ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 487, 2009-01-20 12:30

אופיר פינס-פז: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה.

אופיר פינס-פז: נתכנסנו לדיון פגרה מיוחד, לדון בנושא השרפה שהיתה במפעל "אגן כימיקלים" באשדוד.

אופיר פינס-פז: אנו מקיימים את הדיון הזה בנוהל של שגרה.

אופיר פינס-פז: אנו מקיימים דיונים מן הסוג הזה כל אימת שמתרחשת תקלה בסדר גודל משמעותי במפעל שיש בו חומרים שעלולים להיות מסוכנים.

אופיר פינס-פז: עשינו את זה בעבר במהלך השנה האחרונה לגבי כמה וכמה מפעלים שלצערנו היו בהם תקלות חמורות שעלו גם בחיי אדם.

אופיר פינס-פז: במקרה הזה המצב שונה, ברוך-השם השרפה טופלה והשתלטו עליה ואף אחד לא נפגע, למיטב ידיעתי, פגיעה משמעותית.

אופיר פינס-פז: אני מציע שנפתח עם מנכ"ל המפעל, מר דוד ניר.

אופיר פינס-פז: בבקשה אדוני.

דוד ניר: ב-14 בינואר, בשעה 17:38 פרצה שרפה במחסן של חומרים ב"אגן כימיקלים".

אופיר פינס-פז: תספר לנו על המפעל "אגן כימיקלים".

דוד ניר: "אגן כימיקלים" הוא מפעל שמייצר חומרים להגנת הצומח מסוג הרבצידים – קוטלי עשבים.

דוד ניר: המפעל מעסיק כ-700 עובדים במעגל הראשון ועוד 1,500 במעגל השני.

דוד ניר: הוא מייצא בכ-2 מיליארד שקלים לכ-120 מדינות בעולם.

אופיר פינס-פז: זה חומר ההדברה שיש עליו מגבלות שימושיות ואישרנו בוועדה, נכון?

דוד ניר: לא.

דוד ניר: אין מגבלות שימושיות.

יוסי ענבר: זה לא מתיל-ברומיד.

דוד ניר: יש סינתיזה אורגנית, כמו בכל מפעל.

דוד ניר: כמו שחברת "טבע" נותנת תרופות לבני אדם, אנחנו נותנים תרופות לצמחים או לעשבים על מנת שנוכל לגדל יותר.

אופיר פינס-פז: כמה זמן המפעל קיים?

דוד ניר: המפעל קיים מ-1949 והועבר לאזור התעשייה הצפוני של אשדוד בשנת 1971.

אופיר פינס-פז: עוד מעט 40 שנה.

אופיר פינס-פז: יפה.

אופיר פינס-פז: נחזור לאירוע.

אופיר פינס-פז: היית במפעל כאשר האירוע פרץ?

דוד ניר: הייתי במפעל.

דוד ניר: האירוע התרחש בשעה 17:38 במחסן חומרים שהוא מחסן ביניים, מחסן של מחלקת הייצור.

דוד ניר: מחסן החומרים הזה מכיל מוצקים והמחלקה מייצרת גם פורמולציות של מוצקים.

דוד ניר: עובדי החברה הוזנקו בנוהל חירום – יש לנו צוות חירום מפעלי – דרך מערכת הטלמסר.

דוד ניר: הגיעו למחסן ולמעשה כבר בשניות הראשונות עבדו על הפרדת המחסן משאר מתקני הייצור, אמצעי הייצור ואמצעי האחסון של החברה.

אופיר פינס-פז: איך הם הפרידו?

דוד ניר: לחברה יש מערך גדול ומורכב מאוד של כיבוי אש, עם מכל של 5,000 קו"ב וצנרת מים ומערכות קצף ש"רצות" לכל הצמתים.

דוד ניר: ההפרדה בוצעה בעיקר באמצעות תותחי קצף שהפרידו בין המחסן הבוער ובין אמצעי האחסון והייצור.

דוד ניר: בראש מעייניהם היתה ההפרדה.

דוד ניר: ידענו ששירותי כיבוי אש יגיעו ויטפלו בכיבוי של המחסן עצמו.

דוד ניר: אנחנו התעסקנו בעיקר בהפרדה.

דוד ניר: כאשר הגיעו צוותי כיבוי אש הם אכן עשו את עבודתם בצורה מקצועית.

אופיר פינס-פז: בתוך כמה זמן הם הגיעו?

דוד ניר: אני לא זוכר את הזמן המדויק.

דוד ניר: אני מניח שזה רשום אצלם.

דוד ניר: תוך כמה דקות – 20 דקות או משהו כזה.

אופיר פינס-פז: זמן רב יחסית.

אופיר פינס-פז: תיכף נדבר איתם.

אופיר פינס-פז: לפי התמונות שראיתי בטלוויזיה השרפה היתה גדולה.

אופיר פינס-פז: בין אם הפרדתם ובין אם לא הפרדתם, הלהבות היו עצומות.

דוד ניר: המחסן עצמו קטן יחסית, של 10 על 20 מטרים.

דוד ניר: כפי שאמרתי, החומרים שהיו בתוכו הם חומרים מוצקים.

דוד ניר: היתה להבה, היתה שרפה.

דוד ניר: אנחנו, ביחד עם אנשי איכות הסביבה והכבאים, היינו במרחק 10-15 מטר מהמחסן.

אופיר פינס-פז: החומרים שם היו כל-כך דליקים?

אופיר פינס-פז: אילו חומרים היו במחסן?

דוד ניר: אלה חומרים פחות או יותר מוגמרים.

דוד ניר: כאשר האש התלבתה היו גם חומרים שיכלו להתפוצץ, אבל הם חומרים שלא מוגדרים כנפיצים.

דוד ניר: בתוך המחסן היו חומרים להגנת הצומח והיו גם חומרי גלם לפורמולציות.

דוד ניר: כאשר יש כבר מוקד אש גדול החומרים האלה כמובן מלבים את עצמם ובוערים.

אופיר פינס-פז: אתה מדבר כל הזמן על חומרים, אבל לא אומר אילו חומרים.

דוד ניר: אני יכול לקרוא כאן את הרשימה.

דוד ניר: אלה חומרים להגנת הצומח.

דוד ניר: היו במחסן: Amigan, Ametrin, Diflufenican, Ethofumesate, Glyphosate, Hydroprop, Paratoluen sulfonic acid, Pottasium nitrate, Pyrazol tech, Sec butyl urea, Sulccotrion, Supergil, Terbutrex, Tralkoxydim.

אופיר פינס-פז: עכשיו הכול ברור, אפשר לפזר את הישיבה ...

אופיר פינס-פז: אתה אומר שהחומרים האלה היו דליקים ואמרת שיש סכנה של פיצוץ וריאקציה.

דוד ניר: היו בסביבה התפוצצויות, כלומר זה קרה.

אופיר פינס-פז: היו התפוצצויות בתוך המחסן?

דוד ניר: ראינו התפוצצות גם של חבית או שתיים שהיו מחוץ למחסן ומקור החום השפיע עליהן.

דוד ניר: הלהבות במחסן היו גבוהות.

דוד ניר: אנחנו לא יודעים אם זה נגרם מפיצוץ במחסן או מהאש שלובתה.

אופיר פינס-פז: אתה לא מומחה לתחום הזה.

אופיר פינס-פז: על כך נשאל את אנשי כיבוי האש.

דוד ניר: אני רוצה לציין שמעבר לוועדת הבדיקה שאני מיניתי בתוך המפעל, יש שלושה חוקרי שרפות בלתי תלויים שעובדים במפעל כבר ימים רבים כדי לחפש ולמצוא את המקור: אחד מטעם כיבוי אש, אחד מטעם הביטוח ואחד שאנו הזמנו.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: נעבור לאנשי כיבוי אש.

חיים תמם: מר דני ששון הוא מפקד שירותי כבאות אשקלון.

חיים תמם: הוא היה באירוע, הגיע לשם 2 דקות אחרי תחילת האירוע.

אופיר פינס-פז: נאמר כאן שהגיעו אחרי 20 דקות.

חיים תמם: ייתכן שברגעים כאלה של לחץ 2 דקות מרגישות כמו 20 דקות.

אופיר פינס-פז: אנחנו יודעים תמיד שיש ויכוחים בין אשקלון ובין אשדוד בכבאות.

אופיר פינס-פז: אני מקווה שזה לא משפיע על השעון ...

דני ששון: ההודעה התקבלה ב-17:42.

דני ששון: כל הכבאים היו בתחנה.

דני ששון: ב-17:44 היינו כבר בתוך זירת האירוע.

אופיר פינס-פז: התחנה כל-כך קרובה?

דני ששון: קרובה למדי.

דני ששון: זה היה בשעות הערב.

דני ששון: תוך 2-3 דקות ממש היינו כבר בתוך זירת האירוע.

אופיר פינס-פז: יפה.

דני ששון: הגעתי ראשון, עוד לפני צוות הכיבוי כי הייתי בתחנה באשדוד באותם רגעים.

יורם מרציאנו: אתה היית שם לאחר 2-3 דקות.

יורם מרציאנו: ומתי הגיעו הכבאים?

דני ששון: הייתי שם תוך דקה וחצי או שתי דקות והכבאים הגיעו תוך 3 דקות.

אופיר פינס-פז: איך?

אופיר פינס-פז: אתה אומר שהם באשקלון.

דני ששון: יש כבאים בתחנת כיבוי גדולה מאוד באשדוד, בחלק הצפוני של העיר.

דני ששון: יוצאים לרחוב בני הברית ותוך 3 דקות ניתן להגיע למפעל בנסיעה עם סירנות.

אופיר פינס-פז: ניתן היה להבין כאילו הגיעו תוך 3 דקות מאשקלון.

דני ששון: ממש לא.

דני ששון: אנחנו פרוסים במקומות רבים.

דני ששון: תיכף אתייחס לפריסה שלנו לאור מצב החירום ומבצע "עופרת יצוקה" שהיינו בו.

דני ששון: הגענו תוך 3 דקות אל תוך זירת האירוע.

דני ששון: אני, מפקד תחנת הכיבוי, הגעתי ממש תוך דקה וחצי.

דני ששון: ראינו שם עשן סמיך שחור ואש בלהבות גדולות מאוד.

דני ששון: באופן מיידי הפעלתי נוהל שנקרא "אשדוד אדום" שמשמעותו הגעה של מספר גדול של כבאים ושל אמצעים מרמת-גן, גבעתיים, רחובות, ראשון-לציון ובאר-שבע, מכל המרחב.

דני ששון: בשלב הראשון הגיעו 15 כבאים שהיו בתוך תחנת אשדוד והתחילו לתת מענה ראשון.

דני ששון: תוך כדי שאנו נותנים מענה ראשון נשמעו הדי פיצוץ, חלקים עפו למרחק 20 ומשהו מטרים.

דני ששון: דברים שעפו גרמו לדלקה בשני המפעלים הסמוכים מן הצד השני של הכביש, אחד מהם הוא מפעל "קרן בנגב" שיש בו חומצה אצטית.

דני ששון: החלה דלקה בחצר שני המפעלים.

דני ששון: כלומר מייד כשהגענו לשם זיהינו 3 זירות גדולות: מפעל "אגן כימיקלים" ושני מפעלים נוספים.

דני ששון: סדר הכוחות שהגיע חולק ל-3 גזרות והתחילו בביצוע כיבוי באמצעות קצף, ומגובה באמצעות סולם.

דני ששון: תוך כדי ביצוע הכיבוי התחיל להצטבר סד"כ נוסף של יחידות חומרים מסוכנים.

דני ששון: היתה לנו היערכות נוספת.

דני ששון: יחידת חומרים מסוכנים של חדרה ששהתה בקריית-גת הגיעה למפעל, הגיעה יחידה מפתח-תקווה, יחידת היס"מ הגיעה.

דני ששון: צריך לציין שבשלב הראשוני הגיע אליי מפקד תחנת המשטרה באשדוד, סנ"ץ דני אלגרט.

דני ששון: אמרתי שבאופן מיידי אני מבקש שיסגור לי מב"ר (מרחק בידוד ראשוני) 500 מטר ושיסגור לי 1,000 מטר הסתגרות לכיוון העשן הסמיך השחור.

דני ששון: בהערכת הסיכונים הראשונה שעשיתי זה מה שדרשתי לעשות באופן מיידי.

אופיר פינס-פז: מה משמעות הדרישות האלה?

דני ששון: הכוונה לשטח סגור מבחינת מרחק בידוד ראשוני, שאל המקום הזה לא נכנס אף אחד.

דני ששון: על אנשים שצריכים להיכנס אל תוך הזירה להיות ממוגנים עם מערכות נשימה ועם אמצעים מאובטחים.

דני ששון: זה הצעד הראשון.

דני ששון: ההסתגרות של 1,000 מטר לכיוון העשן הסמיך השחור משמעותה להסתגר בתוך בתים ולא להיות בחוץ.

דני ששון: ביחד עם המשטרה ועם הרשות המקומית הם פעלו להעביר את הדיווח הזה, ולראיה הנמל שהרגיש את הריח באופן חריף למדי התפנה, פינו את כל העובדים מן הנמל, ובשאר המקומות, בשכונות הצפוניות, אנשים הסתגרו בתוך הבתים.

דני ששון: במקביל פעלנו, תוך כדי שעשינו את הערכת המצב הראשונית בחפ"ק עם המשטרה והרשות המקומית והמשרד להגנת הסביבה, בצבירת הסד"כ וביצוע כיבוי.

דני ששון: חברנו עם המפעל.

אופיר פינס-פז: לפי מיטב ידיעתך היו ב"אגן כימיקלים" חומרים מסוכנים?

דני ששון: בוודאי.

