאתם מזהים אותם כמתקשים בשפה, שהפקידים יפנו אליהם וידברו איתם בשפה ושהמסמכים ייצאו בשפה שלהם שהם יוכלו להבין את זה הרבה יותר קל.

אלכס מילר: אני לא מדבר על פרסום, אני מדבר על המסמכים שממלאים אותם.

אלכס מילר: בסופו של דבר, המטרה היא לעזור.

אלכס מילר: זאת אומרת, גם אתם, גם אנחנו צריכים לחפש דרכים שיכולות לעזור ולסייע.

אלכס מילר: זאת אומרת, אם זה בא לידי ביטוי בפתיחת עוד ערוץ נוסף לאותם אנשים שנפגעים, אז צריך לפתוח את הערוץ הזה ואין מה לעשות.

אלכס מילר: יש פה מדינה שחיה במציאות של פיגועים ואנחנו צריכים לטפל באנשים.

אלכס מילר: דבר שני, אני רוצה להתייחס לנושא של הילדים ושל הסטודנטים ושל חיילים.

אלכס מילר: ברגע שהם עוברים פיגוע, או ההורים שלהם, או האחים שלהם, או הם בעצמם, הם נכנסים למצב שנצברים להם פערים בהשכלה, בלימודים, חלק מהזמן הם לא נמצאים שמה.

אלכס מילר: השאלה אם יש פה נציגות במשרד החינוך ואם אין, אז אני אשמח שהביטוח הלאומי או מי שנוגע בכך, כשאתם אמרתם שאתם הכתובת, יעבירו את זה לשם.

אלכס מילר: האם יש תוכנית מסודרת שבאה ומצמצמת פערים לאותם אנשים, הפערים ההשכלתיים, מבחינה זו שאותו בן אדם שנמצא למשל בי"ב, או בי"א, שנכנס למצב שהוא צריך עכשיו והוא מפסיד כמה חודשים מהלימודים שלו ואין לו אפשרות להשלים את זה במסגרת הלימודים הרגילה, האם יש תוכנית שבה הוא מצמצם את הפערים?

ברוריה סלפון: כל תלמיד שנמצא במסגרת חינוכית שנעדר בגלל טיפולים רפואיים כאלה או אחרים, גם אם זה טיפול נפשי, גם אם טיפול כירורגי, או טיפול במרפאות והוא נעדר מבית הספר, אנחנו מסייעים לו בביטוח הלאומי בשיעורי עזר.

ברוריה סלפון: זאת אומרת, אם אכן יש צורך.

ברוריה סלפון: אנחנו נותנים סיוע על ידי מורים פרטיים, מממנים את הסיוע בשיעורי עזר לכל מי שנעדר תקופה.

ברוריה סלפון: כמובן אם מישהו נעדר יום אחד או תקופה לא משמעותית, כמובן שלא, אבל תקופות ארוכות- - -,

קזצ'קוב אנה: הבן שלי עכשיו בכיתה י"א.

ברוריה סלפון: אני לא סיימתי את המשפט.

ברוריה סלפון: מה שרציתי להגיד שזה רק אם מישהו נפגע, הנפגע עצמו, בני משפחתו לא זכאים.

ברוריה סלפון: רק הנפגע עצמו, שנמצא בטיפול רפואי.

סופה לנדבר: איך את מציעה לנו לפתור את הבעיה?

סופה לנדבר: אני חושבת שלפי כל היגיון, היא התדרדרה, המצב שלה התדרדר, מובן שהבן הוא האושר היחידי שנשאר לה בעולם והיא רוצה לעזור לו, אבל היא לא מתמודדת.

סופה לנדבר: עם הכסף שהיא מקבלת היא לא יכולה לתת לו, לא שיעורי עזר, לא שום דבר, איך אנחנו עוזרים לה?

ברוריה סלפון: אני חושבת שמשרד החינוך יכול לעזור.

קזצ'קוב אנה: אני רוצה להגיד שהבן שלי נפגע באופן נפשי, זה ילד שנשאר בלי אבא מגיל חמש, אני כמו רופאה.

קזצ'קוב אנה: ילד שנשאר בלי אחות בגיל 11, זה ילד שבגיל 12 אמר לי 'אמא, בשביל מה החיים האלה כל כך קשים?' , 'בשביל מה לנדוד כדי שיהרגו אותנו?'.

קזצ'קוב אנה: זה ילד עם פוטנציאל וגנים טובים, הוא צריך לקבל השכלה גבוהה, הוא צריך שיעורים פרטיים, רק שנה שילמו.

סופה לנדבר: רבותיי, שמעתם את החלק הכי עצוב.

סופה לנדבר: אני רוצה, שכל אחד מכם ייקח על עצמו חלק, כדי שאנחנו נסיים את הסיוט של המשפחות האלה ממשיכות להיות בו.

סופה לנדבר: ישראל ומשרד השיכון, מה אנחנו עושים עם הגברת?

סופה לנדבר: אני מבינה שזה לא בעיה של משרד השיכון, אבל יש לה בעיה של משכנתא.

ישראל שוורץ: הקפיאו לה לשנה את תשלומי המשכנתא, כלומר, היא לא צריכה... אני אתן לה מכתב.

ישראל שוורץ: ב-29 למרץ הוקפאה המשכנתא ל-12 חודשים.

ישראל שוורץ: אם הגברת לא קיבלה את ההודעה מהבנק, היא תשאיר לי את הכתובת, היא תקבל את ההודעה.

ישראל שוורץ: אני לא מדבר על מה שאני צריך לעשות, אלא על מה שקרה: שנה היא לא צריכה, ממרץ, להחזיר את המשכנתא.

ישראל שוורץ: היתה ועדה ביחד עם נציג הבנק וזאת היתה ההחלטה.

ישראל שוורץ: אני אעבור ואני אבדוק למה הבנק לא...

קויפמן אליזבטה: (מדברת ברוסית).

סופה לנדבר: היא אומרת, שמישהו שבבנק בחדרה אמר לה שסירבו לה, והיא אומרת שזה היה לפני חודשיים.

סופה לנדבר: ישראל, מה אנחנו עושים?

ישראל שוורץ: אני אמרתי לך, אני אחזור למשרד ואראה מה קרה בבנק שהאישה לא קיבלה את ההודעה, כי אני מדבר לא על מה שנעשה מחר, אלא על מה שקרה אתמול.

ישראל שוורץ: ורק שתדע הגברת, ההחלטה היא עד מרץ שנה הבאה.

ישראל שוורץ: הגברת צריכה בינואר בשנה הבאה לפנות שוב, כדי שתהיה רציפות.

ישראל שוורץ: כבר שתדע היום שבינואר שנה הבאה היא תפנה לבנק, כדי לחדש את הטיפול.

סופה לנדבר: אז כמה זה יכול להימשך?

ישראל שוורץ: אמרתי, בינואר עד מרץ צריך לטפל.

טפליצקי אליאונורה: לפנות בקשר למה?

טפליצקי אליאונורה: בקשר לפטור מהמשכנתא או להקלה במשכנתא?

ישראל שוורץ: את תפני לכל מה שאת חושבת שאת צריכה לקבל והוועדה תעשה את מה שהיא יכולה.

ישראל שוורץ: נכון להיום, ממרץ שנה זו, הקפיאו את תשלומי המשכנתא.

טפליצקי אליאנורה: ואתה מוכן לבדוק למה בסופו של דבר עכשיו, ביוני, היא שילמה את המשכנתא.

ישראל שוורץ: אני, מזה מתפרנס, זה לא או לא מוכן, זה העבודה שלי.

טפליצקי אליאנורה: לא, אבל אנחנו לא ביקשנו את ההקפאה של המשכנתא.

ישראל שוורץ: זה מה שהוועדה נתנה.

ישראל שוורץ: זה אומר, שממרץ שנה זו ועד מרץ שנה הבאה אין בעיה, כי הקפיאו את תשלומי המשכנתא ואני מציע שבינואר שנה הבאה תחדשו את הבקשה, כדי שיהיה רצף.

סופה לנדבר: כל שנה היא צריכה לעשות את זה?

ישראל שוורץ: בשנה הבאה, אחרי שכבר עברה איזו תקופה והמצב התייצב, הוועדה תראה מה היא יכולה לעשות.

ישראל שוורץ: אני לא יכול להתחייב מה יהיה במרץ שנה הבאה, אבל במרץ שנה הבאה אני חושב שהפתרון צריך להיות כבר קבוע ולא כל שנה, כל שנה.