דני ששון: המפעל מחזיק חומרים מסוכנים.

אופיר פינס-פז: כל הרשימה שהוא הקריא זה חומרים מסוכנים?

אופיר פינס-פז: אין הגדרה מה זה חומרים מסוכנים?

יוסי ענבר: זה נכלל בהגדרה של חומרים מסוכנים.

אופיר פינס-פז: כלומר אתה יודע מראש כמכבי אש באזור, בלי קשר לשרפה, באיזה מפעל באזור יש חומרים מסוכנים?

דני ששון: אני מכיר היטב את המפעל הזה.

דני ששון: ב-28 בנובמבר 2008 עשינו תרגיל גדול במפעל על אירוע חומרים מסוכנים, בדקנו אירוע אפשרי של דליפה והפעלת יחידות חומרים מסוכנים.

דני ששון: אני מכיר ויודע בדיוק מה יש במפעל.

יורם מרציאנו: ולאור התרגיל ומה שאירע בזמן אמת, איך אתה מעריך את הפעילות של המפעל ביחד אתכם ועם כוחות ההצלה?

דני ששון: היתה תגובה נכונה ומהירה.

דני ששון: הם פעלו מבפנים על מנת לקרר ואנחנו פעלנו מבחוץ על מנת לכבות.

דני ששון: בסוף חברנו זה עם זה.

דני ששון: עבדנו במשותף בפנים עם המלגזה, פינינו את החביות, קיררנו וכיבינו את יתר החביות.

דני ששון: החביות שהיו בחוץ בערו והתלקחו מעבר למחסן ולסככה.

אופיר פינס-פז: בתוך המחסן גם היו חביות-חביות?

אופיר פינס-פז: איך זה בנוי?

דוד ניר: זה שקי ענק.

אופיר פינס-פז: כמה זמן ארך האירוע?

דני ששון: מרגע שהגענו ועד שהודענו על שליטה וגמר ביצוע חלפו שעתיים.

דני ששון: יש לציין, עם צבירת הסד"כ פעלו שם 53 כבאים, 6 מנופים, 6 רכבי אספקה של 13,000 ליטר.

דני ששון: לאחר שיחת טלפון אחת הגיעו כוחות סיוע מחיל האוויר, מפלמחים ותל נוף, הגיעו עם צוותים ועם הרכבים שלהם, ויש להם תותחי מים של 70 מטר.

דני ששון: יש לציין דבר נוסף, לא ידעתי בהתחלה לאן זה יתפתח אז הופעלה גם היחידה של המשטרה, היס"מניקים שהגיעו לשם כדי לתת מענה אם האירוע ייצא מכלל שליטה.

דני ששון: לשמחתנו האירוע לא יצא משליטה.

דני ששון: כפי שנאמר, אנשי המפעל דאגו לקרר את יתר המפעל ואנחנו פעלנו במוקד העיקרי.

דני ששון: חשוב לציין, בימים כתיקונם, אם עכשיו יקרה אירוע יש לנו בסך הכול 4 כבאים.

דני ששון: עלינו לתת את הדעת מה היה קורה אם אירוע כזה היה מתרחש עכשיו כאשר יש רק 4 כבאים.

אופיר פינס-פז: איך היו כל-כך הרבה כבאים אז?

יורם מרציאנו: בגלל מבצע "עופרת יצוקה".

דני ששון: היינו בהיערכות מיוחדת בעקבות מבצע "עופרת יצוקה".

דני ששון: כל הכבאים של שירותי הכבאות במרחב עבדו 24 שעות ביממה.

דני ששון: היו לנו משמרות מוכפלות בסיוע מגורמים אחרים.

דני ששון: גם כבאים של פיקוד העורף היו אצלנו בכוננות.

דני ששון: באמת היה כאן הרבה מזל.

אופיר פינס-פז: ואם הייתם במצבת כוח-אדם רגילה של 4 כבאים?

דני ששון: אני לא בטוח שהייתי משתלט על השרפה באופן מיידי ואני לא בטוח שהאירוע לא היה יוצא משליטה.

דני ששון: אני אומר את זה באחריות.

אופיר פינס-פז: כי מוקד האש היה חזק.

דני ששון: נכון.

דני ששון: היו שם פטריות אש, היו המון פיצוצים, הלהבות הגיעו לגובה של 20 מטרים.

אופיר פינס-פז: מה מקור השרפה?

דני ששון: לא אחראי מבחינתי להגיד עכשיו שאנחנו יודעים את המסקנות הסופיות.

דני ששון: הצבנו מספר חוקרים.

דני ששון: יש מהנדס כימיה שחוקר את כל הקטע הזה מטעמנו.

דני ששון: הצבנו צוות חוקרים של שירותי כבאות כדי לברר את הנסיבות.

דני ששון: אבל אני יכול להגיד כבר כעת ממה האירוע לא נבע.

דני ששון: הוא לא נבע מכשל חשמלי, בניגוד למה שהודיעו בתקשורת.

דני ששון: קיבלתי חוות דעת של מהנדס חשמל.

דני ששון: הוא לא נבע מהצתה.

דני ששון: ערכנו תשאול עם המפעל.

דני ששון: הוא לא נבע גם מטיל שפגע במפעל, שוב בניגוד למה שנאמר בתקשורת.

אופיר פינס-פז: כלומר זה לא טיל, לא הצתה ולא קצר חשמלי.

אופיר פינס-פז: אז מה זה כן?

דני ששון: אנחנו בודקים את כל הדברים הנוספים.

אופיר פינס-פז: מה יכול להיות?

דני ששון: תתכן ריאקציה בשל סיבה כזאת או אחרת.

דני ששון: אנחנו בודקים.

דני ששון: זה נבדק על-ידי מהנדס כימיה והבדיקה נערכת גם עם גורמי המפעל.

אופיר פינס-פז: מתי תסתיים הבדיקה?

דני ששון: בעוד כמה ימים.

אופיר פינס-פז: אגיד לך למה לא כל-כך הגיוני שזה נבע מריאקציה כי הרי במחסן הזה הכול הסתיים, העבודה הסתיימה.

אופיר פינס-פז: זה מחסן אחסון בלבד.

אופיר פינס-פז: נכון?

אופיר פינס-פז: אין עבודה עכשיו על החומרים האלה.

אופיר פינס-פז: לכן לא כל-כך הגיוני שזה ריאקציה.

אופיר פינס-פז: אבל אני מומחה קטן לעניין הזה.

דני ששון: ברמת חובב, על-פי תחקירים שקיבלתי אירעו אירועים כאלה, שחביות התפוצצו פתאום למרות שעמדו ללא תנועה.

אופיר פינס-פז: מתי אתם אמורים לפרסם את המסקנות שלכם?

דני ששון: אני מניח שלפחות עוד שבועיים.

דני ששון: אנחנו עדיין חופרים את זירת האירוע ביחד עם אנשי המפעל, עובדים שם ממש עכשיו ובודקים.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: נעבור למשטרת ישראל.

דני אלגרט: אני מפקד תחנת אשדוד.

דני אלגרט: על-פי חוק כאשר יש אירוע כזה משטרת ישראל היא המפקדת על האירוע והיא שאמורה לסנכרן ולטפל מול כל הכוחות שפועלים בזירה כדי להגיע בסופו של דבר להכנה הכי טובה של האירוע ולהצלת חיים.

דני אלגרט: מבחינתנו מדובר כאן באירוע חמור מאוד-מאוד, האירוע החמור ביותר שאירע אי-פעם באשדוד מבחינת חומרים מסוכנים.

דני אלגרט: הוא הגיע בתקופה שהיינו ערוכים למבצע "עופרת יצוקה".

דני אלגרט: אִיוּם הייחוד הכי גדול שלנו במבצע "עופרת יצוקה" היה חשש לפגיעה באחד ממפעלי החומרים המסוכנים ויצירה של אירוע בקנה המידה הזה.

דני אלגרט: אמנם לא פגע במפעל גראד, אבל היה שם מחוֹלֵל אחר של האירוע, שכרגע הוא בעצם לא עקרוני.

דני אלגרט: התוצאה היתה שהגענו לאירוע שבו נאלצנו לתת הוראת הסתגרות בבתים לעשרות אלפי אנשים.

דני אלגרט: בשלב הראשון היו סגורים בבתיהם שלושה רובעים שלמים באשדוד, כל הרובעים הצפוניים.

דני אלגרט: כל אזור התעשייה, הנמל והאזורים המסחריים היו שעה שלמה כמעט בהסתגרות.

דני אלגרט: כאשר הגעתי למקום האירוע פגשתי אכן את מר דני ששון בזירת האירוע.

דני אלגרט: הקמנו שם מייד חפ"ק אחוד שאליו קיבצתי את כל הגורמים – מגן דוד אדום, כיבוי אש, איכות הסביבה, פיקוד העורף, הרשות המקומית.

דני אלגרט: ביחד התחלנו לטקס עצה, לבחון בדיוק על מה מדובר ובאילו חומרים מדובר.

דני אלגרט: אחת הבעיות, אחד הפערים הגדולים הראשונים שהיו לנו שבאמת לא ידענו באילו חומרים מדובר.

אופיר פינס-פז: למה לא ידעתם?

אופיר פינס-פז: מכבי אש ידעו.

דני אלגרט: הגורמים המקצועיים טענו שכאשר יש שרפה ויש תוצרי שרפה אי אפשר למקד את זה ספציפית לחומר כזה או אחר.

דני אלגרט: חששו מאוד מחומרים שהם תוצרי שרפה, פלסטיקים שהן אכן מסוכנים אבל לא בהגדרה של החומרים המסוכנים כפי שמוכרת לנו.

דני אלגרט: במפעל הזה יש חומרים מסוכנים מאוד שלא היו מעורבים באירוע הזה ושקיבלו מאתנו מענה במהלך ההיערכות של "עופרת יצוקה", חומרים כמו ברום וכלור, שאילו היו עולים לאוויר היינו היום בסרט אחר לגמרי.

יורם מרציאנו: אדוני המפקד, באשדוד באילו עוד מפעלים יש חומרים מסוכנים מאוד?

יורם מרציאנו: יש עוד מפעלים כאלה?

דני אלגרט: יש רשימה ארוכה מאוד.

דני אלגרט: אשדוד היא עיר נמל ומטבע הדברים דרך הנמל משנעים הרבה מאוד חומרים מסוכנים, דרך המפעלים שמסביב.

דני אלגרט: זאת עיר תעשייה שאוגרת בתוכה כמויות גדולות מאוד של חומרים מסוכנים.

דני אלגרט: מבחינתנו כתחנה אנו ערוכים לתרחיש כזה בכל ימות השנה, ולא משנה אם היתה כרגע היערכות ל"עופרת יצוקה" או לא.

דני אלגרט: אנחנו מכירים אירוע אולי חמור פחות אבל לא בהרבה, לפני שנה בער מחסן של מפעל "כימורד" ונוצרה אז סכנה גדולה מאוד לסביבה.

דני אלגרט: ביצענו תחקיר מקצועי של האירוע, ממנו עולים הרבה מאוד לקחים, שגם המפעל וגם אחרים צריכים לקחת על עצמם, לתקן ולשפר.

דני אלגרט: מבחינתנו המפעל בשלבים הראשונים של האירוע היה צריך להשתלט על האירוע ולתת מענה.

דני אלגרט: המפעל לא אמור להיות במצב שהאירוע יוצא משליטתו, אלא מערכת הכיבוי ומערכת האבטחה שלו אמורה להיות כזאת שהוא נותן מענה עצמאי לאירוע, ובמידה והאירוע יוצא מכלל שליטה רק אז נכנסים שאר הגורמים כמו כיבוי אש, איכות הסביבה ואנחנו כמובן.

דני אלגרט: במקרה הזה האירוע התחיל בקטן ויכול להיות שפעולות ראשונות אילו היו מתבצעות נכון על-ידי המפעל היו מצליחים לטפל באירוע עוד לפני שאיבד שליטה והגיע לממדים שהגיע.

דני אלגרט: כאשר יצאתי ממשרדי, במרחק 3-4 קילומטרים מהמקום, הבחנו בכדור אש ובענן עשן.

דני אלגרט: למזלנו הרב בניגוד למטאורולוגיה היומיומית שיש באשדוד, ענן העשן הזה פנה מערבה לכיוון הים ולא לכיוון ניר גלים, בני דרום וכל הישובים מסביב.

דני אלגרט: היתה רוח מזרחית, ובדרך כלל אין שם רוח מזרחית בשעות האלה.

יורם מרציאנו: כמו המלחמה – זה הלך לכיוון עזה.

אופיר פינס-פז: לא.

אופיר פינס-פז: הלך לכיוון הים.

דני אלגרט: לכן מבחינתנו הנחיית ההסתגרות היתה ב-360 מעלות בשלבים הראשונים עד שנדע לשלוט על מה שקורה.

דני אלגרט: זה יצר בעיר פניקה גדולה מאוד כי זה התווסף לנושא הגראדים, שבלאו הכי העיר לא היתה רגילה אליהם.

דני אלגרט: כשאמרנו לרובעים הדרומיים להסתגר, בעצם כל העיר הסתגרה.

דני אלגרט: מדובר כאן על עיר של 250,000 תושבים שמסתגרת בתוך הבתים בגלל חשש להיפגע.

אופיר פינס-פז: אתה בטוח שהיתה פניקה?

אופיר פינס-פז: אמרו לי למשל שבמקומונים של אשדוד הנושא הזה לא קיבל שום תשומת לב.

דני אלגרט: אני לא יודע מה עשו במקומונים, אבל אנחנו יודעים את התגובות של התקשורת, אילו שיחות טלפון קיבלנו.

גיל הראל: אני תושב ניר גלים.