אליאונורה טפליצקי: היא שואלת, האם התקבלה החלטה, אז יחזירו לה עבור החודשים שהיא שילמה?

ישראל שוורץ: לדעתי, צריך להחזיר לה.

אליאונורה טפליצקי: אפשר לקבל את ההחלטה בדואר, שיהיה לה בבית את ההחלטה?

ישראל שוורץ: אני אדאג שמישהו בבנק יתקשר, אתם תשאירו לי מספר טלפון, יתקשרו מהבנק.

סופה לנדבר: שואלים באיזה במקרים הם יכולים לבקש הטבות במשכנתא.

ישראל שוורץ: כל אזרח שחושב שקשה לו עם משכנתא, יכול לפנות, אין מחסום שאומר "זה מותר לו וזה אסור לו".

סופה לנדבר: ישראל, אני מציעה לך שתספר לנו, אני יודעת שאנחנו טיפלנו דרך האגף שלך ודרכך בהמון מקרים שאנשים נכשלו לשלם משכנתא.

סופה לנדבר: אני חושבת שלוועדה ולאנשים שנמצאים כאן יהיה חשוב מאוד לדעת.

ישראל שוורץ: במסגרת החוק להגנה על לוקחי משכנתאות, יש ועדות שבראשן עומד נציג משרד האוצר, משתתף איש משרד השיכון ונציג מהבנק.

ישראל שוורץ: יש ועדה אחת ואם האדם לא מרוצה, הוא יכול תוך שבועיים להגיש בקשה לוועדה יותר גבוהה.

ישראל שוורץ: זה נכון לא רק לנפגעי טרור, לכל אזרח.

ישראל שוורץ: עדיף להגיש את הבקשה כשרואים שהולכת להיות בעיה ולא אחרי שכבר יש חובות גדולים.

ישראל שוורץ: את הבקשה מגישים בבנק שבו לקחו את המשכנתא עם כל המסמכים.

ישראל שוורץ: זהו.

סופה לנדבר: ובמקרה שכירות?

ישראל שוורץ: שכירות זה סיפור אחר.

אלכס מילר: בן אדם נפגע, הוא גר בדירה שכורה, מה הפרוצדורה?

ישראל שוורץ: בעיקרון, אמרתי לפני שהגעת, יש פה אנשים מביטוח לאומי, שהזכויות של נפגעי הטרור זהות לזכויות של נפגעי צה"ל ובגדול, חוץ מדיור ציבורי, זה כאילו צריך להיפתר, אבל במקרים חריגים אנחנו מסייעים.

ברוריה סלפון: אני רציתי להציע משהו.

ברוריה סלפון: כל תשובה שתישאל, אנחנו ניתן תשובה חלקית, לא ממצה.

ברוריה סלפון: אם נקבל רשימה של כל האנשים, תעודת זהות, טלפון, תאריך הפגיעה, הסטטוס, אם זה הורה שכול, אלמן או נכה, ומה הבעיה, או למי מבני המשפחה הבעיה מתייחסת, כי יכול להיות שיש אלמנה והבעיה מתייחסת לילדים.

ברוריה סלפון: אז יהיה לנו יותר קל אם יהיה לנו גם פלאפון ואנחנו מבטיחים לבדוק ולענות.

סופה לנדבר: אנחנו הכנו רשימה.

ברוריה סלפון: אבל עם תעודת זהות, את זה אנחנו לא קיבלנו מבעוד מועד.

סופה לנדבר: אנחנו נמסור לך את הרשימה.

סופה לנדבר: אני חושבת שברשימה טלפונים, יש שם גם תעודת זהות.

תמרה זבדין: (מדברת ברוסית).

סופה לנדבר: היא אומרת שעשו לה הטבות בתשלומי משכנתא, אבל זה לא כל כך עוזר לה נכון להיום, לא מספיק.

ישראל שוורץ: לא מספיק, את מתכוונת.

ישראל שוורץ: אני מוכן לבדוק את זה.

ישראל שוורץ: אני רוצה עוד מלה.

ישראל שוורץ: הכלים שעומדים לרשות הוועדה הם לא רבים מדי, בעיקר זה הארכת תקופת ההלוואה, אם יש חוב פיגורים, להפוך אותו במקום תשלום אחד לחלק מהלוואה וכך הלאה.