גיל הראל: אומר לך למה במקומונים לא היתה התייחסות.

אופיר פינס-פז: תוכל לדבר רק בזכות דיבור.

אופיר פינס-פז: אנא תעביר לי פתק.

דני אלגרט: המקומונים כנראה לא הספיקו להכניס את זה כי סוגרים את העיתון ברביעי בערב.

דני אלגרט: בכל מקרה, העיר היתה בפניקה לא פשוטה.

דני אלגרט: מבחינתנו האירוע הזה הוא לא פחות מאירוע של נפילות הגראדים שהיו בעיר.

דני אלגרט: דובר כאן באירוע רחב היקף, רחב ממדים, שיכול היה לגרום לאסון המוני בקנה מידה מאוד-מאוד משמעותי עם החומרים שיש במפעל הזה.

אופיר פינס-פז: אתה אומר בעצם שיכול להיות שהמפעל היה צריך להתארגן טוב יותר בשלב מוקדם.

אופיר פינס-פז: המפעל טוען שהוא התארגן לא רע בשלב המוקדם.

דני אלגרט: אנחנו מדברים על מבחן התוצאה.

אופיר פינס-פז: אני שואל אותך וגם את המשרד להגנת הסביבה, ותיכף המשנה למנכ"ל ידבר, האם ריאלי בכלל לצאת מנקודת הנחה שמפעלים יכולים לטפל בבעיות בסדרי גודל כאלה בכוחות עצמם, כאילו כל הגורמים החיצוניים זה סוג של מעטפת רק לשעת חירום?

אופיר פינס-פז: אני לא בטוח שזה כל-כך ריאלי.

דני אלגרט: אם היתה נפילה של גראד, כאשר מחולל האירוע היה לא ממש בשליטתם, אירוע שהוא כמעט כוח עליון, אז נכון.

דני אלגרט: אבל אם יש שם שרפה קטנה, שמישהו ראה אותה ורץ לדבר עם מישהו, וההוא רץ לדבר עם שלישי, והשלישי רץ לדבר עם הרביעי ובסופו של דבר זה יצא מכלל שליטה, אז צריך לבדוק את זה.

דני אלגרט: לפי ההבנה שלנו, על-פי התחקיר המקצועי שערכנו אלה פחות או יותר היו פני הדברים.

דני אלגרט: מישהו ראה, רץ, הודיע למישהו, ומישהו אחר הודיע למישהו אחר, ובינתיים קרה מה שקרה.

דני אלגרט: צריך לבחון גם את זה.

דני אלגרט: כולם מדברים כאן במונחים של נס ומזל.

דני אלגרט: אנחנו רגילים כל הזמן לתלות את ההצלחות שלנו בנסים, אבל אני סבור שלא היה כאן שום נס.

דני אלגרט: היתה כאן באמת תגובה טובה מאוד של כל הגורמים.

דני אלגרט: כל הגורמים שהיו אמורים לתת מענה בעניין הזה נתנו מענה מצוין, כולל צה"ל שהתגייס עם כבאיות מבסיסי חיל האוויר הסמוכים, הגיע ונתן מענה בצורה טובה.

דני אלגרט: כיבוי אש עשו כאן עבודה נהדרת.

דני אלגרט: הם לקחו על עצמם לדעתי יותר אפילו מאשר היו צריכים.

דני אלגרט: העבודה שם נעשתה באומץ רב.

אופיר פינס-פז: בראש גדול.

דני אלגרט: בראש גדול ובאומץ רב מאוד.

דני אלגרט: הם נכנסו שם לעין הסערה, בלתי ממוגנים כמעט, ועשו עבודה נפלאה.

דני אלגרט: מגן דוד אדום, המשרד להגנת הסביבה – כל מי שהיה שם באמת נרתם ועשה עבודה מצוינת.

יורם מרציאנו: והמפעל.

דני אלגרט: מבחינתנו גם בשלבים הראשונים כשהיינו צריכים לקבל מן המפעל אינדיקציה על מה שאירע, להיפגש איתם ולפעול בשטח על-פי הנוהל – זה לקח קצת זמן.

דני אלגרט: לקח קצת יותר זמן החיבור שלהם אלינו בשטח, וכאשר כבר הגיעו אלינו התשובות היו פחות או יותר לא ברורות: "לא כל-כך יודעים, לא הבנו מה היה שם, נברר, נבדוק".

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: נעבור לעיריית אשדוד.

יעקב פלאצ'י: אני מנהל מחלקת רישוי עסקים בעיריית אשדוד.

יעקב פלאצ'י: המפעל, כפי שנאמר כאן, פועל באשדוד מאז שנות השבעים.

יעקב פלאצ'י: המפעל עובד ברישיון עסק, מנוהל, מבוקר ומפוקח על-ידי העירייה ומשרדי הממשלה שנותנים את ההיתרים השונים.

יעקב פלאצ'י: אנחנו מלווים את המפעל גם באמצעות איגוד ערים לאיכות הסביבה שאנו חברים בו.

יעקב פלאצ'י: אירוע השרפה הזה היה במהלך הלחימה בדרום.

יעקב פלאצ'י: במהלך התקופה הזאת אירוע רדף אירוע.

יעקב פלאצ'י: התחלנו לתחקר את זה אבל עדיין עלינו להיכנס לתחקיר מעמיק, לבחון את הלקחים ואיך נוכל ליישם אותם.

יעקב פלאצ'י: העירייה היתה שותפה בחפ"ק שהקים מפקד התחנה.

יעקב פלאצ'י: הוזרמו הוראות למוקד, והמוקד העביר אותן לתושבים, הן דרך אמצעי התקשורת, הטלוויזיה וכיוצא בזה, והן באמצעות פקחים שהלכו לשכונות שבהן אנשים נתבקשו להסתגר והנחו את התושבים להסתגר.

יעקב פלאצ'י: היו כמובן הרבה מאוד פניות למוקד, שטופלו.

דוד רותם: הסטנדרטים שעל-פיהם אתם עובדים ברישוי עסקים, מתי נקבעו?

דוד רותם: בהקשר הזה של כיבוי אש, של חומרים מסוכנים.

דוד רותם: מתי נקבעו הסטנדרטים האלה?

אופיר פינס-פז: מתי נקבעה החקיקה?

יעקב פלאצ'י: החקיקה נקבעה לפני שנים.

דוד רותם: אתה יודע שיש היום בעולם סטנדרטים אחרים, או שאתם לא מתעניינים בזה בכלל?

יעקב פלאצ'י: אנחנו יודעים.

ענת רוזן: אני מנכ"ל איגוד ערים לאיכות הסביבה באשדוד.

ענת רוזן: ברישוי עסקים, כל נושא איכות הסביבה בכלל וחומרים מסוכנים בפרט - - -

אופיר פינס-פז: אנחנו מעדיפים את הביטוי "הגנת הסביבה".

ענת רוזן: אנחנו עדיין "איכות הסביבה".

אופיר פינס-פז: אז תשתנו.

ענת רוזן: כל הנושאים של הגנת הסביבה, ובפרט הנושאים של חומרים מסוכנים מופיעים תחת תנאים מיוחדים לרישיון עסק.

ענת רוזן: נותן האישור במפעל מסוג זה הוא המשרד להגנת הסביבה.

ענת רוזן: אנו משתדלים להתעדכן ככל שאפשר ולקבוע תנאים עדכניים, בהתאם לתקנים בינלאומיים.

דוד רותם: רישיון העסק של המפעל הזה, התנאים בו מעודכנים?

ענת רוזן: של חלקים מסוימים במפעל, כן.

ענת רוזן: רישיון העסק הוא לא כללי, אלא ניתן רישיון לכל מתקן.

ענת רוזן: יש שם מתקנים חדשים.

ענת רוזן: לכל מתקן חדש נקבעו תנאים לשם קבלת רישיון עסק.

דוד רותם: והמתקנים הישנים?

ענת רוזן: המחסן הספציפי הזה הוא ברישיון העסק של המפעל.

ענת רוזן: כמדומני בשנת 1997 נקבעו התנאים.

דוד רותם: כלומר במשך 10 שנים זה לא עודכן.

דב חנין: האם יש לכם איזו היסטוריה עם המפעל הזה של בעיות כלשהן או הפרות לאורך השנים, או שבסך הכול הם עומדים בכל הדברים שאתם דורשים מהם בצורה טובה?

ענת רוזן: קודם כול, אף מפעל לא עומד ב-100% מן הדרישות.

ענת רוזן: המפעל הזה הוא מפעל מסוכן.

ענת רוזן: הוא נמצא במקום בעייתי מאוד, בסמיכות קרובה מאוד לישוב.

ענת רוזן: זה מפעל שיש לו את כל ההשלכות הסביבתיות האפשריות – שפכים, ריחות.

דוד רותם: אז איך נותנים לו אישור?

אופיר פינס-פז: לא על כך שאל חבר הכנסת חנין.

אופיר פינס-פז: הוא שאל על ההיסטוריה שלכם עם המפעל.

אופיר פינס-פז: האם המפעל ממושמע?

אופיר פינס-פז: האם המפעל משקיע בהגנת הסביבה?

ענת רוזן: המפעל בסך הכול ממושמע.

ענת רוזן: הוא משקיע באיכות הסביבה.

ענת רוזן: הוא יכול להשקיע הרבה יותר.

ענת רוזן: אין סוף למה שאפשר להשקיע שם.

אופיר פינס-פז: השאלה איננה מה אפשר להשקיע, אלא מה צריך להשקיע.

אופיר פינס-פז: לכן אנחנו לא מדברים על איכות הסביבה, אנחנו לא עוסקים במודה.

אופיר פינס-פז: אנחנו עוסקים בהגנה על בני אדם.

אופיר פינס-פז: את מבינה?

אופיר פינס-פז: לכן לא מעניין אותי אם יש גבול או אין גבול להשקעה.

אופיר פינס-פז: יש הוראות.

אופיר פינס-פז: יש כללים.

אופיר פינס-פז: יש חובות.

אופיר פינס-פז: האם המפעל עומד בחובות או לא עומד בהן?

אופיר פינס-פז: זה כל מה שמעניין אותי.

אופיר פינס-פז: מה הוא יכול או לא יכול?

אופיר פינס-פז: כולנו יכולים להיות הרבה יותר טובים.

ענת רוזן: ראשית, אני לא מבינה למה אתה צועק עליי.

אופיר פינס-פז: משום שאני לא אוהב את הגישה.

אופיר פינס-פז: הגישה זה לא מה נחמד, בואו נשתה קפה.

אופיר פינס-פז: יוכל – טוב, לא יוכל – גם טוב.

אופיר פינס-פז: צריך להורות ולבדוק, ומי שלא משקיע מטפלים בו, ומי שמשקיע מפרגנים לו.

ענת רוזן: הוא לא עומד ב-100% של הדרישות.

אופיר פינס-פז: ב-90% מהן הוא עומד?

ענת רוזן: הוא עומד ב-75% מן הדרישות.

אופיר פינס-פז: ומה אתם עושים עם זה?

אופיר פינס-פז: איך אתם גורמים לו להשתפר?

ענת רוזן: מפקחים, מתריעים, עובדים ביחד עם נותן האישור ונותן היתר הרעלים, שזה המשרד להגנת הסביבה.

ענת רוזן: אנחנו מפקחים יום-יום כמעט.

אופיר פינס-פז: אומרים נו, נו, נו?

ענת רוזן: נעזרים במשרד להגנת הסביבה עם הכלים שלו.

דוד רותם: וגם הוא אומר נו, נו, נו.

אופיר פינס-פז: ד"ר יוסי ענבר, מה קורה עם הנו, נו, נו?

יורם מרציאנו: את יכולה בבקשה לתת לי דוגמה איפה עשית נו, נו, נו?

יורם מרציאנו: מה אמרת להם?

יורם מרציאנו: תגידי לי איפה ה-25%.

יורם מרציאנו: אני רוצה לשמוע.

יעקב פלאצ'י: עצרנו להם את כל הבנייה לחודש.

דוד רותם: למה חידשתם להם את הרישיון?

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת מרציאנו שאל.

אופיר פינס-פז: את יכולה להשיב לו?

ענת רוזן: לפני חודש, חודש לפני מבצע "עופרת יצוקה", ערכנו דיון רחב מאוד שכלל כמה נושאים שנוגעים למפעל עם המשרד להגנת הסביבה ועם הרשות המקומית ועם המועצה האזורית חבל יבנה שמייצגת את התושבים.

ענת רוזן: כתוצאה מאותו דיון החלטנו, וגם ביצענו, לא אושרו שני היתרי בנייה לשני מתקנים חדשים שהמפעל ביקש.

ענת רוזן: נעצרו שני תהליכי פיילוט שהמפעל ביקש.

ענת רוזן: אלה דברים שהם לא נו, נו, נו.

אופיר פינס-פז: על הרקע הזה?

אופיר פינס-פז: על הרקע של הגנת הסביבה, או על רקע אחר?

ענת רוזן: רק על הרקע של הגנת הסביבה.

יורם מרציאנו: גברתי, עד למקרה הנוכחי מה ביקשתם מהם והם לא עשו?

יורם מרציאנו: תני לי דוגמה לדבר שביקשתם והמפעל לא עשה בתחומי הגנת הסביבה.

יורם מרציאנו: תספרי לי, אני רוצה לדעת.

יורם מרציאנו: מה ביקשתם?

ענת רוזן: בדברים מסוימים הם היו צריכים לעמוד בלוח זמנים מסוים ולא עמדו בו, למשל בכיסוי ברכת האגירה למי נֶגֶר שמשמשת גם לקליטת שפכים; בטיפול בבוצה ממתקן הפילטר פְּרֶס היה איחור של כמה חודשים; היה עיכוב בפינוי הרחובות של המפעל מתוצרת פגומה.