ישראל שוורץ: כלים של מענק, לשלם במקום האיש, לצערי אין לנו.

ישראל שוורץ: ככה שגם היכולות מוגבלות, אבל אני מוכן לבדוק תמיד.

סופה לנדבר: עמותה, אתם רוצים להגיד לנו במה אתם מטפלים, מה אתם עושים ובמה אתם יכולים?

סופה לנדבר: אתם ראיתם ושמעתם את המקרים.

אורלי גל: בהחלט.

אורלי גל: ברשותך, אני אדבר רק לגבי דוברי הרוסית, כי אנחנו עד היום טיפלנו בשלושים אלף איש, אבל אני רוצה להתייחס רק לדוברי הרוסית.

אורלי גל: עד היום פנו לעמותת נט"ל 700 איש דוברי רוסית, חלקם הופנו על ידי ביטוח לאומי.

אורלי גל: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם הביטוח הלאומי, אבל חשוב שיהיה שיתוף פעולה יותר חזק ואנחנו נשמח לטפל בכל אדם שאתם תפנו.

אורלי גל: אנחנו מטפלים בכל בני המשפחה, זה בכלל לא חשוב לנו אם זה הנפגע עצמו, ואפילו חברים, כי יש חברים קרובים גם כן שנפגעו מבחינה נפשית, כיוון שהיו קרובים לבני המשפחה.

אורלי גל: העמותה יכולה לספק מספר שירותים בתחום הפסיכולוגי ויש פה לא מעט בעיות בתחום הזה.

אורלי גל: יש לנו קו סיוע נפשי, מודל מיוחד שנבנה, טיפול דרך קו טלפון שהוא יוצא דופן, שיש לנו מאות מטופלים.

אורלי גל: יש אנשים שזקוקים לשיחות ולתמיכה ולעזרה בשיחה.

אורלי גל: מעבר לזה, מה שאנחנו עשינו עד היום, אנחנו פנינו לעמותות וגורמים במדינה, כדי לסייע לאנשים אם הם צריכים דברים חומריים.

אורלי גל: זה יכול להיות ממכונת כביסה עד כל עזרה שהיא, ואנחנו עושים את זה לא מעט.

אורלי גל: אם אנחנו מזהים שיש בעיות לאנשים מעבר לבעיות הפסיכולוגיות, כמו בעיות חומרים ואני אגיד אפילו מכונת כביסה שבן אדם צריך, אנחנו פונים לעמותות אחרות, או לגורמים במדינה ואנחנו משמשים מתווכים כדי לעזור לאותם אנשים וזה קורה הרבה.

אורלי גל: מעבר לזה, יש לנו מרכז קליני שנותן טיפול פרטני, זוגי, משפחתי, קבוצתי.

אורלי גל: יש לנו פסיכולוגים בכל הארץ, זאת אומרת, צריך להבין שזה לא רק בתל אביב, למרות שהמרכז שלנו הוא בתל אביב, אבל יש לנו במספר מקומות.

אורלי גל: זה קו חינם, 1-800-363-363.

אורלי גל: אם נקבל את השמות והכתובת של כולם, אנחנו נשלח להם גם באופן מסודר ברוסית את הפרוספקט, את החומר, בשמחה.

ברוריה סלפון: בהקשר לטיפול פסיכולוגי, אני רוצה לציין שאנחנו, עובדי השיקום במוסד לביטוח לאומי, אנחנו מממנים את הטיפול הפסיכולוגי.

ברוריה סלפון: אנחנו מחליטים על הגורם המתאים לטיפול לפי סוג הבעיה, לכן אנחנו לא מפנים את כולם באופן מסיבי רק לנט"ל, לפי סוג הבעיה.

ברוריה סלפון: עכשיו, גם אם יש צורך בטיפול בשפת האם, אנחנו עובדים מול פסיכולוגים פרטיים שגם הם דוברי רוסית, וברגע שיש בעיה כזאת, היא ניתנת לפיתרון, אבל כמובן לקבוצת הזכאים.

ברוריה סלפון: אם יש בני משפחה אחרים שהם לא זכאים, אותם אנחנו לא יכולים לממן לצערנו, אנחנו עובדים בדיוק לפי ההוראות.

סופה לנדבר: אני מסבירה שאתם תתקשרו לכל אחד בנפרד, או ברשימה שנתנו ותנסו לבדוק.

ברוריה סלפון: אנחנו נבדוק ואם חסר אינפורמציה, אנחנו נתקשר אליהם להשלמת האינפורמציה.

סופה לנדבר: אולי תתנו להם טלפונים?

ברוריה סלפון: אנחנו השארנו טלפונים למי שרושם.

נורית יצחק: אני רוצה להוסיף, לעניין מידע על זכויות של נפגעי איבה באופן כללי בביטוח הלאומי, בחודש הבא אגף ההסברה של המוסד מוציא חוברת חדשה מעודכנת לינואר 2006, חוברת שמאגדת את כל הזכויות של נפגעי איבה, ברוסית, אז ברגע שהחוברת תגיע מהדפוס, אנחנו נדאג לשלוח אותה לכתובתם של כל הנפגעים שהגיעו לכאן וכמובן שהיא תהיה בכל הסניפים שלנו בארץ.

סופה לנדבר: אני רוצה שהפדרציה תקבל וגם אנחנו, כוועדת פניות הציבור, נקבל את החוברת הזאת.

יעקב עמר: אני מזהה פה איזושהי בעיה של פער, שאנשים לא יודעים מה צריך לעשות בדיוק, ומאחר שיש פה כל כך הרבה גופים שמטפלים, אז אני לא רואה שום בעיה שקודם כל יפרסמו ומה שאמרה עכשיו נורית, מבחינת המשרד, אז אין בעיה, הם יפרסמו ויידעו.

יעקב עמר: אבל אם ישנם פערים, או צריך שיהיה איזשהו מפגש עם אנשים בעמותות שמרכזות פעילויות כאלה, שאפשר לשבת עם הגורמים המוסמכים, גם במשרד הרווחה וגם בביטוח הלאומי, להסביר, להראות, איך מגישים, מה עושים, כדי שלאנשים יהיו כל הדברים האלה ברורים, שייתנו את ההסבר.

יעקב עמר: אלה דברים שהם מאוד כלליים, צריך גם לקחת בחשבון שכל איש בביטוח הלאומי הוא בפני עצמו, כלומר כל אחד עם הקריטריונים שלו והפרמטרים שלו, כדי שיידעו אם הוא זכאי או לא זכאי ואנחנו עובדים על פי חוק, אז אין מה לעשות, אנחנו מנהלים את כל הדברים האלה על פי חוק ואנחנו יכולים לעזור ולסייע בתחום הזה בצורה מלאה בלי שום בעיה, גם עם הגורמים המקצועיים, גם איתנו וגם עם הגופים האחרים שהם מסייעים לאחרים שהם יכולים לתת, אולי להשלים את הפערים של מה שהחוק לא נותן, הם נותנים, כמו שאנחנו יודעים היום, כל אותן עמותות שנותנות ומשלימות את הפער.

סופה לנדבר: אז אתה מציע לעשות?

יעקב עמר: מה שאני ממליץ לכל אותם גופים, למשל יש פה גוף של דוברי רוסית, אני יכול לעשות מפגש איתם עם הגופים הרלוונטיים אצלנו.

יעקב עמר: הם יכולים לשבת אתי, אני יכול לתת את כל המידע שקיים אצלי בתוך המסגרת הזו ולהעביר לאותם אנשים ולאותם אנשים שנפגעו שאולי יש איזה שהוא פרמטר כזה או אחר שהם לא קיבלו, והם כן יכולים לקבל.

יעקב עמר: הטלפונים נמצאים אצלם, הם יכולים לפנות.

סופה לנדבר: אני מציעה לעשות דבר כזה: אנחנו מציעים כוועדה להקים גוף משותף של נציגים מכל המשרדים שהיו היום כאן ושתטפלו יחד בבעיה, בגלל שכאשר בן אדם בעצמו נפגע, או מישהו נהרג או במשפחה יש נפגעי טרור והוא מסתובב בין הביורוקרטיה של מדינת ישראל לבן אדם בריא שלא נפגע, גם לא כל כך פשוט ואנחנו כולנו מכירים.

סופה לנדבר: אני קודם כל רוצה להגיד תודה שבאתם לישיבה.