אופיר פינס-פז: כלומר הם טיפלו, אבל בלוח זמנים שונה משקבעתם.

אופיר פינס-פז: הם טיפלו או לא טיפלו?

אופיר פינס-פז: זאת השאלה.

אופיר פינס-פז: אם הם טיפלו בלוח זמנים לא כפי שקבעתם, זה פרשה אחת.

אופיר פינס-פז: אם לא טיפלו בכלל, זה פרשה אחרת.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לדעת.

ענת רוזן: יש עיכוב בלוח הזמנים.

אופיר פינס-פז: יש עיכוב, אבל הם מטפלים בזה.

אופיר פינס-פז: תיכף נשמע את התגובה של המפעל.

דוד רותם: מתי חידשתם להם לאחרונה את רישיון העסק?

יעקב פלאצ'י: על-פי החוק, רשיון עסק ניתן לצמיתות.

דוד רותם: אבל כל פעם הם מבקשים רישיונות חדשים על מתקנים שונים.

ענת רוזן: רישיון העסק האחרון שניתן הוא למתקן חדש שנקרא מחמצן תרמי, והרישיון ניתן לפני כשנה.

ענת רוזן: זה כבר באמת רישיון מעודכן.

דוד רותם: למרות שידעתם שעד לפני שנה הם לא עמדו בדרישות שלכם כפי שצריך במאה אחוז.

ענת רוזן: המחמצן התרמי הוא מתקן סביבתי מאוד.

דוד רותם: לא חשוב, אבל ברגע שאתם לא נותנים להם את רישיון העסק אז הם נלחצים.

אופיר פינס-פז: אבל מסבירים לך שזה מיועד למתקן סביבתי שאמור לשפר את המצב.

יוסי ענבר: זה מתקן שבא לטפל בזיהום אוויר.

אופיר פינס-פז: המתקן הזה נועד לטפל בבעיות סביבתיות.

אופיר פינס-פז: ד"ר ענבר בבקשה.

יוסי ענבר: נדבר על האירוע או על ההתנהלות של המפעל?

אופיר פינס-פז: תדבר על האירוע.

אופיר פינס-פז: אם תרצה להגיב לדברים שנאמרו כאן, בבקשה.

יוסי ענבר: אתחיל מן האירוע ולאחר מכן אתייחס לכך שהתקיפו כאן, ולא בצדק, את ד"ר ענת רוזן.

יוסי ענבר: היה צריך לתקוף אותנו אז אעביר את האש אליי.

אופיר פינס-פז: קודם כול, אף אחד לא התקיף את ד"ר ענת רוזן.

אופיר פינס-פז: הערתי לה על דבר שבעיניי הוא מהותי נורא.

אופיר פינס-פז: כאשר אני צועק אין זה אומר שאני תוקף.

אופיר פינס-פז: אני מקווה שתקבלי את זה בצורה קלה יותר.

אופיר פינס-פז: רציתי להבהיר לך שאנחנו מצפים מן האנשים בשטח שהגישה שלהם תהיה ברורה מאוד.

אופיר פינס-פז: אף אחד כאן לא עושה טובה לאף אחד.

אופיר פינס-פז: אני מתכוון, המפעל לא עושה לך טובה.

אופיר פינס-פז: מפעל שמטפל בחומרים מסוכנים בסמוך לאוכלוסייה ויש לו עובדים שרוצים לשמור עליהם, זה לא משחק.

אופיר פינס-פז: זה לא: הוא יעשה או לא יעשה.

ענת רוזן: הגישה שלי רק מקצועית.

אופיר פינס-פז: גם בגישה המקצועית אני רוצה שתהיה טיפה אסרטיביות ואגרסיביות.

אופיר פינס-פז: לכן ניסיתי להדגים לך את זה ...

אופיר פינס-פז: אני רוצה גישה אגרסיבית כי היא מצילה חיים.

אופיר פינס-פז: היא אולי פחות נחמדה ופחות סימפטית, ואולי פחות טרנדית, אבל היא מצילת חיים, ואנחנו רוצים שתצילו חיים.

יוסי ענבר: בראשית דברי אתייחס להתנהלות של המפעל בפרט ושל אשדוד בכלל.

יוסי ענבר: עם פרוץ מבצע "עופרת יצוקה" פיקוד העורף ואנחנו – מימיני יושבת סא"ל הדס בן דב שאחראית על חומרים מסוכנים בפיקוד העורף – נכנסנו לנוהל חירום ועברנו בכל המפעלים בכל מחוז הדרום, בכל האזורים המטווחים, כולל ב"אגן כימיקלים", לדעתי היינו שם יום אחרי פרוץ הקרבות, כולל ביקור של השר, ודרשנו, ובוצע, הרחקה של אותם חומרים שהוזכרו קודם שמהווים סיכון מיידי לחיי אדם, ברום וכלור שהיו בכמויות גדולות יחסית.

יוסי ענבר: נשארה הכמות ההכרחית בלבד והיא מוגנה באמצעים שונים ומשונים שאין טעם כרגע להיכנס אליהם.

אופיר פינס-פז: אני מבין שזה נעשה בשיתוף פעולה מלא עם פיקוד העורף.

יוסי ענבר: בשיתוף פעולה מלא על-ידי צווים, אבל גם לא על-ידי צווים.

יוסי ענבר: לא התעוררו מחלוקות אלא הדברים נעשו בהסכמה ובהבנה.

יוסי ענבר: נערכו ביקורות של המשרד להגנת הסביבה ושל פיקוד העורף, כמעט מידי לילה "בדקו שמירה" בכל המפעלים בדרום.

אופיר פינס-פז: נדמה לי שסגרתם מפעל אחד.

יוסי ענבר: משני מפעלים פינינו חומרים מסוכנים: גלידת "קולורדו" בנתיבות, ובבאר-שבע מפעל שנכנס תחת כונס נכסים ודרשנו מהכונס לפנות משם אמוניה.

יוסי ענבר: אלה שני המפעלים שדרשנו בהם פינוי.

יוסי ענבר: כך שמבחינת הדרישה לבידוד מרבי של חומרים מסוכנים וחומרים דליקים דרשנו מהמפעל הזה וממפעלים נוספים, וזה בוצע.

יוסי ענבר: באשר לאירוע עצמו – לאירוע היה פוטנציאל לסכנה, אין ספק.

יוסי ענבר: עם קבלת המידע כולנו נבהלנו.

יוסי ענבר: זה נכון לגבי כל כוחות הביטחון וכוחות החירום, ובצדק, כי הפוטנציאל למפגע ממפעל מן הסוג הזה גדול מאוד.

יוסי ענבר: לכן כולנו נזעקנו במרב הכוחות, וכך היינו פועלים גם בעִתות חירום וגם בעִתות שגרה.

יוסי ענבר: מבחינת המשרד להגנת הסביבה – הגוף הראשון שהגיע זה אנשי איגוד הערים לאיכות הסביבה אשדוד, שזה זרוע ביצועית שלנו באשדוד.

אופיר פינס-פז: הם הקדימו את מכבי האש?

יוסי ענבר: לא, אף אחד לא הקדים את מכבי האש.

יוסי ענבר: אלה הראשונים שהגיעו מבחינת הגנת הסביבה.

יורם מרציאנו: יושבים מאחורי גבי כמה עובדים מן המפעל וכאשר נאמר כאן "הגענו ראשונים" אני שומע אותם אומרים שזה לא נכון.

יורם מרציאנו: תיכף הם יאמרו מה שיש להם להגיד.

יורם מרציאנו: אבל הם אומרים שהגעתם אחרי 20 דקות.

אופיר פינס-פז: אם מישהו מהעובדים רוצה לדבר, שיכתוב לי פתק.

אופיר פינס-פז: יושב-ראש ועד העובדים נמצא כאן?

אופיר פינס-פז: נאפשר לך להתבטא.

יוסי ענבר: אנחנו לא הגענו ראשונים.

ענת רוזן: בשעה 18:05 הגיע האדם הראשון שלנו.

יוסי ענבר: מהגנת הסביבה הגיעו אנשי איגוד ערים לאיכות הסביבה.

יוסי ענבר: מבחינתי הנוהל הוא זה, שאנחנו אלה שמייעצים למפקד האירוע, שזה המשטרה, יושבים בחפ"ק ומבצעים ניטור מסביב.

יוסי ענבר: הכוחות הראשונים שלנו הגיעו לשטח וניטרו, בדקו את נושא זיהום האוויר במכשירים שיש לנו.

יוסי ענבר: בהתחלה היו אינדיקציות לחומרים שמצויים באוויר באזור צומת הנמל ומהר מאוד, אחרי כשעה בערך על-פי המכשירים שיש לנו ראינו שהאירוע מבחינת זיהום האוויר הוגבל לתחום המפעל בלבד.

יוסי ענבר: זה לא אומר שהאירוע הסתיים.

יוסי ענבר: צריך לזכור שמה שנשרף זה חומרים שנדלקים, אבל הם לא נדלקים היטב להערכתי.

יוסי ענבר: כלומר זה לא חבית בנזין.

יוסי ענבר: זה לא חומרים דליקים אלא צריך משהו שידליק אותם.

יוסי ענבר: ברגע שנדלקו, הם בוערים היטב, כפי שראינו.

יוסי ענבר: החומר שגרם לפיצוץ הוא כנראה חומר דשן בכלל, אשלגן חנקתי שהוא חומר שמשמש לחקלאות, אבל משמש גם לחומרי נפץ.

יוסי ענבר: הוא כנראה זה שהתפוצץ.

יוסי ענבר: השאלה מה גרם לפיצוצים.

יוסי ענבר: אבל אלה חומרים שהיו במחסן.

יוסי ענבר: להערכתנו, ממידע שקיבלנו ובדקנו, נשרפו שם כ-140 טון של חומרים.

יוסי ענבר: בהגדרה חומרי הדברה הם חומרים מסוכנים.

יוסי ענבר: דווקא חומר הדשן הזה – אינני יודע איך להגדיר אותו, הוא חומר כימי ולא חומר מסוכן כל-כך.

אופיר פינס-פז: הוא מסוכן מאוד.

אופיר פינס-פז: תלוי למה.

יוסי ענבר: תלוי לאן הוא מגיע.

יוסי ענבר: אלה חומרים שמשתמשים בהם יום-יום בחקלאות.

אופיר פינס-פז: החמאס השתמש בו לקסאמים בייצור הראשוני.

יוסי ענבר: אבל זה חומר שמשמש יום-יום בחקלאות לדישון.

אופיר פינס-פז: הוא מסוכן מבחינה אחת.

אופיר פינס-פז: אתה מדבר על זיהום אוויר.

יוסי ענבר: מבחינת החומרים שנפלטו לאוויר, אנחנו יכולים רק לעשות הערכה מה נפלט מתוצרי השרפה.

יוסי ענבר: מבחינת סיכון, לא בריא לנשום את החומרים האלה, אבל בניגוד לברום ואמוניה או כלור, שמי שנושם בריכוזים מסוימים עלול למות מייד, כאן עלולים לפגוע בדרכי הנשימה וכדומה.

יוסי ענבר: אני לא אומר שבריא לנשום את החומרים הללו.

אופיר פינס-פז: אתה אומר שזה לא מומלץ על-ידי רופאים, אבל גם לא מתים מזה.

יוסי ענבר: גם בפגישה שעשינו טרום האירוע, עם תחילת הלחימה, שהשתתף בה נציג של הישוב ניר גלים, שהוא הישוב הסמוך ביותר למפעל - - -

אופיר פינס-פז: זה ישוב או שכונה באשדוד?

גיל הראל: זה מושב שיתופי.

יוסי ענבר: בסמוך לישוב רצינו לקצר טווחים כאשר יש אירוע.

יוסי ענבר: סגרנו בין המפעל ובין הישוב.

יוסי ענבר: בהינתן אירוע הם מתקשרים בטלפון ומודיעים מיידית.

יוסי ענבר: לגבי ההתנהלות של כוחות ההצלה והמפעל – היתה תגובה מהירה ראשונית של המפעל ולאחר רגע של כוחות הכיבוי.

יוסי ענבר: אני לא נכנס ללוחות הזמנים ולביקורת שנאמרה כאן.

יוסי ענבר: אני לא בטוח שאני שותף לביקורת לגבי התגובה של המפעל.

יוסי ענבר: הנוהל הנכון באירוע מן הסוג הזה הוא הסתגרות, וכך קרה.

יוסי ענבר: כאן אני מבקש להעיר, יצאה ברדיו תוך כדי האירוע הודעה לא אחראית מטעם ארגון "צלול": "עמותת 'צלול' קוראת לעיריית אשדוד להתכונן לפינוי מיידי של תושבי העיר עקב חשש לזיהום סביבתי כבד מן המפעל".

יוסי ענבר: זאת הודעה לא אחראית, הודעה מסכנת חיים.

יוסי ענבר: גם הפינוי של הנמל לדעתי לא נכון כי באירוע מן הסוג הזה הפתרון הנכון הוא הסתגרות ולא יציאה לשטח.

אופיר פינס-פז: אנשי "צלול" נמצאים כאן.

אופיר פינס-פז: אתם בטח תרצו להגיב.

יוסי ענבר: אמרו ברדיו, ומה שתושב שומע ברדיו – אני לא יודע איך הוא מפרש את הדברים.

יוסי ענבר: זה לחלוטין לא אחראי.

יורם מרציאנו: זה אפילו עבירה פלילית.

יורם מרציאנו: צריך לבדוק את זה.

יוסי ענבר: לגבי הסטנדרטים – המשרד להגנת הסביבה ביחד עם איגוד ערים לאיכות הסביבה עובד מול המפעל.

יוסי ענבר: מצד אחד זה מפעל מן המפעלים המובילים והאחראים, מצד שני יש אתו כמה בעיות שטופלו.

יוסי ענבר: זה מתחיל בנושא הזרמה לים של השפכים.

יוסי ענבר: המפעל התקין מתקן, באיחור אמנם, ב-120 מיליון שקל, מתקן לטיהור שפכים.

יוסי ענבר: המתקן עדיין לא עובד כפי שצריך וזה אחת הבעיות שלנו עם המפעל, וזה כי המיקרובים לא בדיוק שומעים להוראות שלהם.

יוסי ענבר: זה נושא שמטופל.

יוסי ענבר: נושא אחר שמטופל, מנהל המחוז שלנו דרש מן המפעל בטרם הלחימה לעשות הפרדה של החומרים המסוכנים, להרחיק אותם זה מזה ולפתוח את הרחובות.

יוסי ענבר: הדבר לא נעשה לשביעות רצוננו ולכן אחד הכלים שיש לנו הוא ההיתר שנקרא היתר רעלים.

יוסי ענבר: השתמשנו בכלי שיש לנו וכתוצאה מכך לא התרנו להם להביא חומרים מסוימים עד אשר לא יסיימו לבצע את הפעולה הזאת.

יוסי ענבר: אז לשאלה מה אנו עושים ביום-יום – זה דוגמה אחת מיני רבות שיש לנו את הכלים לדרוש מן המפעל ויש לנו גם סנקציות כנגד המפעל, ואנחנו משתמשים בהן, לפעמים אפילו בכלי אחד על מנת לטפל בפתרון של בעיה אחרת.

יוסי ענבר: בסך כול מפעל מן הסוג הזה וחברה מן הסוג הזה מתנהלים יחסית בסקלה הגבוהה יותר, וזאת בהשוואה למאות מפעלים אחרים.

יוסי ענבר: תמיד יהיו בעיות.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: רשות הדיבור ליושב-ראש ועד העובדים במפעל.

עובדיה לוי: תודה רבה אדוני יושב-ראש הוועדה, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, שלום לכולם.

עובדיה לוי: אני יושב-ראש ועד העובדים של "אגן כימיקלים".

עובדיה לוי: אני רוצה להעביר לכם כאן מידע חשוב מאוד.

אופיר פינס-פז: היית שם באירוע?

עובדיה לוי: הגעתי 50 דקות לאחר תחילת האירוע היות ונסגרו דרכי הגישה על-ידי המשטרה.

עובדיה לוי: היה לנו ויכוח עם השוטרים החוסמים כי חלק מאתנו נמנה עם צוות החירום.

עובדיה לוי: אני בן 49, אב ל-3 ילדים.

עובדיה לוי: אני עובד 25 שנים במפעל הזה.

עובדיה לוי: אני גאה שאני שייך לתעשייה המפוארת הזאת, תעשיית הכימיה.

עובדיה לוי: אנחנו ההיי-טק של הכימיה.

עובדיה לוי: המפעל כולל חדרי בקרה משוכללים, ממוחשבים ומבוקרים.

עובדיה לוי: והראיה, שבמבצע "עופרת יצוקה" המפעל כולו עבד במתכונת מלאה.

עובדיה לוי: לא היה שמץ של חשש להגיע למפעל ולעבוד בצורה נורמלית.

עובדיה לוי: התנהלנו בצורה הכי רגילה שאפשר.

עובדיה לוי: יש לנו דור צעיר ממשיך.

עובדיה לוי: אנחנו ביחסי שכנות עם הישוב הסמוך אלינו, ניר גלים.

עובדיה לוי: יש שכונות חדשות שמתפתחות מולנו.

עובדיה לוי: אנחנו מפעל ידידותי, שעושה הכול בצורה הכי מכובדת והכי טובה.

עובדיה לוי: כל הנוכחים כאן מוזמנים למפעל לראות איך אנו עובדים ואיך אנו מתפקדים.

עובדיה לוי: צוות החירום שלנו נתן מענה מיידי בזמן השרפה, ואני מדבר על הדקות הראשונות, והשתלט על האירוע.

עובדיה לוי: אנחנו נכונים ומוכנים לעשות כל דבר שיידרש בכל רמה.

עובדיה לוי: אין מה לחשוש.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: יושב-ראש ההסתדרות באשדוד, אתה רוצה להשלים?

חיים שייב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת ומוזמנים נכבדים.

חיים שייב: אני שומע את הדברים באוזן בלתי מזוינת.

חיים שייב: יש נושאים שהם לא בתחום הידע המקצועי שלי והיכולת שלי לשפוט אותם.

חיים שייב: אבל אני מפעיל את חוק ההיגיון.

חיים שייב: אני אוחז בשני פלאפונים.

חיים שייב: לעולם לא תראה אותי מפגין בעד הורדת אנטנה או נגד הרכבה של אנטנה סלולרית.

חיים שייב: במערכת החיים המודרנית שמתפתחת כל יום, כל שעה, כל דקה וכל רגע בעולם כולו יש צרכים.

חיים שייב: כדי לספק את השיפורים הטכנולוגיים יש צרכים שתפקידם לתת לנו כחברה, כאזרחים, כתושבים, כבני היקום הזה את היכולת לעשות שימוש באותן התפתחויות של תהליכים.

אופיר פינס-פז: אגב, אני חולק עליך.

אופיר פינס-פז: אתה אומר בעצם שמי שאוחז בטלפון סלולרי לא יכול להפגין או למחות.

אופיר פינס-פז: השימוש צריך להיות מידתי וגם החברה המפעילה צריכה להגן על שלום הציבור.

אופיר פינס-פז: לא כל דבר בכל מחיר.

חיים שייב: אגיע לזה, אדוני היושב-ראש.

חיים שייב: כרגע אני מציג את בסיס הדברים.

חיים שייב: בבסיס אנחנו צריכים לתת לדברים להתפתח, לתת למערכת לפעול.

חיים שייב: זה מצד אחד.

חיים שייב: מצד שני, לעשות כל שביכולתנו כדי להבטיח את הבטיחות ואת שלום התושבים.

חיים שייב: אני תושב אשדוד.

חיים שייב: אני מכיר את מפעל "אגן כימיקלים" מהצד של ההתייחסות שלו לציבור העובדים.

חיים שייב: אני מכיר את זה גם ברמה של היחס המאוד-מאוד רציני שלהם לכל הרשויות הסטטוטוריות שעוסקות בין היתר גם בהגנת הסביבה כמו איגוד ערים לאיכות הסביבה, בוודאי ובוודאי כיבוי אש ומשטרת ישראל.

חיים שייב: היות ובתפקידי בצמתים מסוימים אני נתקל ברשויות האלה צרם מאוד באוזניי והרמתי גבה כאשר שמעתי ש-25% מן הדרישות מן המפעל לא מיושמות.

חיים שייב: מהכרותי את המפעל, כל דרישה הגיונית מיושמת במלואה, אמנם לפעמים בעיכוב זמנים כזה או אחר.

חיים שייב: היות ואנחנו עדיין לא יודעים מה היתה הסיבה המדויקת לאירוע ויש עדיין גרסאות כאלה ואחרות, אני לא חולק על האמירה של מי שהיה מפקד כיבוי האש באותו אירוע.

חיים שייב: אבל אני שומע את העובדים והם אומרים שצוות כיבוי אש הגיע רק אחרי 50 דקות ועם כבאית אחת.

אופיר פינס-פז: מי אמר את זה?

חיים שייב: העובדים.

אופיר פינס-פז: נתתי ליושב-ראש ועד העובדים לדבר.

אופיר פינס-פז: הוא לא אמר את זה.

חיים שייב: לי אמרו.

אופיר פינס-פז: יש מי שיכול להגיד את זה?

אופיר פינס-פז: בכל הכבוד, אי אפשר לזרוק דברים בעלמא.

אופיר פינס-פז: אם מישהו מוכן לעמוד מאחורי האמירה הזאת, שיקום ויגיד.

אופיר פינס-פז: אם אין, אז אין.

אופיר פינס-פז: אומר מפקד הכבאות שהם היו שם בתוך 3 דקות.

דני אלגרט: מר חיים שייב, אם זה נכון אוי ואבוי לנו אם המפעל לא יצר קשר עם המשטרה במשך 50 דקות.

חיים שייב: אני מצטט.

חיים שייב: אני מביא דברים בשם אמרם.

חיים שייב: הגעתי לאירוע אחרי שעה וראיתי במו עיני את צוותי הכיבוי פועלים כפי שצריך וגם את הצוותים בתוך המפעל.

חיים שייב: אני יכול לומר לך שאם העובדים עצמם, אם אנשי המעבדה עומדים ומכבים את השרפה בלי כל הציוד אז אני מניח שהם יודעים מה היה שם.

חיים שייב: עמדתי שם וראיתי איך המערכת כולה עובדת ומתפקדת כפי שצריך.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לשאול אותך שאלה כיושב-ראש ההסתדרות באשדוד.

אופיר פינס-פז: האם העובדים במסגרת חוזה העבודה שלהם מוגנים מבחינת הגנת הסביבה והבריאות?

אופיר פינס-פז: האם הם מוגנים מבחינת הציוד שלהם?

אופיר פינס-פז: האם הם נבדקים מבחינה רפואית?

אופיר פינס-פז: האם ההסתדרות דואגת לזה?

חיים שייב: אני שמח על השאלה.

חיים שייב: נושא בטיחות העובדים לא מעוגן בהסכם העבודה, אבל באופן מוחלט כל עובד עובר בדיקות מקיפות פעם-פעמיים בשנה.

אופיר פינס-פז: למה אתם לא מכניסים את נושא הגנת העובד להסכמי העבודה כמערכת הסתדרותית כוללת?

אופיר פינס-פז: הגיע הזמן.

חיים שייב: אני "קונה" את זה.

יורם מרציאנו: אני חושב שאם תפנה ליושב-ראש ההסתדרות הוא ירים את הכפפה.

יורם מרציאנו: הוא איש רציני מאוד.

אופיר פינס-פז: במקרה אפגש אתו מחר.

חיים שייב: אני יכול לומר לך שבמקרה הספציפי הזה בגלל השמרנות שלנו, היה לנו מאבק גדול מאוד עם הנהלת המפעל שדרשה לערוך בדיקות מקיפות לעובדים פעם בשנה, ובסופו של יום אנחנו התקפלנו בשל השמרנות שלנו.

חיים שייב: אדוני היושב-ראש, אנחנו עדיין לא יודעים מה הסיבה לאירוע.

חיים שייב: אומר המומחה שבודק את העניין שהבדיקה תיארך עוד שבוע-שבועיים.

דני ששון: אולי גם לא תאמין למה שיאמר המומחה.

דני ששון: אם אתה אומר שכיבוי אש לא הגיע למפעל בזמן.

חיים שייב: לא אמרתי שלא הגעתם בזמן.

חיים שייב: אני מכבד אותך.

דני ששון: תכבד גם מה שאני אומר לך.

דני ששון: הכול מוקלט.

דני ששון: 15 כבאים היו בזירת האירוע בתוך 4 דקות.

אופיר פינס-פז: אומר מפקד משטרת ישראל שאם הכבאות לא היתה פועלת בהיקף שפעלה המפעל כנראה היה היום זכרונו לברכה, ולא רק המפעל הזה.

אופיר פינס-פז: אז תרגיעו.

חיים שייב: הייתי שם וראיתי.

חיים שייב: אני מציע, אדוני היושב-ראש, שתבוא לביקור במפעל ותראה במו עיניך את הדברים.

אופיר פינס-פז: אשמח מאוד לבוא לשם ביחד עם חברי הוועדה.

אופיר פינס-פז: אולי מנכ"ל המפעל צריך להזמין אותי, אבל אולי ההזמנה היא על דעת מנכ"ל המפעל.

גיל הראל: אני מצטרף להקדמות של כולם, לכל חברי הוועדה, חברי הכנסת הנכבדים.

גיל הראל: אני תושב ניר גלים.

גיל הראל: אני לא בן משק אלא רכשתי בית בפרויקט ההרחבה של המושב ואני מתגורר בישוב למעלה משנתיים.

גיל הראל: מיום הגיעי למקום לצערי אנו חשופים.

גיל הראל: צריך לזכור שיש אצלנו מצב מיוחד מאוד, כאשר הבית הראשון במושב שבו אני מתגורר נמצא בקרבה של 200 מטר מן המפעל.

יורם מרציאנו: ועד המושב נמצא כאן?

יורם מרציאנו: הוא הגיע?

גיל הראל: לא.

גיל הראל: אני נמצא כאן, ויושב-ראש המועצה נמצא כאן.

גיל הראל: הבית הראשון של המושב – וניתן לבדוק את זה גם באתרי המפות בגוגל וכהנה – נמצא 200 מטר מהמפעל.

גיל הראל: אין ישוב דומה לזה בארץ, עם קרבה כל-כך גדולה למפעל כימי מעין זה.

אופיר פינס-פז: לכן עברת לשם?

גיל הראל: עברתי בשל דברים אחרים.

אופיר פינס-פז: אני מבין שזה לא נורא הרתיע אותך.

גיל הראל: זה לא הנקודה כרגע, אם הרתיע או לא הרתיע.

גיל הראל: אני מציג בפניכם את המצב הגיאוגרפי של הישוב.

גיל הראל: בתור תושבים אנו סובלים לצערנו ממטרדי ריח ורעש תמידיים.

גיל הראל: זה מגיע לרמה כזאת, יש ימים שהילדים לא מסוגלים לשהות בפארק בשל הריחות הנוראיים שמצויים במקום.