סופה לנדבר: לך אני רוצה להגיד, אנחנו לא בטעות שלנו לא הזמנו את משרד הקליטה, אנחנו נטפל בך, כלומר במקרה שלך, בגלל שהמקרה שלך לא שייך למשרד השיכון ומנהלת הוועדה קלטה באופן מקרי ואני, תודה לך שאת עשית את העבודה הטובה.

סופה לנדבר: גם לך, ניר.

סופה לנדבר: משרד הפנים, אתם תיקחו את המסמכים של הגברת?

הדס דריסק: בכל מקרה שזר שמעורב בפגיעה, אנחנו ניקח את הפרטים, אין בעיה.

הדס דריסק: אם זה לא עונה לנוהל, יש ועדה שדנה - - -,

סופה לנדבר: היא כבר בת 71 ומשנה לשנה זה מאוד קשה לה.

הדס דריסק: תני לי את הפרטים שלה ואני אבדוק מה אפשר לעשות, אין שום בעיה.

שרה סיני: נראה לי ששווה היה לחשוב על איזה שהוא פרסום כפרסום משותף של כל הגופים שמטפלים בציבור הזה, מכיוון שאם יש חוברת של הביטוח הלאומי או חוברת של משרד העבודה והרווחה ומשרד השיכון מוציא עוד חוברת והם צריכים לאסוף את כל החוברות ולעשות אינטגרציה בין החוברות, לא יודעת, נראה לי לא כל כך סביר שאדם רגיל, לא אדם נפגע טרור, יוכל בעצם למצות את זכויותיו, גם אדם רגיל מן השורה.

שרה סיני: עכשיו, מה שאני רואה, לפחות מהניסיון שלי במשרדי ממשלה, זה שכשקמה איזה שהיא ועדה בין משרדית והיא מקבלת אוסף של החלטות, אז בדרך כלל גם יוצאת חוברת מסודרת מדי שנה, עם כל התקנות של ביטוח לאומי ושל משרד השיכון, משרד הקליטה ואם זה בשפה הרוסית אז בכלל זה טוב.

שרה סיני: אני חושבת שאדם יכול להבין שאם הוא לא עומד בקריטריון X, אז הוא עובר לעמוד 35 והוא יודע שהוא עומד בקריטריון Y והוא יודע שהוא לא חייב לפנות לחברת הכנסת, אלא אם הוא פונה למשרד הקליטה, שם יהיה מענה.

שרה סיני: אני חושבת שלגבי גוף, הוא יכול להיות גוף אחר, לאו דווקא ועדה בין משרדית, אבל הניסיון מראה שכשיש ועדה בין משרדית, אז קודם כל, כולם מגיעים וכולם מקבלים החלטות מסודרות בפרק זמן קצר ואם גם מחליטים על נקודת זמן שבה יהיה פרסום משותף, אז אני חושבת שזה פתרון שיוכל להיות מעשי וקל יחסית.

סופה לנדבר: כן, אז אנחנו מבקשים להקים ועדה משותפת, ועדה שתטפל ושאנשים לא יסתובבו בעולם בגלל שמספיק שאסון פקד אותם ואנחנו כולנו רוצים, ואני רואה כאן רצון משותף של כולנו.

סופה לנדבר: את רוצה להוסיף משהו?

אסנת כהן: כן, אני רק רוצה להגיד שבסניפים של המוסד לביטוח לאומי, את כל הקהל של נפגעי פעולות איבה מקבלים כל יום בכל שעה.

אסנת כהן: הם לא צריכים להגיע לדלפק קדמי בשעות של קבלת הקהל של ימי ראשון, שלישי וחמישי.

אסנת כהן: זאת אומרת, מאוד ברור לכל הסניפים שאותם מקבלים בלי תור.

אסנת כהן: הם לא ממתינים, הם ישר נכנסים למחלקה, לעובד המקצועי שמקבל אותם.

אסנת כהן: עכשיו, אם באמת זה לא קורה והם נתקלים בסירוב, אני הייתי מאוד רוצה לקבל את זה, כדי לדעת ולטפל בעניין.

סופה לנדבר: אם כן, תתני מספרי טלפון.

סופה לנדבר: לאן הם צריכים לפנות?

אסנת כהן: לביטוח הלאומי, משרד ראשי.

סופה לנדבר: אנחנו היום נפנה לתקשורת ברוסית, ואנחנו מבקשים מכם בוועדה המשותפת, תקבעו את הנהלים איך להגיע לתקשורת ולפרסם את כל הדברים, זה קצה של הבעיות.

סופה לנדבר: אנחנו הצלחנו להביא לכאן, בגלל שאתם מבינים שלהביא מרחוק בתשע בבוקר לירושלים אנשים, זה לא כל כך פשוט, אבל אני אומרת לכם, כל כך הרבה בעיות וכל כך הרבה בכי ואם קורה דבר כזה שכל המשרדים וכל העמותות וכל הרצון שלנו לעזור והם נתקלים בבעיות, אז יש כאן איזה שהיא בעיה.

סופה לנדבר: אני לא רוצה לפתור עכשיו את הבעיה הזאת, אני לא מסוגלת גם לפתור אותה כרגע.

סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו חייבים כולנו לפתור את הבעיה הזאת, בגלל שבכל משרד כל אחד מקבל משכורת, כל אחד עם רצון שלו, אבל איך יכול להיות שהגברת לא קיבלה בחיפה טיפול, כאשר אמרו לה ברוסית, את צריכה לשלם כסף.

סופה לנדבר: איזה מין דבר זה?

סופה לנדבר: אני מבקשת שהוועדה המשותפת הזאת תקבע את הנהלים איך לפרסם את זה.

סופה לנדבר: היום ברוסית יש אימפריה של תקשורת, יש עיתונות, יש רדיו, יש טלוויזיה והדפיקה לכל בית רק דרך כלי תקשורת.

סופה לנדבר: יש רדיו ברוסית רקע, קול ישראל ברוסית, יש ערוץ 9, יש ערוץ בין לאומי, יש ערוצים איך להתקשר עם האנשים האלה.

סופה לנדבר: יש אינטרנט, לא כולם באינטרנט, אבל יש אינטרנט.

סופה לנדבר: אני היום אנסה להופיע גם ברדיו, אני אבקש ממנהלת הרדיו ברוסית ומכל כלי התקשורת לעשות שולחן עגול שאתם תצטרכו להופיע ולהסביר מה קיים, בגלל שמה שאני שמעתי היום ומה שאתם ניסיתם, אני מבינה שהוועדה היתה לא פשוטה, קודם כל השעה לא כל כך נוחה, שנית, המשרד הזה הוא לא כל כך פשוט, ושלישית, הבעיה שאנחנו מנסים לפתור אותה, היא כל כך עמוקה והיא כל כך כואבת והיא כל כך ממושכת, אז אני מסכמת בזה שאני מבקשת להקים ועדה משותפת ולשלב את כל המשרדים כדי לפתור את הבעיה ושנית, תשימו גם דגש על הסברה, בגלל שאם אין הסברה, אז כנראה בגלל זה ישנן חלק מהבעיות של אותם אנשים.

סופה לנדבר: משרד החינוך, אתם נותנים כל עזרה של ייעוץ פסיכולוגי, נכון?

אסתר ירקוני: שאל כאן קודם חבר הכנסת לגבי הסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה, שזה שאלה שצריך לבדוק אותה.

אסתר ירקוני: למיטב ידיעתי, זה נושא שניתן לו מענה במוסדות עצמם.

אסתר ירקוני: אני לא יודעת על איזה שהוא גורם במשרד החינוך שנותן מענה לסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה, אני יכולה לבדוק את זה, אבל לגבי תלמידים במוסדות החינוך, חד משמעית, בבתי הספר, במשרד החינוך וברשויות המקומיות.

סופה לנדבר: אני אסכם את זה בעברית.

סופה לנדבר: תודה רבה.

סופה לנדבר: הגברת לא הבינה.

סופה לנדבר: ישראל, אתה אמרת שיש אגף מיוחד לטיפול במשרד הביטחון.

ישראל שוורץ: לא, אני לא אמרתי את זה.

ישראל שוורץ: אני אמרתי, שאת מה שמקבלים במשרד הביטחון נותן הביטוח הלאומי וזה כולל את כל מרכיבי הדיור, חוץ מדיור ציבורי.

ישראל שוורץ: המקרה של הגברת, זה משרד הקליטה.

סופה לנדבר: תודה רבה