גיל הראל: צריך לזכור שהקרבה למפעל היא לא רק של מושב ניר גלים אלא של כל אזור חבל יבנה, כולל מושבי בני דרום, קבוצת יבנה וישובי גדרות.

גיל הראל: אנו סובלים ממטרדים יומיומיים קשים ביותר.

גיל הראל: דרך אגב, אני רוצה לומר, בניגוד אולי לחלק ממה שנאמר כאן, עד שאנחנו לא פנינו ולא הפעלנו את המשרד להגנת הסביבה לצערי לא בוצעה שום בדיקה יסודית לגבי כל אותם נושאים שהעלו כאן כרגע, ואני מפאת קוצר הזמן לא אוכל להיכנס לפירוט, אבל אם וכאשר אדרש לכך מלוא החומר מצוי בידינו.

גיל הראל: לגבי אירוע השרפה עצמו – מתגוררת במושב ניר גלים דוקטור לפיסיקה שבֵיתה סמוך מאוד למפעל.

גיל הראל: בדרך כלל היא סובלת ממפגעי רעש קשים מאוד.

גיל הראל: לטענתה שעה טרם האירוע היה שקט לא אופייני, היתה דממה לא אופיינית ממפעל "אגן כימיקלים".

גיל הראל: לאחר שפרצה השרפה לא קיבלנו לצערנו הוראות מאף גורם.

גיל הראל: אנשים באופן אינסטינקטיבי לקחו את הרכבים ויצאו מהמושב, לפחות אלה שהצליחו לצאת.

גיל הראל: לצערנו יש במושב לא מעט אנשים מבוגרים שלא היתה להם אפשרות לצאת ופשוט הסתגרו בבתיהם.

גיל הראל: לא היתה הנחיה מוגדרת ונכונה כיצד לפעול.

גיל הראל: איש כטוב בעיניו יצא החוצה וברח.

גיל הראל: היתה שם פשוט סכנת נפשות.

אופיר פינס-פז: את זה אני לא מבין.

אופיר פינס-פז: למה במושב אין הנחיות מסודרות, הנחיות שצריכות להינתן לא כאשר יש אירוע אלא הנחיות מסודרות, שהמושב יידע שאם קורה חס וחלילה אירוע יש נוהל ונקבע מה לעשות?

גיל הראל: גם תושבי אשדוד, לצערי, היו בסכנה גדולה אילו כיווני הרוח היו אחרים.

גיל הראל: היה כאן באמת סיעתא דשמיא גדולה מאוד כי כיוון הרוח היה מזרחי, אבל בכיווני רוח אחרים היה יכול להיגרם אסון בלתי רגיל.

גיל הראל: גם תושבי אשדוד, לצערי, חשופים מידי יום ללא מעט מפגעים שנגרמים לצערנו, וחבל שכך.

גיל הראל: היום, גם לאור חקיקת חוק אוויר נקי, יש תפיסה של אקולוגיה נקייה.

אופיר פינס-פז: אדוני, הדברים ברורים.

אופיר פינס-פז: מה אתה מציע?

גיל הראל: עם כל הצער שבדבר, אני מציע להעתיק את המפעל מהמקום הזה למקום אחר.

יורם מרציאנו: יש לך מקום חלופי?

יורם מרציאנו: אולי ירוחם?

יורם מרציאנו: אולי ליד רמלה/לוד?

יורם מרציאנו: ומה נעשה עם העובדים?

גיל הראל: תמיד אפשר להחליף כסף בכסף אחר בתוך עירייה.

יורם מרציאנו: 700 עובדים תושבי אשדוד לא מעניינים אותך?

גיל הראל: הבריאות של תושבי אשדוד וחבל יבנה ושל העובדים עצמם חשובה לי יותר.

יורם מרציאנו: כאשר יוכיח לי שזה מפריע ל-100,000 תושבי אשדוד אני אהיה הראשון שאתמוך בהעתקת המפעל.

יורם מרציאנו: שמעתי את דבריו של המשנה למנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.

יורם מרציאנו: הוא עיקֵר את כל הישיבה.

גיל הראל: לא רק הכסף חשוב.

גיל הראל: חבר הכנסת מרציאנו, אציג בפניך דוחות של אקו-טק, של המשרד להגנת הסביבה ביחס לדוח אלמוג.

גיל הראל: כאשר תראה את הנתונים, תופתע.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: רשות הדיבור למר אליעזר ביננפלד, ראש המועצה האזורית חבל יבנה.

אליעזר ביננפלד: תודה רבה.

אליעזר ביננפלד: אני רוצה לומר לחבר הכנסת מרציאנו שהמפעל הזה היה כבר פעם בלוד, באחד הגלגולים הקודמים, וגירשו אותו משם.

אליעזר ביננפלד: זה מפעל שהתחיל באבו כביר ועבר ללוד.

אליעזר ביננפלד: כל ישוב גירש אותו הלאה.

אליעזר ביננפלד: בכל מקום הוא היווה מטרד.

דוד רותם: חבר הכנסת מרציאנו רוצה שהמפעל יועבר על-יד ביתו.

יורם מרציאנו: יש לי הפתעה בשבילך – המפעל ליד הבית שלי.

יורם מרציאנו: אני גר באשדוד כבר חודשיים.

אליעזר ביננפלד: אני רוצה קודם כול להעיר לגבי מתן הוראות או אי מתן הוראות לתושבים.

אליעזר ביננפלד: לנו יש תיק פינוי אוכלוסייה בקשר לא רק ל"אגן כימיקלים" אלא גם לבתי הזיקוק.

אליעזר ביננפלד: לפני שנתיים היתה שם דלקה עצומה והיינו בכוננות עם אוטובוסים, עם הסכם לאן אנו מפנים.

אליעזר ביננפלד: אבל נותן ההוראה יושב כאן מימיני.

אליעזר ביננפלד: אסור לי לקבל לא מהמשרד להגנת הסביבה ולא מאף אחד אחר הוראות לפינוי אוכלוסייה, אלא ממפקד משטרת אשדוד.

אליעזר ביננפלד: הוראה כזאת לא קיבלתי.

דני אלגרט: אבל היתה הוראה להסתגר.

אליעזר ביננפלד: אכן היתה הוראה להסתגר, והעברנו אותה באס-אם-אס.

אליעזר ביננפלד: בגלל המלחמה היה אצלנו חפ"ק, היו אצלנו קציני פיקוד העורף.

אליעזר ביננפלד: העברנו לאוכלוסייה מייד הודעה על מה שקרה וביקשנו להסתגר בבית, לסגור חלונות ודלתות ולא לצאת מהבית, לחכות להוראות.

אליעזר ביננפלד: אף אחד לא אמר לאנשים להיכנס לרכבים ולברוח.

אליעזר ביננפלד: זה לא רק הבעיה הנקודתית.

אליעזר ביננפלד: אני שמח שהיתה השרפה הזאת כי היא העלתה את הנושא כולו למודעות.

אליעזר ביננפלד: תושבי אשדוד, עם עיריית אשדוד שיש לה ראש עירייה חדש שאני מאמין שמודע לבעיות איכות הסביבה יותר מקודמו, חשו עכשיו לראשונה מה שאנו חשים כבר שנים רבות.

אליעזר ביננפלד: אני, בניגוד לידידי עו"ד גיל הראל, חי באזור כבר שנים רבות, עשרות שנים.

אליעזר ביננפלד: אני גר במושב בני דרום שסמוך למושב ניר גליל, מול "אגן כימיקלים".

אליעזר ביננפלד: ניר גלים נמצא 200 מטר מהמפעל.

אליעזר ביננפלד: אחריו יש את קריית החינוך "נווה הרצוג", ישיבה של בני עקיבא עם 450 תלמידים.

אליעזר ביננפלד: הישיבה היתה ריקה בגלל המלחמה.

אליעזר ביננפלד: ואחרי זה נמצא המושב השיתופי בני דרום.

אליעזר ביננפלד: בסך הכול באזור הקרוב ביותר יש כ-2,000 נפשות.

אליעזר ביננפלד: לא ספרו אותנו עד היום.

אליעזר ביננפלד: המפעל איננו בתחום השיפוט שלי.

אליעזר ביננפלד: אני לא יכול לאסור עליו לבנות, אני לא נותן לו היתרים.

אליעזר ביננפלד: אני לא פונקציה בקשר למפעל הזה.

אליעזר ביננפלד: פגישות רבות עם ראש עיריית אשדוד הסתיימו בכך שהוא טען בפניי, מה שאמר עכשיו חבר הכנסת מרציאנו: "מתפרנסים במפעל מאות משפחות.

אליעזר ביננפלד: מה אתה רוצה שאעשה?

אליעזר ביננפלד: " הטענה הזאת לא מקובלת עליי.

אליעזר ביננפלד: בחיי היום-יום עולים מן המפעל ריחות רעים.

אליעזר ביננפלד: ניזום בימים הקרובים מחקר ונבחן האם זה לא מסרטן.

אליעזר ביננפלד: יש איזו תחושה באוכלוסייה, וייתכן שזו סתם פניקה, שיש רחף באוויר.

אליעזר ביננפלד: היות ומדובר כאן בחומרי הדברה לצמחים, היו עצים שמתו זקופים לאחר שהרחף הגיע אליהם.

אליעזר ביננפלד: הרי מה זה חומרי הדברה לצמחים?

אליעזר ביננפלד: הם הורגים עשבים רעים.

אליעזר ביננפלד: כאשר אתה זורע כותנה ורוצה שרק כותנה תצמח ולא עשבים אחרים אתה מרסס עם החומרים של "אגן כימיקלים".

אליעזר ביננפלד: שאל היושב-ראש מה אנחנו מציעים לעשות.

אליעזר ביננפלד: אני פחות תובעני מעו"ד גיל הראל, אני יותר ריאלי.

אליעזר ביננפלד: זה מפעל שהושקעו בו מיליוני דולרים.

אליעזר ביננפלד: אבל אני סבור שצריך לבדוק קו ייצור אחרי קו ייצור.

אליעזר ביננפלד: במשך שנים פועל מפעל תאום שותף עם קווי ייצור דומים בדרום באר-שבע, ברמת חובב.

אליעזר ביננפלד: חומרים שמזיקים ופוגעים באיכות החיים של בני אדם ובבריאותם – שיעבירו את קווי הייצור האלה לשם.

אופיר פינס-פז: אתה אומר את זה על דעת תושבי באר-שבע?

אליעזר ביננפלד: לא, אבל לתושבי באר-שבע יש את רמת חובב.

אליעזר ביננפלד: אני חושב שהם לא סובלים.

אליעזר ביננפלד: אינני יודע.

יורם מרציאנו: הם התרגלו אז צריך לתת להם עוד קצת ...

אופיר פינס-פז: רמת חובב זה אשדוד כפול ארבע.

חיים שייב: כפול מאה.

אליעזר ביננפלד: אני מייצג את חבל יבנה.

אליעזר ביננפלד: ההערה שנאמרה כאן קודם, שאלמלא שעת החירום הכיבוי לא היה מסתייע – זה צריך לחדור לראשיכם.

אליעזר ביננפלד: אם אנחנו מתגוררים 200 מטר מהמפעל ומצב כזה קורה, ובימי רגיעה מפקד שירותי הכבאות נמצא עם 4 כבאים, אנה אנו באים?

אליעזר ביננפלד: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: רשות הדיבור לנציג עמותת "צלול".

יורם מרציאנו: תתייחס גם לדברים שאמר ד"ר ענבר.

עזר פישלר: ברשות

עזר פישלר: כם, אני רוצה להתייחס לשתי הנקודות שבשבילן באתי, ואסיים עם התייחסות לדבריו של ד"ר ענבר.

עזר פישלר: ראשית, בעניין התשטיפים.

עזר פישלר: במסגרת הכיבוי נוצרו תשטיפים בכמות גדולה של כמה אלפי קו"בים.

עזר פישלר: הם נשטפו דרך נקזי הגשם לעבר נחל לכיש.

עזר פישלר: ראוי לציין שאיגוד ערים לאיכות הסביבה יצר סכר מהיר במורד הנחל כדי שזה לא יגיע לאזור הרטוב ששם אנשים מבלים בסופי השבוע.

עזר פישלר: אי אפשר לדעת מה יש באותם מים, באותם התשטיפים.

עזר פישלר: לצורך העניין אתמול ערכנו בדיקה מקיפה, בדיקות כימיות לאורך הנחל, גם באזור שבו נאגמו אותם תשטיפים וגם במורד באזור הפארק.

עזר פישלר: אני סבור שצריך למנות צוות בדיקה בעקבות ממצאי המעבדה שיבחן מה יש במים האלו ויחליט מה לעשות איתם, שהרי אם שבר ענן באזור הזה יפרוץ את הסכר – זה הרי סוללת עפר ולא סכר בנוי – המים באזור הפארק, שבו אנשים מבלים, עשויים להזדהם.

אופיר פינס-פז: אדוני מנכ"ל המפעל, מה תגובתך?

דוד ניר: אני לא יודע על מה הוא מדבר, אבל אם אלה מים שנגרמו מהשפך שלנו - - -

עזר פישלר: אלה מים שהצטברו במסגרת הכיבוי.

עזר פישלר: ערכנו בדיקות.

ענת רוזן: יש לנו כבר תוצאות מן המעבדה.

אופיר פינס-פז: מה אומרות התוצאות?

ענת רוזן: לא כצעקתה.

ענת רוזן: אבל לפני שאני מדברת בכנסת אני חייבת להראות את זה למומחה גדול ממני.

יורם מרציאנו: זה 75%.

עזר פישלר: הדבר השני, בישראל יש בערך 2,000 מפעלים שמחזיקים בשטחם חומרים מסוכנים ורעלים מכל מיני סוגים.

עזר פישלר: 10% מהמפעלים האלה נמצאים באזור גוש דן, עוד 5% נמצאים באזור אשדוד.

עזר פישלר: רק ב-4 החודשים האחרונים התרחשו שרפות במפעלים שמחזיקים חומרים כאלה, ב"סנו" וב-"א.ש.

עזר פישלר: אקולוגיה" בפתח תקווה ועכשיו ב"אגן כימיקלים".

עזר פישלר: בעניין הזה צריך אולי לרענן גם את ההוראות לרישיון עסק, איך מתמודדים עם מקרים שכאלה.

יורם מרציאנו: לא התייחסת לטענה של ד"ר ענבר לגבי הבקשה שלכם לעזוב את הבתים.

אופיר פינס-פז: זה כבר בחקירת משטרה והוא לא יכול להתבטא בעניין זה.

אופיר פינס-פז: הוא יזמין אותך למתן עדות.

אופיר פינס-פז: הודיע מפקד משטרת אשדוד שהעניין נמצא בחקירה.

יורם מרציאנו: אם זה בחקירה אז לא נדבר על זה כאן.

אופיר פינס-פז: הזמנתי את האלוף (במיל') הרצל שפיר.

אופיר פינס-פז: הוא עמד בראש ועדה של המשרד להגנת הסביבה שבדקה את נושא החומרים המסוכנים, אמנם במקום אחר לגמרי בארץ, באזור חיפה והצפון.

אופיר פינס-פז: הדוח שלו הוגש כמדומני בשנת 2007.

אופיר פינס-פז: מה אתה אומר על מה שאירע?

אופיר פינס-פז: לא מבחינת המפעל הספציפי, הרי אתה לא מכיר אותו לפי מיטב הבנתי, ואולי במקרה כן אבל לא הזמנתי אותך בגלל המפעל הזה, אלא תגיד לנו משהו מהמקום שאתה חקרת.

אופיר פינס-פז: מה צריך לעשות והאם אנחנו יכולים להיות שקטים או יש כמה דברים שכדאי לעשות?

הרצל שפיר: כפי שפתחת ואמרת, אני לא מכיר את המקרה הזה ובעיניי הוא גם במידה מסוימת לא רלוונטי.

הרצל שפיר: צריך לדבר על כל המפעלים שעוסקים בחומרים מסוכנים.

הרצל שפיר: זו אחת הבעיות הקשות ביותר במדינת ישראל.

הרצל שפיר: אני מקווה שיש רשימות מסודרות, ואני מניח שהן קיימות, גם במשרד להגנת הסביבה וגם אולי בפיקוד העורף.

הרצל שפיר: מידע כזה צריך להיות בעצם בכל רשויות החירום.

הרצל שפיר: כל המפעלים האלה צריכים להיות רשומים וצריך לדעת מה יש בהם.

הרצל שפיר: אני מוכן להתערב שלרוב המפעלים בכל הארץ אין את כל הרישיונות, אלא אולי ל-10%.

הרצל שפיר: למעלה מ-90% אין להם את כל הרישיונות שמפעל צריך שיהיה לו.

הרצל שפיר: אתן דוגמה פשוטה ממפרץ חיפה.

הרצל שפיר: אין שם אף מפעל אחד שיש לו את כל הרישיונות.

הרצל שפיר: במיוחד במקומות שלרשות המקומית יש say גדול, היא מחזיקה במקום עדין את כל המפעלים האלה ולא נותנת להם את האישורים למיניהם.

הרצל שפיר: זו נקודה שהצבעתי עליה בדוח שלי.

הרצל שפיר: אמרתי שהנושא הזה מחייב פעולה כלשהי.

הרצל שפיר: הפעולה היא לא בעיה של התחייבות.

הרצל שפיר: צריך למצוא פתרון טכני איך להתגבר על הבירוקרטיה שקיימת בכל הדברים האלה, לפשט את ההליכים ולעזור לעשות את זה עד הסוף.

הרצל שפיר: בעניין הרישיונות שאלו כאן איזה שוט יש לכל אחת מן הרשויות לומר לאותו מפעל: תעשה את מה שאתה צריך לעשות?

הרצל שפיר: הכלי המרכזי הוא בעצם האישור של המשרד להגנת הסביבה למפעל שהוא רשאי לטפל בחומרים מסוכנים.

הרצל שפיר: נאמר כאן: רגע אחד, זה אולי רישיון לכל החיים.

יוסי ענבר: היתר רעלים ניתן למפעלים מהסוג הזה ללא יותר משנה.

הרצל שפיר: זה מה שרציתי להציע, כי כאן נאמר שהרישיון הוא לנצח.

אופיר פינס-פז: יש הבדל בין רישיון עסק לבין רישיון הרעלים.

הרצל שפיר: חשבתי שמדובר על רישיון לחומרים מסוכנים.

הרצל שפיר: מסתבר שהמצב לא כזה.

הרצל שפיר: מה למדנו ממפרץ חיפה, ובעצם המשרד להגנת הסביבה לקח על עצמו לקחת את זה כמודל ולבחון את זה בכל המקומות האחרים?

הרצל שפיר: הדבר הראשון כאשר יש מפעל של חומרים מסוכנים נעשית הערכת סיכונים על-ידי המשרד להגנת הסביבה.

הרצל שפיר: לפי מה נעשית הערכת הסיכונים?

הרצל שפיר: הם צריכים לעשות את זה בשני מקרים: בשגרה ובחירום.

הרצל שפיר: המלצנו שהמשרד יערוך את הערכת הסיכונים בהנחה שהחומר הכי מסוכן במפעל נפגע.

הרצל שפיר: עכשיו עולה השאלה מה ההנחיות של פיקוד העורף כיצד למגן ולהגן.

הרצל שפיר: כאן יש בין פיקוד העורף וביני ויכוח כבר זמן לא קצר ואני רוצה להסביר את הוויכוח.

הרצל שפיר: אני מציג את הבעיה העיקרית כנושא של עלות מול תועלת.

הרצל שפיר: ניקח את המקרה שאירע בבאר-שבע, כשבית-הספר ושני גנים נפגעו.

הרצל שפיר: לו הייתי פונה לפיקוד העורף ושואל אותם: תנו לי את ההסתברות שבית-הספר הזה ייפגע, אני חושב שהייתי מקבל תוצאה של 0.0001%, אבל הוא נפגע.

הרצל שפיר: אני מנסה לומר שבעלות-תועלת עליך למגן או לעשות את הסידורים כדי שזה לא יקרה.

הרצל שפיר: זה העלות.

הרצל שפיר: מה התועלת?

הרצל שפיר: תמנע פגיעה באלפי אנשים.

הרצל שפיר: מי שלא מבין את העניין של עלות-תועלת בנושא מפעלים לחומרים מסוכנים לא מבין את הבעיה האמיתית.

הרצל שפיר: דבר נוסף שהמלצתי בזמנו, קראתי לזה "מערכת אזרחית מגיבה".

הרצל שפיר: מה שקרה כאן זה דוגמה קלאסית.

הרצל שפיר: מערכת אזרחית מגיבה צריכה להבין בחשבון – כאן נשאל מה בעצם האחריות של המפעל.

הרצל שפיר: בדרך כלל האחריות המוטלת על המפעל היא למנוע את הסכנה לצאת מגבולות המפעל.

הרצל שפיר: זה התפקיד העיקרי שלו, ואם הוא לא מסוגל לעשות את זה ישנה המערכת האזרחית שנותנת תגובה.

הרצל שפיר: התגובה הזאת ניתנת לא רק על-ידי גופי החירום למיניהם אלא גם על-ידי מערכת האזעקה, לדוגמה, שאומרת לכל האנשים: רבותי, תשמעו את האזעקה, תיכנסו בבקשה לחדרים.

הרצל שפיר: אבל זו לא צריכה להיות אזעקה רגילה אלא אזעקה של חומר מסוכן.

הרצל שפיר: צריך לבדוק איך האזעקה תינתן בצורה אחרת.

אופיר פינס-פז: זו המלצה שהתקבלה?

הרצל שפיר: היא בטיפול כרגע.

הרצל שפיר: צריך להבין, בעבודות שעשינו בדקנו מה המשמעות במצב הקשה ביותר במפעלים של חיפה, כשיש פגיעה אבל יש צפירה ואנשים נכנסים מייד לחדרים סגורים.

הרצל שפיר: האפקט הוא מינימלי ביותר.

אופיר פינס-פז: תודה רבה לך.

אופיר פינס-פז: רשות הדיבור לנציגת "אדם, טבע ודין", בקצרה.

נירית לוטן: אנחנו ב"אדם, טבע ודין" מכירים את המפעל הזה לא מהיום ולא מהאירוע הזה.

נירית לוטן: מדובר במפעל שכבר שמענו מהתושבים על חלק מן המפגעים שהוא יוצר ושמענו גם קצת על בעיות השפכים שהוא יוצר, שלדעתי קצת המעיטו בערכן.

נירית לוטן: אנחנו לא מדברים על דחיות קטנות וקצרות.

נירית לוטן: מדובר על מפעל שכבר בנובמבר 2007 הוועדה למתן היתרי הזרמה לים רעמה על כך שהוא מבקש שוב דחייה, ונכון להיום הדחייה עדיין נמשכת.

נירית לוטן: לא ניכנס כרגע לכל הפרטים של המפעל, אבל מפעלים שעוסקים בחומרים כאלה יוצרים סיכונים סביבתיים קשים.

נירית לוטן: כרגע שמענו שאלמלא ההיערכות למלחמה ייתכן שהכול היה נגמר הרבה יותר גרוע.

נירית לוטן: אני דווקא רוצה להזכיר לאדוני דיון שהיה כאן ביוזמתך לפני חודשיים-שלושה בעניין השרפה במפעל "א.ש.

נירית לוטן: אקולוגיה" בפתח תקווה.

נירית לוטן: באותו מקרה ועדת בדיקה בדקה את האירוע והוציאה דוח ביניים.

נירית לוטן: למיטב ידיעתי דוח הסיכום היה אמור להיות מפורסם כבר.

נירית לוטן: לא ראינו אותו עדיין, אבל אם נלך לרגע עם דוח הביניים, אחת המסקנות של דוח הביניים היתה, בניגוד למה ששמענו כאן מהמשרד להגנת הסביבה, המשרד הציג בעצם איזה מצג כאילו הוא שולט באמצעות היתרי הרעלים ותנאים ברישיון העסק והוא מסתדר כבר.

נירית לוטן: המסקנה בדוח הביניים ההוא היתה הפוכה.

נירית לוטן: נאמר שם שצריך לתת למשרד להגנת הסביבה סמכות רבה יותר לטפל בנושא היתרי רעלים כי, אם אתם זוכרים, ואני לא מדברת כרגע על המפעל הזה, שם דובר במפעל שהיה עבריין סדרתי והמשרד טען שלא היה שום דבר שיכל לעשות כי אין לו מספיק סמכויות בנושא היתרי רעלים.

נירית לוטן: מה המסקנה שלנו מהסיפור הזה?

נירית לוטן: קודם כול, אני חושבת שגם כאן מן הראוי למנות ועדת בדיקה.

נירית לוטן: שמענו שזה לא נבע מטיל או מקצר חשמלי, אז יש כאן אולי עניין שקשור ישירות לטיפול בחומרים מסוכנים.

נירית לוטן: שווה לבדוק את זה.

נירית לוטן: את המסקנות של ועדת הבדיקה הזאת ושל ועדות הבדיקה הקודמות שהיו, ואני מקווה שלא יהיו בקרוב עוד נוספות, צריך לא להשאיר על הנייר אלא להטמיע אותן בחקיקה חדשה בנושא חומרים מסוכנים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לדברים שנאמרו עכשיו בסיום הדיון על-ידי "אדם, טבע ודין".

דב חנין: השאלה האמיתית והגדולה שעומדת בפנינו איננה רק השאלה על התקרית שהיתה במפעל "אגן כימיקלים".

דב חנין: היו ימי מלחמה, היתה היערכות מיוחדת, אני מבין שהיו הרבה מאוד כוחות ולכן האירוע הסתיים כפי שהסתיים, וכמובן כולנו שמחים שאין בו נפגעים.

דב חנין: שמעתי גם בבדיקה שעשיתי שהמפעל הזה באופן יחסי כן עשה השקעות וכן מתייחס לסוגיות הסביבתיות ולסוגיות של חומרים מסוכנים בצורה אחראית יחסית.

דב חנין: השאלה שעומדת בפנינו רחבה הרבה יותר.

דב חנין: זה לא המפעל היחיד וזה לא האירוע היחיד שיכול להתרחש.

דב חנין: ההסדרים המשפטיים שקיימים אצלנו – וזה עניינו לא רק של המשרד להגנת הסביבה, אלא קודם כול ענייננו בכנסת – לא מספיק מתקדמים, לא מספיק נותנים כלים למערכת המסדירה של משרדי הממשלה להתמודד עם הסכנות של חומרים מסוכנים.

דב חנין: גם המערכת הממשלתית לא מתייחסת לסוגייה הזאת די ברצינות.

דב חנין: כבר למדנו במלחמת לבנון השנייה שאין התרעה כאשר יש סיכונים שיכולים להיות מאוד-מאוד קשים למפעלים ולחומרים מסוכנים, אין התרעה אמיתית, לא יכולה להיות התרעה אמיתית.

דב חנין: אין גם אפשרות למגן באופן מספק, לא את החומרים, לא את המפעלים, לא את ההובלה של החומרים.

דב חנין: אין אפשרות אמיתית לפנות בזמן אמת את החומרים כאשר נוצרים סיכונים.

דב חנין: כל הדברים האלה מחייבים אותנו, דווקא עכשיו כאשר אנחנו לא נמצאים במצב של מלחמה, לחשיבה הרבה יותר רצינית והרבה יותר כוללת על מדיניות ישראלית לגבי חומרים מסוכנים.

דב חנין: צריך לבדוק אילו חומרים מסוכנים אנחנו באמת צריכים, אילו מפעלים אנחנו באמת צריכים, מה אנחנו לא חייבים ומה אנחנו לא צריכים.

דב חנין: לגבי המפעלים והחומרים שאנחנו כן צריכים – צריך לקבוע מה הסטנדרטים שאנחנו מחייבים אותם, איפה אנחנו רוצים שהם יהיו.

דב חנין: אם הם בקרבה של ישובים מה הסטנדרטים לא רק לתקופה של שגרה אלא גם לתקופה של חירום.

דב חנין: אלה שאלות מאוד-מאוד רציניות שלצערי מצב ההתמודדות שלנו איתן מאוד-מאוד גרוע.

יורם מרציאנו: קודם כול, אני מודה לך אדוני היושב-ראש על קיום הדיון החשוב הזה.

יורם מרציאנו: אחרי ששמענו כאן כמה אנשים, ביניהם את ד"ר יוסי ענבר, המשנה למנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, ובוודאי את חברי חבר הכנסת דב חנין, שהוא אחד האנשים שנושא איכות הסביבה עמד בראש מעייניו בכנסת, אני אומר: רבותי, בואו לא נשפוך כרגע את המים עם התינוק.

יורם מרציאנו: אני מציע לנו לחשוב היטב לפני שנקבל החלטות קיצוניות, כמו להעתיק את המפעל, משום שבסופו של דבר מה שמציעים כאן כמה אנשים, הם מגלים חוסר אחריות וחוסר רגישות.

יורם מרציאנו: ערך האדם בעיניי הוא רב וחשוב מאוד, גם של התושב וגם של העובד.

יורם מרציאנו: אף אחד כאן לא הצליח להוכיח לי שאם יוחלט על העתקת המפעל נפגע רק ב-700 או ב-2,000 המשפחות שמתפרנסות מהמפעל הזה ובעצם נגן על בריאותם של תושבי אשדוד והסביבה.

יורם מרציאנו: אף אחד לא אמר לי את זה.

יורם מרציאנו: אני גם מציע לנו לא לקבל החלטות מהירות וחפוזות.

יורם מרציאנו: בדרך שעו"ד גיל הראל מבקש להתחיל את הדבר, אז נמשיך בבתי הזיקוק, נסיים בנמל אשדוד ועוד כהנה וכהנה מפעלים שנמצאים באשדוד.

יורם מרציאנו: תזכור, הגעת לשם לפני שנתיים.

דוד רותם: הזזנו את פי גלילות.

קריאה: ואת "נשר" בחיפה.

יורם מרציאנו: לפני חודשיים הגעתי לאשדוד וגם בריאותי חשובה מאוד, אני דואג גם לה.

יורם מרציאנו: צריך לזכור שאשדוד לפני שאתה ואני הגענו אליה היא עיר עובדים, עיר נמל.

גיל הראל: אני נולדתי באשדוד.

יורם מרציאנו: אנחנו סמוכים מאוד לאירוע מקומי שקרה, אכן אירוע קשה, והראיה לכך שגם אנשי צוות הכיבוי והמשטרה והמפעל קיימו רק כמה חודשים לפני כן תרגיל עם תרחיש למה שעשוי לקרות, כאילו ראו את הנולד.

יורם מרציאנו: זה מוכיח שבסך הכול יש שם קבוצה של אנשים שהתכוננה לתרחיש כזה, ובסופו של דבר במבחן התוצאה ברוך-השם ראינו איך זה נגמר.

יורם מרציאנו: אז בואו לא נרוץ מהר ונחפש כותרות, גם מי שהוא עורך-דין מתחיל שרוצה כותרת.

גיל הראל: אני עורך-דין כבר כמעט 14 שנים.

דוד רותם: חבר הכנסת מרציאנו, אני מצטער, אני חבר כנסת מתחיל.

דוד רותם: אתה כבר חבר כנסת ותיק.

דוד רותם: אבל אני מתחיל ואתה גומר ...

יורם מרציאנו: אני שמח מאוד שאני שייך לסיעה שבה מותר לדבר ולא אומרים לך בטלפון:

יורם מרציאנו: תדבר כך ותאמר כך.

יורם מרציאנו: אנחנו מפלגה עם ריבוי דעות ולא מפלגה של איש אחד.

דוד רותם: ולכן לא נותנים לך לדבר יותר ...

אופיר פינס-פז: אנחנו מדברים על חומרים מסוכנים.

אופיר פינס-פז: אילו דיברנו על דיבורים מסוכנים, אתה יודע את מי היינו צריכים להביא לדיון ... אמרתי: בהזדמנות שחבר הכנסת ליברמן בבית-המשפט אפשר היה כבר לפסול גם אותו.

אופיר פינס-פז: למה לכנס את כל העניין הזה עוד פעם?

אופיר פינס-פז: ניתן לתפוס שניים במחיר אחד.

דוד רותם: אני בהחלט מסכים עם דברי חבר הכנסת דב חנין.

דוד רותם: אנחנו מסתכלים על האירוע הזה כאילו הוא מקרה אחד במקום לטפל בבעיה כולה.

דוד רותם: העובדה שמפעלים מסוכנים נמצאים בסמיכות לאוכלוסייה היא בעייתית.

דוד רותם: זה מחייב או חקיקה על מיקומם או פיקוח הדוק על קיום התנאים.

דוד רותם: אני לא גר באשדוד, אבל חברת הכנסת סופה לנדבר גרה באשדוד והיא ביקשה ממני – כי יש לה היום גילוי מצבה של בעלה ולכן לא יכלה להשתתף בדיון – היא מתכוונת להגיש הצעת חוק, ייתכן שביחד עם חבר הכנסת דב חנין, שתגרום לכך שכבר לא יקרה שהמשרד להגנת הסביבה או גופים אחרים יהיה להם שיקול דעת אם המפעל כן מקיים את התנאים או לא מקיים אותם או שעליו להיסגר, אלא תהיה חקיקה שתקבע באופן החלטי שמפעלים מסוכנים ומזהמים שנמצאים בסביבת אוכלוסייה – לא יהיה שיקול דעת אלא צריך יהיה לטפל בהם במלוא חומרת הדין.

דוד רותם: אני מקווה שהצעת החוק הזאת תעבור.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: אני רואה את הדברים האלה בראייה שאתם רואים אותם.

אופיר פינס-פז: אני לא רואה את העניין הזה רק כעניין נקודתי.

אופיר פינס-פז: נכון שתמיד אירוע נקודתי גורם לנו להיכנס לתמונה, אבל אני בהחלט רואה את זה כעניין מרכזי.

אופיר פינס-פז: בעיית החומרים המסוכנים היא בעיה מדאיגה מאוד.

אופיר פינס-פז: אני מאוד לא שקט בעניין זה.

אופיר פינס-פז: לא במקרה הזמנתי לכאן את האלוף (במיל') הרצל שפיר.

אופיר פינס-פז: הוא לא עוסק בזה בכלל בתחום של אשדוד אלא בתחום אחר.

אופיר פינס-פז: ולא במקרה ועדת הפנים והגנת הסביבה מקיימת סדרה של דיונים בקדנציה הזאת כדי לטפל בבעיית המפעלים שעוסקים בחומרים מסוכנים.

אופיר פינס-פז: אני אומר לכם שאני מאוד לא שקט.

אופיר פינס-פז: ברוך-השם באירוע הזה לא נהרגו אנשים, בהבדל מן האירוע בפתח תקווה שם נהרגו שניים או שלושה בני אדם, אבל אני לא שקט.

אופיר פינס-פז: הסכנות עצומות והמפעלים חלקם בקרבת אוכלוסייה, ואין הרבה מה לעשות בעניין הזה כי המדינה הזאת היא מדינה צפופה.

אופיר פינס-פז: להעביר לרמת חובב – גם ליד רמת חובב יש הרבה אנשים.

אופיר פינס-פז: אולי אתה לא גר שם, אבל אחרים כן גרים שם.

אופיר פינס-פז: לכן זה לא פתרון.

אופיר פינס-פז: הפתרון הוא לפקח ולטפל ולהתייחס לזה במלוא החומרה, לא לתת הנחות כי ההנחות האלה בסופו של יום הן בומרנג למפעל עצמו ולעובדים.

אופיר פינס-פז: למי אנחנו נותנים הנחה?

אופיר פינס-פז: הרי זה לא נגד מישהו.

אופיר פינס-פז: אנחנו צריכים לשמור על הציבור – ציבור העובדים, הציבור שגר ליד המפעלים.

אופיר פינס-פז: אם יקרה חס וחלילה אסון בקנה מידה גדול במקום אחד בארץ הרי פה תהיה רעידת אדמה כזאת שתשפיע כגל על כל המפעלים בישראל מדרום לצפון.

אופיר פינס-פז: לכן יש כאן אינטרס לאומי.

אופיר פינס-פז: אני סבור שהמשרד להגנת הסביבה צריך לטפל בזה בטיפול הרבה יותר ישיר ולא רק באמצעות נציגיו ברמת העיריות.

אופיר פינס-פז: אני יודע שאתם מטפלים בזה.

אופיר פינס-פז: מצד אחד אתם נעזרים בעיריות כי העירייה נגישה והיא מכירה.

יוסי ענבר: תוסיף לנו כוח-אדם.

יוסי ענבר: את כוח-האדם שלנו אנחנו לוקחים עכשיו להפעלת חוק אוויר נקי.

אופיר פינס-פז: אני מבין את המצוקה שלכם, אך מצד שני הסמכויות אצלכם ולא אצלם.

אופיר פינס-פז: צריך להפעיל סמכויות.

אופיר פינס-פז: אם אומרת המשטרה שבלי מעורבות גדולה מאוד, שבמקרה היתה כי הדלקה פרצה כאשר כל האזור היה בחירום, חס וחלילה אם זה היה קורה ברגיעה כל הכלים שעמדו לטובת ההשתלטות על האש לא היו נמצאים בהיקפים האלה או בלוחות הזמנים האלה והיה עלול להיגרם אסון גדול.

אופיר פינס-פז: להלן מה שאני מציע באופן קונקרטי.

אופיר פינס-פז: ראשית, אני מבקש לקבל את מסקנות הבדיקה של כיבוי האש.

אופיר פינס-פז: אם יש בעיה עם זה, נא להודיע לי.

אופיר פינס-פז: אם אתם רוצים להעביר את המסקנות קודם כול לנציב כבאות ראשי שמעון רומח, בסדר גמור, אבל אני מבקש שהוועדה תקבל את הדוח.

תומר רוזנר: יש גם ועדת בדיקה של המשרד להגנת הסביבה.

יוסי ענבר: אין ועדת בדיקה.

אופיר פינס-פז: אין.

אופיר פינס-פז: זה מה שאני רוצה להציע, אדוני היועץ המשפטי.

אופיר פינס-פז: שנית, אני בהחלט מקבל את העצה, שמשום שסיבת האירוע לא ברורה ולוטה בערפל, ואגב אותי מסקרנת מאוד, אני בהחלט סבור שהמשרד להגנת הסביבה צריך להיכנס לבדיקה.

אופיר פינס-פז: הוא לא צריך לחקור את האירוע מראשיתו כי זה לא העניין, יש מי שחוקר אותו, אבל כן צריך לבדוק את ההיבטים הסביבתיים של החומרים המעורבים, האם יש כאן עניין שקשור לחומרים המסוכנים עצמם, אולי איזה דבר שלא היה ידוע לנו, אולי דבר שהיה ידוע לנו ולא טופל, אינני יודע.

אופיר פינס-פז: זה מסוג הדברים שראוי לבדוק, במיוחד שכבאות אש פסלה את הסיבות שחשבנו שהיו הגורם לאירוע.

אופיר פינס-פז: חשבנו שהיה קצר חשמלי.

אופיר פינס-פז: אמרו לי: לא.

אופיר פינס-פז: כל הסיבות שחשבנו הסתבר שלא הן גרמו לאירוע.

אופיר פינס-פז: לכן, ד"ר יוסי ענבר, כדאי שהמשרד להגנת הסביבה ייכנס לבדיקה עם היכולות המקצועיות שלו.

אופיר פינס-פז: ייתכן שיש משהו בחומרים הספציפיים שהיו שם, או בצורת האחסון, או באלף ואחד דברים שצריך לבחון.

אופיר פינס-פז: לכן אני מבקש שהמשרד להגנת הסביבה יקיים בדיקה משלו במקביל.

אופיר פינס-פז: דבר שלישי, אני נענה להזמנה לבקר במפעל.

אופיר פינס-פז: לכבוד יהיה לנו.

אופיר פינס-פז: נשתדל לעשות את זה בהקדם כדי שלא יהיה פער בדברים.

חיים שייב: אולי אפשר להרחיב את הביקור לכל אזור התעשייה.

אופיר פינס-פז: אפשר להרחיב את זה לכל הדרום, או לכל המדינה ...

יורם מרציאנו: הוא מדבר בכובע שלו כאיש ההסתדרות, כדי שבתי-הזיקוק לא יכעסו עליו אחר-כך.

אופיר פינס-פז: לוועדת הפנים והגנת הסביבה יש מה לראות גם בבתי-הזיקוק, בהחלט.

אופיר פינס-פז: מנהלת הוועדה תבדוק את זה.

אופיר פינס-פז: ננסה לתאם ביקור בלוח זמנים קצר.

אופיר פינס-פז: תודה רבה לכם.